КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 листопада 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Оніщука М.І.

секретар - Зиль Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 17 вересня 2019 року в справі за заявою ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

у с т а н о в и в:

27.08.2019 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа №2-1170/1/2005,виданого 14.08.2019 року Дніпровським районним судом м. Києва на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24.03.2005 року у справі №2-1170/1/2005 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.Заявамотивованатим, що вонане змогла подати виконавчий лист до примусового виконання з поважних причин, оскільки два рази Дніпровським районним судом м. Києва невірно були з`ясовані обставини справи, а саме: той факт, що оригінал виконавчого листа направлявся до ВДВС Шевченківського району м. Києва, що призвело до того, що вона втратила час для подачі виконавчого листа до виконання. Якби судами у своїх ухвалах було належно та повно встановлено обставини справи, вона мала б час до 02.03.2019 року звернутись до Дніпровського районного суду м. Києва для отримання оригіналу виконавчого листа і мала б час для пред`явлення його до виконання.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 вересня 2019 року в задоволені заяви було відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити заяву в повному обсязі. Уважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою та такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Уважає, що суд першої інстанції незаконно, не врахував, що вона не змогла подати виконавчий лист до примусового виконання з поважних причин, оскільки два рази Дніпровським районним судом міста Києва невірно були з`ясовані обставини справи, а саме: той факт що оригінал виконавчого листа направлявся до ВДВС Шевченківського району міста Києва, що призвело до того, що вона втратила час для подачі виконавчого листа до виконання. Якби судами у своїх ухвалах було належно та повно з`ясовано обставини справи, то вона мала б час до 02.03.2019 року звернутись до Дніпровського районного суду міста Києва для отримання оригіналу виконавчого листа і мала б час для пред`явлення його до виконання.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 , погоджуючись з судовим рішенням, зазначив, що саме неспроможність стягувача та її адвоката встановити дійсні обставини справи, в тому числі шляхом ознайомлення із матеріалами справи 2005 року про стягнення аліментів, та, як наслідок, звернення до суду із заявою, яка містила невірно обрану вимогу, призвела до несвоєчасного отримання виконавчого листа та пропуску строку на його пред`явлення до виконання без будь-якої поважної на те причини. Зважаючи,що рішення суду про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було прийняте 24 березня 2005 року і вступило в законну силу 25 квітня 2005 року, період, протягом якого стягувач могла отримати виконавчий лист і подати його до виконання, становив майже 14 років. Проте стягувач намагається обґрунтувати поважність пропуску строку лише з листопада 2018 року, не наводячи при цьому жодної причини не отримання виконавчого листа та пред`явлення його на виконання з кінця квітня 2005 року. тже відсутні підстави для поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Перевіривши відповідність оскаржуваної ухвали нормам процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників стягувача та боржника, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції при розгляді даної заяви ОСОБА_1 установлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24.03.2005 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменіти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 11.02.2005 року і до її повноліття (а.с. 9 том 1).

02.04.2010 року позивач зверталась до суду із заявою про видачу копії рішення суду, при цьому видати їй оригінал виконавчого листа остання не просила (а.с. 18 том 1).

З часу постановлення рішення суду про стягнення аліментів, лише 05.11.2018 року позивач через свого представника звернулась до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа (а.с. 20том 2).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.11.2018 року в задоволенні заяви про видачу дублікату виконавчого листа було відмовлено із посиланням на те, що лист Подільського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві не може бути прийнятий до уваги, оскільки відсутні дані про знаходження виконавчого листа на виконанні Шевченківського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, або його пересилання до Подільського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві (а.с. 31-32 том 1).

30.11.2018 року позивач через свого представника повторно звернулась до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа і ухвалою судувід 24.01.2019 року відповідну заяву було задоволено та видано дублікат виконавчого листа (а.с. 69-70 том 1).

Постановою Київського апеляційного суду від 18.04.2019 року скасовано ухвалу суду першої інстанції від 24.01.2019 року та відмовлено у видачі дубліката виконавчого листа із посиланням на те, що в період з дня ухвалення рішення суду і до листопада 2018 року позивач не зверталась до суду з заявою про видачу виконавчого листа, а наявні в матеріалах справи два супровідних листи про направлення виконавчих листів, відповідають вимогам законодавства щодо направлення судом виконавчого листа про стягнення державного мита та про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць, оскільки в цій частині рішення суду допущене до негайного виконання. Тож, позивачу слід отримати оригінал виконавчого листа (а.с. 138-143 том 1).

07.08.2019 року представник позивача звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про видачу оригіналу виконавчого листа (а.с. 147 том 1).

14.08.2019 року Дніпровським районним судом м. Києва було видано оригінал виконавчого листа за рішенням суду від 24.03.2005 року про стягнення аліментів, у якому зазначено, що рішення суду набрало законної сили 04.04.2005 року, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання до 02.03.2019 року.

Отже, станом на час отримання представником стягувача оригіналу виконавчого листа за рішеннямсуду про стягнення аліментів, строк його пред`явлення до примусового виконання сплив, оскільки 02.03.2019 рокудитині виповнилось вісімнадцять років.

Частиною 1 статті 433 ЦПК України визначено, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Згідно із ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що остання мала право пред`явити виконавчий лист до виконання у період з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили (04.04.2005 року) до 02.03.2019 року (дати набуття дитиною повноліття), тобто протягом майже чотирнадцяти років від дня вступу рішення суду в законну силу. Натомість з часу набрання рішенням суду законної сили (04.04.2005 року) до 05.11.2018 року (часу звернення із заявою про видачу дубліката виконавчого листа) стягувачем не вчинялось дій з отримання виконавчого листа та пред`явлення його до виконання. Посилання представника заявника на поважність причин пропуску строку у зв`язку з невірним встановленням саме судом обставин справи, судом визнанобезпідставним, адже саме сторона позивача визначила способом захисту отримання дублікату виконавчого листа, а не його оригіналу.

Суд апеляційної інстанції уважає таке судове рішення законним, оскільки судом належним чином перевірено причини пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до виконання і їх поважності судом не встановлено.

Відповідно до норм чинного законодавства, суд має право поновити пропущений строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання, проте при чини пропуску строку повинні бути поважними.

При цьому поважні причини - це ті обставини, що вказують на безпосереднє унеможливлення або ускладнення можливості вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, що виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк.

Як вже зазначалось вище, саме з 04.04.2005 року у ОСОБА_1 виникло право на пред`явлення виконавчого листа на виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24.03.2005 року, унаслідок чого відповідно до ст. 348 ЦПК України в редакції 2000 року, який діяв на той час, вона повинна була звернутись із заявою до суду для видачі виконавчого листа.

З заявою про видачу оригіналу виконавчого листа на виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24.03.2005 року, представник ОСОБА_1 звернувся лише 07.08.2019 року.

Будь-яких причин пропуску строку на пред`явлення виконавчого листа на виконання, які б могли бути враховані як поважні, за період з 04.04.2005 року по 07.08.2019 року, ОСОБА_1 не вказано, а зазначені нею причини пропуску не є тими обставинами, які безпосередньо унеможливили або ускладнили можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, що виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк, що і враховано судом першої інстанції.

На підставі викладеного ухвала суду є законною та обґрунтованою, підстави до скасування якої відсутні.

Крім того, під час розгляду даної справи судом апеляційної інстанції, представником ОСОБА_2 - адвокатом Губіним О.Т. було подано клопотання про стягнення витрат ОСОБА_2 на правничу допомогу, пов`язаних з розглядом даної справи в розмірі 24 354,00 грн., які складаються 13 530,00 грн. - вартість наданих послуг відповідно до п. 3.1 Угоди, що разом з ПДВ складає 16 236,00 грн. та 6765,00 грн. - вартість наданих послуг відповідно до п. 3.2. Угоди, що разом з ПДВ складає 8 118,00 грн..

На підтвердження судових витрат надав належним чином завірені копії: договору про надання правової допомоги від 11.01.2019 року; додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги від 11.01.2019 року; актів приймання-передачі №№01/11-01/2019, 02/11-01/2019 наданих юридичних послуг та правової допомоги правової допомоги від 14.11.2019 та 18.11.2019 року; рахунку на оплату юридичних послуг та правової допомоги №12/11-01/2019 від 12.11.2019 року; електронної квитанції про оплату №38847871 від 13 листопада 2019 року; ордеру на надання правової допомоги серії КВ №733778 від 13.11.2019 року та документи на підтвердження повноважень адвоката.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як убачається із актів приймання-передачі наданих юридичних послуг та правової допомоги, складених 14.11.2019 року - то за аналіз апеляційної скарги ОСОБА_1 та супровідних документів, підготовки відзиву на апеляційну скаргу, відправку відзиву заявнику та суду ОСОБА_2 сплачено 16 236,00 грн. разом з ПДВ; 18.11.2019 року за участь у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції сплачено ОСОБА_2 8 118,00 грн. разом з ПДВ.

Аналізуючи надані представником ОСОБА_2 - адвокатом Губіним О.Т.. докази на підтвердження заявленого розміру судових витрат, указаного вище, та оцінюючи розмір заявлених витрат з позиції їх співмірності із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; колегія суддів уважає їх розмір завищеним, оскільки відзив адвоката Губіна О.Т. на апеляційну скаргу ОСОБА_1 аргументований подібними доводами, що і письмові пояснення адвоката Губіна О.Т., подані до суду першої інстанції, а сама апеляційна скарга ОСОБА_1 дублює заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, унаслідок чого критично сприймає наданий розрахунок визначення вартості та обсягу отриманих ОСОБА_2 юридичних послуг.

Колегія суддів уважає, що критеріям співмірності наданих юридичних послуг, відповідатиме сума в розмірі 5 000,00 грн., яка і підлягає стягненню зі стягувача на користь боржника.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду містка Києва від 17 вересня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) витрати на правову допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн..

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: А. О. Чобіток

Судді: О. В. Немировська

М. І. Оніщук