КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Мараєвої Н.Є., Рубан С.М.

при секретарі - Діденку А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , діючого в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 травня 2019 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Яковенко Л.А., про визнання недійсним договору кредиту, договору іпотеки, визнання недійсною заборони нотаріуса, визнання недійсним договору поруки,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2014 року ПАТ КБ «Надра» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В обґрунтування позову Банк вказував, що 05 червня 2008 року між ВАТ Комерційний банк «Надра», правонаступником якого з 04.02.2011 року є Публічне акціонерне товариство КБ «Надра», та фізичною особою - резидентом ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір № 137/П/04/2008-840, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу на умовах забезпеченості, строковості та платності грошові кошти (кредит) у сумі 107 329,20 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 14.99 % річних, строком до 05.06.2033 року.

В рахунок забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, в цей же день 05 червня 2008 року між Банком та ОСОБА_3 був укладений договір поруки, за умовами якого позичальник і поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право банку вимагати виконання зобов`язань, вказаних в кредитному договорі, повністю (чи у будь-якій частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо. Відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобов`язання, так і при невиконанні зобов`язання з цілому. Поручитель відповідає перед банком за виконання зобов`язань у повному об`ємі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами.

Кредит був отриманий ОСОБА_2 05 червня 2008 року, що підтверджується заявою на видачу готівки, отже позивач як кредитодавець повністю виконав свій обов`язок, передбачений ст. 1054 ЦК України. Поряд з цим, відповідач ОСОБА_2 свій обов`язок по поверненню кредиту та відсотків не виконав, у зв`язку з чим станом на 02.09.2014 р. утворилась заборгованість за кредитним договором у сумі 181 713,46 доларів США та 289 929,94 грн.

Посилаючись на викладене, Банк просив задовольнити позов та стягнути солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № 137/П/04/2008-840 від 05 червня 2008 року в сумі 181 713,46 доларів США та 289 929,94 грн., а також судові витрати в сумі 3 654,00 грн.

В червні 2015 року ОСОБА_1 , який представляє інтереси ОСОБА_2 , подав зустрічну позовну заяву, в якій з урахуванням збільшених підстав позову просив визнати недійсним кредитний договір №137/П/04/2008-840 та договір іпотеки №137/П/04/2008-840 від 5 червня 2008 року, укладений між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Яковенко Л.А. (запис у реєстрі № 3175), визнати недійсним заборону нотаріуса КМНО Яковенко Л.А. від 5 червня 2008 року на відчуження предмету іпотеки (запис у реєстрі № 3176/12), визнати недійсним договір поруки від 5 червня 2008 року, укладений між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 .

В обґрунтування зустрічного позову представник ОСОБА_2 зазначав, що 05 червня 2008 року між ВАТ (нині ПАТ) КБ «Надра» та ОСОБА_2 , укладався кредитний договір №137/П/04/2008-840., за умовами якого ОСОБА_2 наданий кредит у сумі 107 329, 20 доларів США для придбання останнім на підставі договору купівлі-продажу від 05 червня 2008 року у ОСОБА_4 земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 , з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0, 15 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1» (п.1.2.) під 14, 99% річних (п. 1.3.1.) строком до 05 червня 2033 року (п.1.4.) Мінімальний місячний платіж з повернення кредиту встановлювався у сумі 1 387 доларів США (п.3.3.1. Договору).

Вказував, що кредиту у зазначеній сумі ОСОБА_2 не отримував.

В забезпечення повернення кредиту в той же день 05 червня 2008 року укладались забезпечувальні договори: договір іпотеки вищевказаної земельної ділянки між ВАТ (нині ПАТ) КБ «Надра» та ОСОБА_2 , який посвідчувався приватним нотаріусом КМНО Яковенко Л.А., запис у реєстрі 3175; договір поруки між ВАТ (нині ПАТ) КБ «Надра» та ОСОБА_3

Укладений між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 кредитний договір № 137/П/04/2008-840 від 05 червня 2008 року за своєю сутністю має ознаки договору споживчого кредитування, отже, крім норм ЦК України, підпадає під юрисдикцію Закону України «Про захист прав споживачів». При цьому банк, користуючись правовою необізнаністю ОСОБА_2 , при укладанні кредитного договору та забезпечувальних договорів, переслідуючи свою вигоду та виключно власні економічні інтереси, порушив численні норми цього Закону та фактично і реально обманював і обманює його щодо договірних умов. Так, всупереч вимогам ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням з ним договору споживчого кредитування, інформація, зазначена у приписах цієї статті, йому офіційно не доводилась.

Відповідно до п.2.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту банки розробляють форму (бюлетень, довідка, повідомлення тощо) надання споживачу достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка повинна бути затверджена рішенням уповноваженого органу банку та доведена до відома його відповідних структурних підрозділів. ОСОБА_2 наполягав, що ніякого документу, передбаченого Правилами він не підписував. Йому не доводилась інформація щодо умов кредитування, в т.ч. щодо наявних форм кредитування та відмінностях між ними, в т.ч. між зобов`язаннями споживача, тим більше по перевагах і недоліках схем кредитування. Відповідно до п.1 ч.1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені, виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживачів вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції. Вважав, що дефект волі при укладанні кредитного договору № 137/П/04/2008-840 також є достатньою правовою підставою для визнання його недійсним.

Крім того, зі змісту п.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту витікає, що при укладанні кредитного договору споживач має право знати реальну відсоткову ставку за ним, яка вираховується із всіх обов`язкових витрат за кредитними зобов`язаннями. Така реальна відсоткова ставка до нього не доводилась. В п.1.3.1. кредитного договору, як вже відзначалось, розмір відсоткової ставки за кредитними зобов`язаннями визначався у 14, 99%. Однак у дійсності реальна відсоткова ставка є вищою, оскільки кредитний договір передбачав витрати, пов`язані з оформленням кредиту, оплату комісій за розрахунки в рамках комплексу тарифних пакетів « Ласкаво просимо» в залежності від оформленого тарифного пакету, обов`язкову іпотеку (що тягне за собою витрати на оплату нотаріуса) та обов`язкове щорічне страхування кредиту іпотеки у обраній банком страховій компанії зі вказівкою на банк, як вигодонабувача. Вважає, що фактом неповідомлення його про реальну відсоткову ставку ПАТ КБ «Надра» свідомо вводив ОСОБА_2 в оману щодо сутності зобов`язань, зокрема істотних умов договору (а.с.93-98, том 1).

В подальшому представники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали суду відкориговану зустрічну позовну заяву.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 травня 2019 року позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено частково.

Стягнуто солідарно зі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором № 137/П/04/2008-840 від 05.06.2008 року, що був укладений між ПАТ «Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2 , в розмірі 103 518,84 доларів США - заборгованості по кредиту, 78194,62 долари США - заборгованості за відсотками та 139 620,82 грн. - штрафих санкцій за порушення умов кредитного договору, а також 3 654,00 грн. судового збору.

У задоволенні вимог ПАТ «Комерційний банк «Надра» щодо стягнення пені - відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ПАТ КБ «Надра», 3-тя особа : приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Яковенко Л.А. про визнання недійсними договору кредиту, договору іпотеки, визнання недійсною заборони нотаріуса, визнання недійсним договору поруки,- відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , діючий в інтересах ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов - задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтримала апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Інші учасники судового розгляду в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольнючи первісний позов в частині солідарного стягнення із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором в розмірі: 103 518,84 доларів США - заборгованості по кредиту, 78 194,62 доларів США - заборгованості за відсотками та 139 620,82 грн. - штрафих санкцій за порушення умов кредитного договору, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі не повно та несвоєчасно виконують взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого у них утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню на користь ПАТ КБ «Надра».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що 05 червня 2008 року між ВАТ Комерційний банк «Надра», правонаступником якого з 04.02.2011 року є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №137/П/04/2008-840, згідно з умовами якого Банк надав ОСОБА_2 на умовах забезпеченості, строковості та платності грошові кошти (кредит) у сумі 107 329,20 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 14.99 % річних, строком до 05.06.2033 року (а.с.6-8, том1).

В рахунок забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, в цей же день, 05 червня 2008 року між Банком та ОСОБА_3 був укладений договір поруки, за умовами якого остання взяла на себе зобов`язання поручителя за вищезазначеним кредитним договором.

Згідно п. 1.2.-1.4. договору поруки, позичальник і поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право банку вимагати виконання зобов`язань, вказаних в кредитному договорі, повністю (чи у будь-якій частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо. Відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобов`язання, так і при невиконанні зобов`язання з цілому. Поручитель відповідає перед банком за виконання зобов`язань у повному об`ємі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами (а.с.11, том1).

Встановлено, що кредит було отримано ОСОБА_2 05 червня 2008 року, що підтверджується заявою на видачу готівки (а.с.16 том 1).

Згідноп.п. 3.3.1. - 3.3.3. кредитного договору, ОСОБА_2 зобов`язувався щомісячно до 10 числа поточного місяця сплачувати мінімально необхідний платіж у розмірі 1 387,00 доларів США, проте свій обов`язок по поверненню кредиту та відсотків не виконав.

23жовтня 2014 р. позивачем було направлено вимогу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з пропозицією виконати взяті на себе, як позичальника та поручителя, зобов`язання за кредитним договором. Проте, вказана вимога відповідачами виконана не була. Внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору, у ОСОБА_2 утворилась заборгованість за кредитним договором, яка станом на 02.09.2014 р. складає 181 713,46 долари США та 289 929,94 грн. (а.с.17,18 том1).

Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

За змістом ч.ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи те, що відповідачі взяті на себе зобов`язання виконують неналежним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення первісного позову, стягнувши з відповідачів заборгованістьза кредитним договором: 103 518,84 доларівСША - заборгованості по кредиту, 78 194,62 долараСША - заборгованості за відсотками та 139 620,82 грн. - штрафих санкцій за порушення умов кредитного договору.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості зустрічних позовних вимог.

Колегія суддів також погоджується з такими висновками суду, з огляду на наступне.

Обгрунтовуючи свій зустрічний позов, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 посилались на невідповідність кредитного договору вимогам цивільного законодавства, невизначеність у договорі реальної процентної ставки та абсолютного подорожчання кредиту, а також, що кредитний договір укладений під впливом обману зі сторони Банку, так як реальна процентна ставка не була доведена до позичальника і є значно вищою від процентної ставки, встановленої у кредитному договорі.

На думку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладений кредитний договір суперечить ч.2, ч.4, ст.11, ч.1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.2.1,п.2.4,п.2.5,,п.3.1, п.3.2, п.3.3, п.3.8 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою Правління Національного Банку України від 10 травня 2007 року за №168, вчинений під впливом обману зі сторони ПАТ КБ «Надра», а тому він може бути визнаний судом недійсним з моменту укладення на підставі ч.1 ст. 203, ч.1, ч.3 ст. 215, ч.1 ст. 230, ч.1 ст. 236 ЦК України.

Щодо посилань позивачів по зустрічному позову на несправедливі умови кредитного договору як підстави для визнання договірних зобов`язань недійсними, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п.п. 1.3.1. кредитного договору відсотки за користування кредитом розраховуються Банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 14,99%.

Відповідно до п.п. 3.3.1, 3.3.2, 3.3.3 Кредитного договору відповідач зобов`язався щомісячно до 10 числа поточного місяця сплачувати мінімальний платіж у розмірі 1 387,00 доларівСША.

Пунктом 1.4 Кредитного договору визначено, що кредит надано до 05 червня 2033р.

За п.п. 3.1. Договору надання кредиту проводиться шляхом видачі готівки позичальнику через касу Банку у валюті - долларах США.

Позичальник повертає кредит та сплачує Банку передбачені п.п. 1.3.1 Кредитного договору платежі шляхом здійснення перерахування на рахунок №79595061, мінімально необхідного платежу у валюті кредиту. Щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 1387 доларів США.

Банк виконав свої зобов`язання за договором кредиту, надавши кредитні кошти, що підтверджується матеріалами справи, а також частковим погашенням заборгованості за кредитним договором позичальником ОСОБА_2 .

Забезпеченням виконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань по кредитному договору є укладені договір поруки та договір іпотеки від 05 червня 2008 року.

Відповідно до договору поруки ОСОБА_2 , як позичальник, та ОСОБА_3 , як поручитель, зобов`язувалися відповідати перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до ст. 11 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, вбачається, що між сторонами були укладені кредитний договір, договори поруки та іпотеки.

Із досліджених судом першої інстанції матеріалів справи та пояснень сторін встановлено, що указані кредитний договір та договір поруки укладені сторонами з дотриманням вимог закону, добровільно та без жодних застережень, добровільно підписані позичальником ОСОБА_2 та поручителем ОСОБА_3

ОСОБА_2 отримав грошові кошти, виконував умови кредитного договору відповідно до порядку, встановленого цим договором, тому по справі відсутні підстави вважати, що позивачі за зустрічним позовом при укладенні вказаних договорівне розуміли всіх умов договору.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідності з вимогами статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З матеріалів справи не вбачається, а отже позивачами за зустрічним позовом не доведено наявність жодної підстави, з якою закон пов`язує недійсність правочину чи його частини.

Таким чином, законним та обгрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що кредитний договір №137/П/04/2008-840 та договір поруки не суперечать цивільному законодавству та іншим правовим актам, а також моральним засадам суспільства, особи, які їх вчинили мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, вказані правочини вчинені у формі, встановленій законом, і спрямовані на настання реальних правових наслідків, що обумовлені ними, про що свідчить їх виконання сторонами.

Щодо доводів позивача ОСОБА_2 про введення його Банком в оману, то такі твердження знову ж таки, не підтверджені жодними належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами.

Крім того, посилання апелянта на порушення Закону України «Про захист прав споживачів» при укладенні кредитного договору також не заслуговують на увагу.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, про типові відсоткові ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Після укладення договору між сторонами виникають зобов`язальні відносини.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливостіознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори зі споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним.

Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Частиною другою статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Сукупною вартістю кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов`язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги.

Згідно із пунктом 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року №168, банки зобов`язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача.

Як вбачається з матеріалів справи, в кредитному договорі, який підписав ОСОБА_2 , зазначено необхідні дані про умови кредитування, передбачені як Законом України «Про захист прав споживачів», так і Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», в тому числі і щодо валюти.

Банк надав позивачу вичерпну інформацію про умови кредитування в іноземній валюті, а також привів розрахунок орієнтовної сукупної вартості кредиту та процентної ставки, що вбачається із умов кредитного договору. Зокрема, умовами договору визначена сума мінімально необхідного платежу на повернення кредитних коштів та розмір відсотків, які необхідно сплачувати щомісяця, та сукупна вартість щомісячного платежу необхідного для погашення кредитних зобов`язань, строк кредиту.

Крім того, ознайомлення позивача з умовами кредитування і згода останнього на такі умови, керуючись принципом свободи договору (ст. 627 ЦК України), підтверджується відміткою в анкеті-заяві ОСОБА_2 на оформлення Кредитного пакету «Житлові рішення» від 05.06.2008 р.

Позивач своїм підписом на кожній сторінці кредитного договору фактично підтвердив, що банк надав йому уписьмовій формі та в повному об`ємі інформацію, яка передбачена п. 2 ч. 1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», укладаючи договір сторони свідомо брали на себе певні ризики на випадок подальшої зміни валютного курсу.

Позивачами за зустрічним позовом не приведено суду доказів, які б свідчили про те, що положення договору кредиту єнесправедливим.

Відтак оспорюваними договором кредиту та договором поруки прав позивачів по зустрічному позову не порушено, оскільки останні під час їх підписаннярозуміли змістдоговорів та усвідомлювали наслідкивиконання або невиконання умов такого кредитного договору та договору поруки, в зв`язку з чим відсутні підстави для визнання недійсними договору кредиту та договору поруки.

