ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7811/19 Справа № 215/3323/18 Суддя у 1-й інстанції - Берелет В. В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА
19 листопада 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого Куценко Т.Р.,
суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,
за участю секретаря Синенка Є.А.,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 ,
на рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на утримання, лікування та поховання спадкодавця, -
У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на утримання, лікування та поховання спадкодавця (а.с. 1-3), який в подальшому уточнив (а.с. 68-69).
Просив суд стягнути з відповідачки витрати у розмірі 58 486,65 грн. за рахунок спадщини в межах її вартості Ѕ частки спадкового майна.
Рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2019 року у задоволенні заявлених позовних вимог відмовлено /а.с. 195-197/.

ОСОБА_1 з вказаним рішенням суду не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2019 року скасувати та ухвалити нове, яким заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що судом першої інстанції винесено рішення з порушенням норм процесуального права та у зв`язку із невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи /а.с. 204/.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористалась.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з недоведеності заявлених позивачем вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 (а.с.6). ОСОБА_1 та ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 прийняли спадщину у встановленому законом порядку. Згідно виписок із медичної картки, ОСОБА_3 перебувала на стаціонарному лікуванні в КЗ «Клінічна міська лікарня №8» у неврологічному відділенні та потребувала стороннього догляду, що підтверджується висновками №1028 від 13 грудня 20005 року, №1285 від 28 листопада 2008 року (а.с.18), епікризом №1283 (а.с.19, 20). Відповідно до акту від 13 листопада 2009 року, затвердженого головою квартального комітету, ОСОБА_3 проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , разом з ОСОБА_1 , який її доглядав, здійснив її поховання.

Згідно наданої Управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 24 травня 2019 року інформації, ОСОБА_1 отримав допомогу на поховання 11.08.2009 року в сумі 1426,38 грн. (а.с. 191).

У відповідності до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

У відповідності до ст. 1232 ЦК України витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті.

Відповідно до частини 1 статті 1232 ЦК України спадкоємці повинні відшкодовувати розумні витрати, які зазнав один з них, або інша особа на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця.

Зазначена норма містить особливість при покладенні на спадкоємців обов`язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця, а саме такі витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення.

У відповідності до статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» від 10 липня 2003 року під похованням померлого слід розуміти комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про поховання та похоронну справу», організація діяльності в галузі поховання померлих здійснюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, іншими центральними органами виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та їх виконавчими органами.

За ст. 10 Закону України «Про поховання та похоронну справу», надання ритуальних послуг відповідно до необхідного мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 8 цього Закону, здійснюється ритуальними службами або за договором суб`єктами господарювання інших форм власності. Вартість таких послуг встановлюється в порядку і в межах, встановлених законодавством, виконавчим органом сільської, селищної, міської ради. Надання ритуальних послуг, не передбачених зазначеним переліком, а також виготовлення предметів ритуальної належності здійснюється за цінами, встановленими за згодою сторін.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (з наступними змінами) роз`яснено, що витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож в даній місцевості.

Відповідно до ст. 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Як убачається з постанови Верховного суду Касаційного цивільного суду від 19 березня 2018 року у справі № 554/1793/15-ц позивач повинен надати суду докази того, що витрачені на лікування кошти померлого були саме його особистими коштами.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що витрати понесені на лікування померлої є особистими коштами позивача, тому суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Доводи заявника стосовно того, що суд першої інстанції не навів мотивів щодо не взяття до уваги квитанцій та чеків на придбання ліків, а також боргові розписки та договір купівлі-продажу належної позивачу земельної ділянки, як підтвердження здійснення позивачем витрат на лікування спадкодавця за рахунок власних коштів, а також не зазначено доводи позивача здійснення ним витрат на пральні порошки та миючі засоби, постільну білизну, підгузки для дорослих, пелюшки, харчування для спадкодавця, відновлення правовстановлюючих документів на будинок спадкодавця, ремонт будинку спадкодавця, сплату комунальних послуг спожитих спадкодавцем та недоотриману заробітну плату не беруться до уваги колегією суддів, оскільки дані доводи не спростовують висновки суду першої інстанції.

Доводи скарги відповідача фактично зводяться до незгоди заявника із мотивами судового рішення, які наведені в його обґрунтування а також переоцінки доказів, проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 10 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров