Провадження № 22-ц/801/2431/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 рокуСправа № 127/21447/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Берегового О.Ю., Панасюка О.С.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 вересня 2019 року, ухвалене суддею Вінницького міського суду Вінницької області Сичуком М.М.,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування.

Позовна заява мотивована тим, що 01.11.2016 близько 23.00 год. по вул. Немирівське шосе у м. Вінниці відбулася ДТП за участю автомобіля «ВАЗ 21099». д/н НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в результаті якої пішохід ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди.

26.12.2016 постановою слідчого відділу СУ ГУНП у Вінницькій області закрито кримінальне провадження №000035,у зв`язку із відсутністю у діянні водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована у відповідача за заподіяну шкоду майну, життю, та/або здоров`ю третіх осіб, згідно з полісом АЕ/8895106, що діяв станом на дату заподіяння такої.

20.03.2018 представником позивача на адресу ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» було надіслано повідомлення про ДТП та заява про виплату страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника від 20.03.2018 з дорученням до них документів, що підтверджують факт настання страхового випадку та належний до виплати розмір страхового відшкодування.

Позивач посилається на те, що її син ОСОБА_3 на день смерті був розлучений, батько його помер, проживав ОСОБА_3 разом із позивачем, яка є непрацюючою пенсіонеркою і яка на час смерті мала право на утримання від свого сина.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги вказує на те, що вона у відповідності до п.2 ч.1 ст. 1200 ЦК України має право на відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю годувальника, оскільки мала право на одержання утримання від годувальника, як його мати, яка на день смерті досягла пенсійного віку.

Згідно ч.27.2 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір шкоди становить 52200 гривень (36 мінімальних заробітних плат на день настання страхового випадку), яку вона просить стягнути з відповідача.

На час звернення до суду із позовом відповідач не виконав покладені на нього обов`язки та не виплатив позивачу страхове відшкодування, пов`язане із втратою годувальника, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Відповідач подав до суду відзив на позов, в якому вказує на безпідставність та не обґрунтованість позовних вимог, просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що матеріали справи не містять даних про те, що потерпілий ОСОБА_3 працював та отримував заробітну плату, а також відсутні належні та допустимі докази перебування позивача на утриманні у свого сина ОСОБА_3 .. Встановлені ч. 2 ст. 1200 ЦК України умови відшкодування утриманцям шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, не передбачають здійснення розрахунку страхового відшкодування із застосуванням мінімальної заробітної плати у випадку відсутності легальних джерел доходів у потерпілого.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 вересня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове, яким стягнути на її користь 52 200,00 грн. страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника та 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В якості основних доводів скаржник зазначає те, що суд неправильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, в наслідок чого ухвалив незаконне рішення.

Відзиву на апеляційну скаргу від відповідача не надходило.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.11.2016 близько 23:00 год., водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «ВАЗ 21099», д.н.к. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Немирівське шосе, у м. Вінниці, неподалік АЗС «Шелл», допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не виділивши себе в темну пору доби та не переконавшись у відсутності небезпеки для себе, вийшов на проїзну частину дороги та перетинав її у невстановленому для цього місці зліва направо по ходу руху автомобіля. Внаслідок наїзду пішохід ОСОБА_3 від отриманих тілесний ушкоджень загинув на місці події, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 08.11.2016 (а.с. 12).

26.12.2016 постановою слідчого відділу СУ ГУНП у Вінницькій області закрито кримінальне провадження №000035, у зв`язку із відсутністю у діянні водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 9-10).

Як вбачається з відзиву та не оспорюється сторонами між ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» та ОСОБА_2 був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту № АЕ/8895106 від 23.07.2016 року, згідно з умовами якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки «ВАЗ 21099», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 31.10.1969 ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , батько якого помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На день смерті померлий ОСОБА_3 був розлучений, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 від 29.08.2005 (а.с. 17).

Позивач ОСОБА_1 , та потерпілий ОСОБА_3 проживали за однією адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 14).

Позивач є пенсіонеркою, що також підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_5 від 06.05.2003 (а.с. 19).

20.03.2018 представник позивача звернувся до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із повідомленням про ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника в розмірі 52 200,00 гривень (а.с. 7-8).

На підставі заяви про виплату страхового відшкодування відповідачем було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування потерпілим, зокрема здійснено виплату на користь ОСОБА_5 дочки померлого в розмірі 8700,00 грн. - відшкодування із заподіяною моральною шкодою; здійснено виплату на користь позивача ОСОБА_1 в розмірі 17 400,00 грн. + 8700,00 грн. - відшкодування із заподіяною моральною шкодою та витрати на поховання, спорудження надгробного пам`ятника, разом 34800,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 116 від 17.08.2018 (а.с. 50).

Як вбачається із матеріалів справи, як на момент звернення до суду із позовом, так і на час розгляду справи відповідач виплату страхового відшкодування в зв`язку з втратою годувальника на користь позивача не здійснив.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , свій висновок мотивував тим, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами факт її перебування на утриманні померлого сина ОСОБА_3 , а також те, що позивач потребувала матеріальної допомоги.

З таким висновком не погоджується апеляційна інстанція, оскільки матеріали справи містять докази на підтвердження заявлених позовних вимог.

Згідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката) (ч. 1 ст. 990 ЦК України).

Відповідно до абз. 1 ч.1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Згідно з п.2 абз. 2 ч.1 ст. 1200 ЦК України шкода відшкодовується чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно.

Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.

Відповідно до п. 2 ст. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до умов даного виду страхування, зокрема, ст. 23 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» п.27.2 Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 є пенсіонеркою за віком , яка проживала однією сім`єю із сином.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд вважає, що оскільки ОСОБА_1 на день смерті ОСОБА_3 , мала право на утримання від свого сина, тому відповідно до ст. 1200 ЦК України , вона має право на отримання відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого в розмірі 52200,00 гривень, що складає 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

На вказані обставини справи суд першої інстанції уваги не звернув, не дав цьому належної правової оцінки, неправильно застосував норми матеріального права до виниклих правовідносин, а тому дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Наведені в апеляційній скарзі доводи впливають на правильність прийнятого судом рішення та спростовують висновки суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, неповно з`ясував обставини справи, його висновки не відповідають її обставинам, що є підставою для скасування рішення з ухваленням нового про задоволення позову в повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат, пов`язаних з витратами на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Ч.1 ст. 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3).

Ст. 137 ЦПК України передбачає підстави та порядок вирішення питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.06.2018 в справі №826/1216/16.

Як вбачається із матеріалів справи в ній відсутні документи, зокрема квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший документ, які б свідчили про фактичну оплату послуг адвоката в розмірі 5000,00 гривень.

Будь-якого підтвердження, що ОСОБА_1 понесла витрати по даній справі до суду першої інстанції та до апеляційного суду не надано.

Приймаючи до уваги те, що позивач не надала обґрунтовані докази, які належним чином підтверджують здійснення нею витрат, необхідних для надання професійної правничої допомоги, колегія суддів вважає, що ці витрати не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 5000,00 гривень.

Суд звертає увагу на те, що дана цивільна справа згідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову до суду (станом на 01.01.2019 року встановлений в розмірі 1921,00 грн.). Критерій віднесення справи до малозначної (п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України) є автоматичною підставою віднесення справи до такої категорії.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків встановлених цією ж нормою.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382-384, п. 2 ч. 3 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 вересня 2019 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно - страхова компанія» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника в розмірі 52 200,00 гривень.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та відповідно до вимог п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 03 грудня 2019 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді О.Ю. Береговий

О.С. Панасюк