РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2019 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира в складі:

головуючого - судді Слюсарчук Н.Ф.

з участю секретаря с/з Давиденко Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз», третя особа: ОСОБА_3

про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті ДТП, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз», третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті ДТП.

З урахуванням позовних вимог просила ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 21 695,60 грн. відшкодування заподіяної матеріальної шкоди та 5000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди з Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз».

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначала, що 01 травня 2018 року о 14 годині 10 хвилин в Житомирському районі смт. Новогуйвинське, вул. Миру, 13а, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої з вини водія ОСОБА_2 , що керував автомобілем ДЕО, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить власнику ОСОБА_3 , було пошкоджено належний їй автомобіль марки «Volksvagen» д.н.з. НОМЕР_2 .

Оскільки відповідальність ОСОБА_3 була застрахована ПАТ «Європейський страховий союз»» згідно поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/1072564 від 05.08.2017 року, тому позивач 02.05.2018 року звернулася з відповідною заявою про виплату страхового відшкодування. Проте відповідач на заяву взагалі не відреагував на телефонні дзвінки не відповідає, на протязі всього часу ніяким чином не відреагував по наслідкам ДТП.

У зв`язку з цим вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду від 29.10.2018 року відкрито спрощене провадження у даній цивільній справі.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити згідно вимог викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_4 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки відповідач ОСОБА_2 застрахував свою цивільну відповідальність, а відтак вказану суму матеріальної шкоди необхідно стягнути зі страхової компанії, відповідно до висновків, викладених в постанові Великої палати Верховного суду від 04.07.2018 року за №755/180006/15-ц.

Представник ПАТ «Європейський страховий союз» в судове засідання не з`явивися, хоча про час, місце, розгляд справи був належним чином повідомлений, про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення.

Третя особа в судові засідання не з`являвся, хоча про час, місце, розгляд справи був належним чином повідомлений, про що свідчать рекомендовані поштові повідомлення.

Заслухавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що 01 травня 2018 року в період часу о 14 годині 10 хвилин в Житомирському районі смт. Новогуйвинське, вул. Миру, 13а, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля маркиавтомобілем ДЕО, д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився під керуванням відповідачаОСОБА_2 , та належить власнику ОСОБА_3 та автомобіля марки«Volksvagen» д.н.з. НОМЕР_2 який належить позивачу, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 07 червня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення (а.с. 7)

Зазначена постанова не оскаржувалась та набрала законної сили 19.06.2018 року.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 82 ЦПК України (стара редакція ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України) обставини, визнані судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Крім того, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, судом встановлена протиправність дій та вина відповідача ОСОБА_2 в скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди, а також причинний зв`язок між наявною шкодою і протиправним діянням її заподіювача.

Позивач є законним власником автомобіля марки «Volksvagen» д.н.з. НОМЕР_2 , що вбачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а.с. 11).

Висновком судової авто-товарознавчої експертизи від 18 жовтня 2019 року встановлено, що сума матеріального збитку, спричинена позивачу ОСОБА_1 , як власнику транспортного засобу «Volksvagen» д.н.з. НОМЕР_2 , у результаті ДТП, становить 5874 грн. 80 коп., а вартість відновлювального ремонту автомобіля у розмірі 7085 грн. (а.с. 115-124).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування», ЦК України та іншими законодавчими актами.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-IV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Судом встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у компанії ПАТ «Європейський страховий союз» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія АМ номер 1072564, згідно з яким страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого, за шкоду, заподіяну майну становить 100 000, 00 грн., розмір франшизи становить 0 грн.

Позивач, звертаючись до суду просить покласти відповідальність по відшкодуванню матеріальної шкоди на відповідача ОСОБА_2 , як особу, яка винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди.

Однак, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) від 4 липня 2018 року.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.

Тобто, в даному випадку ПАТ «Європейський страховий союз», де була застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 , як власника транспортного засобу, повинна відшкодувати позивачу збитки, завдані внаслідок пошкодження транспортного засобу в межах ліміту відповідальності страховика, а тому позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди з відповідача ОСОБА_2 , як винної особи в даній ДТП у розмірі 21695,60 грн. не підлягають задоволенню.

При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди суд керується положеннями ст. 23 ЦК України, яка закріплює загальні положення про відшкодування моральної шкоди визначаючи, що моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна, та ст. 1167 цього Кодексу, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі, неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Постановою Пленуму ВС України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», пунктом 5 роз`яснено, що суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 5 постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995р. № 4, розглядаючи позов про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, за яких обставин і якими діями вони завдані, яким є ступень вини заподіювана, в якій грошовій сумі потерпілий вказує на пов`язані з ними втрати та з чого при цьому виходить.

Згідно роз`яснень, даних у пункті 9 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України із змінами, внесеними постановою № 5 від 25 травня 2001 року, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості.

Потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог ст. 23 ЦК України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який становить 200000 грн. на одного потерпілого. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивача, вимоги розумності та справедливості, суд вважає за доцільне визначити розмір на відшкодування моральної шкоди в сумі 3000 грн, які стягнути з відповідача Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз» на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди, що знаходиться в межах розміру обов`язкового ліміту відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілої, який визначений п. 9.3 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За правилами статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судових збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 704 грн. 80 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 7, 8, 12, 13, 81, 141, 247, 263-268 ЦПК України, ст.ст. 23, 993, 1166, 1167, 1188, 1192 ЦК України, Законом України «Про страхування», Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової / шкоди " із змінами і доповненнями, Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 3000 грн. та судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 21 695 грн. 60 коп. - відмовити.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , (місце проживання: АДРЕСА_1 )

Відповідач: ОСОБА_2 , (місце проживання: АДРЕСА_2 )

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий союз», (місце знаходження: 04128, м. Київ, вул. Академіка Туполєва, 18В, офіс 4).

Третя особа: ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_3 ).

Повне рішення складено: 03.12.2019 року.

Суддя Н. Ф. Слюсарчук