Таким чином, законним та обгрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що кредитний договір №137/П/04/2008-840 та договір поруки не суперечать цивільному законодавству та іншим правовим актам, а також моральним засадам суспільства, особи, які їх вчинили мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, усвідомлювали наслідкивиконання або невиконання умов такого кредитного договору та договору поруки, вказані правочини вчинені у формі, встановленій законом, і спрямовані на настання реальних правових наслідків, що обумовлені ними, в зв`язку з чим відсутні підстави для визнання недійсними договору кредиту та договору поруки

Не є підставою для скасування рішення суду й посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не було покладено в основу судового рішення Висновок експерта за результатами проведення судово-еконосмічно експертизи за №10538/15-45 від 26 вересня 2016 року, згідно з якою неможливо визначити на підставі кредитного договору №137/П/04/2008-840 від 05 червня 2008 року реальну процентну ставку (у процентах річних) та абсолютне значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), що є виразом сукупної вартості кредиту.

Згідно з п.1.3.1. кредитного договору відсотки за користування кредитом розраховані на підставі кредитної ставки 14,99% на рік, яка згідно з розрахунком заборгованості не змінювалася Банком протягом всього періоду користування відповідачами кредитними коштами.

Разом з тим, як видно з даного Висновку експерта, в ході експертизи підтверджені бухгалтерськими документами і даними бухгалтерського обліку ПАТ «Комерційний банк «Надра» сума кредиту, отримана ОСОБА_2 за кредитним договором №137/П/04/2008-840 від 05 червня 2008 р., в розмірі 107 329, 20 доларів США, наявна його заборгованість за тілом кредиту в сумі 103 518,84 долари США, заборгованість зі сплати процентів за кредитним договором в сумі 78 151,24 долари США. Вказаний Висновок експерта сумнівів не викликає, оскільки узгоджується із зібраними по справі доказами, зокрема й із розрахунком заборгованості за кредитом, наданим Банком. Зазначену заборгованість за тілом кредиту та зі сплати процентів за кредитним договором було обґрунтовано стягуто солідарно з відповідачів за первісним позовом.

Позивачами по зустрічному позову не надано суду доказів про сплату заборгованості за договором кредиту, також не здійснено свого контр-розрахунку щодо наявної заборгованості за кредитним договором.

З огляду на те, що розрахунок заборгованості, наданий Банком, наявними в справі доказами не спростовнаний, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову про стягнення з відповідачів на користь Банку заборгованостіза кредитним договором № 137/П/04/2008-840 від 05.06.2008 року, що був укладений між ПАТ «Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2 , в розмірі 103 518,84 доларів США - заборгованості по кредиту, 78194,62 долари США - заборгованості за відсотками та 139 620,82 грн. - штрафих санкцій за порушення умов кредитного договору

Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Підстави для припинення договору іпотеки закріплені в ст. 17 Закону України «Про іпотеку».

Так, вказаною нормою закону визначено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється;з інших підстав, передбачених цим Законом.

Посилання відповідача про те, що договір іпотеки має бути визнаний недійсним з тих підстав, що реєстрації обтяжень майна була проведена раніше, ніж було зареєстровано право власності на земельну ділянку, не приймаються колегією суддів.

Зі справи вбачається, що ОСОБА_5 05 червня 2008 рокуотримав у позивача кредит для придбання останнім замельної ділянки і цього ж дня на підставі договору купівлі-продажу від 05 червня 2008 року за одержаний кредит придбав у ОСОБА_4 земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 , з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0, 15 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ».

Будучи власником вказаної земельної ділянки, ОСОБА_5 в забезпечення повернення кредиту 05 червня 2008 року уклав з ПАТ КБ «Надра» договір іпотеки вищевказаної земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом КМНО Яковенко Л.А., запис у реєстрі 3175.

Та обставина, що реєстрація обтяжень майна іпотекою проведена раніше, ніж було зареєстровано право власності на земельну ділянку, не може бути підставою для скасування рішення суду, оскільки державна реєстрація обтяжень речових прав на нерухоме майно - на земельну ділянку, є похідною від договору іпотеки.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для визнання недійсним договору іпотеки. За умови чинності договору іпотеки, державна реєстрація обтяжень речових прав на нерухоме майно - на спірну замельну ділянку не може бути скасована.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та впливають на правильність постановленого рішення.

Керуючись ст.ст.367, 374,375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , діючого в інтересах ОСОБА_2 ,-залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 29 листопада 2019 року

Головуючий:

Судді: