Справа № 180/2281/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 р. м.Марганець

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Хомченко С.І.,

з секретарем судового засідання Горіною А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Марганець в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, ОСОБА_4, Марганецька міська рада Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою № 1 у будинку № 4 по вулиці Лозовій в м.Марганець Дніпропетровської області. Позов обґрунтовує тим, що вона є співвласником квартири АДРЕСА_1, крім неї співвласниками квартири є її чоловік ОСОБА_3 та її діти: ОСОБА_2 та ОСОБА_4 Згодом чоловік та донька виписалися з квартири та стали проживати окремо. З 2008 року син прописаний у квартирі, але в ній не проживав. З 2011 року син виїхав до м.Феодосія і до теперішнього часу в квартирі не проживає. Участі в утриманні квартири не приймає, оплату за комунальні послуги не оплачує, добровільно знятися з реєстрації не має можливості, оскільки постійно проживає та працює за кордоном. Відповідач перешкоджає їй вільно розпоряджатися своєю квартирою, зокрема, вона не може скористатися своїм право на отримання субсидії.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав, про розгляд справи повідомлявся належним чином.

Треті особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 пояснень щодо позову, а також заяв і клопотань до суду не надали.

Представник третьої особи Марганецької міської ради пояснень щодо позову, а також заяв і клопотань до суду не надав.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та наведені у позовній заяві доводи, суд приходить до наступного.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27 серпня 2008 року позивач ОСОБА_1 є співвласником ? частини квартири за адресою: Дніпропетровська область, м.Марганець, вулиця Лозова (Червоноармійська)АДРЕСА_2. Іншими співвласниками квартири є ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 (а.с.8).

В зазначеній квартирі зареєстрований ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується витягом з домової книги (а.с.9-10).

Факт реєстрації відповідача за даною адресою підтверджується також довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області від 06 листопада 2018 року (а.с.17).

25 жовтня 2018 року паспортистом шостого квартала Марганецької міської ради ОСОБА_5 в присутності сусідів будинку № 4 по вулиці Лозовій ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 складено акт про те, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 2011 року (а.с.13).

Також, факт не проживання відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 в квартирі АДРЕСА_3 з 2011 року підтверджується довідкою про склад сімї від 09 жовтня 2018 року (а.с.14).

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частинами першою, другою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Статтею 346 ЦК України, врегульовані підстави припинення права власності, а саме: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викуп пам'яток культурної спадщини; примусове відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; реквізиція; конфіскація; припинення юридичної особи чи смерті власника.

Постановою Верховного Суду від 28.02.2018 року у справі № 647/1683/15-ц, визнано відсутність підстав для задоволення позову колишнього чоловіка про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за умови що сторони є співласниками цього житлового приміщення, оскільки положення частини другої статті 405 ЦК України не розповсюджуються на спірні правовідносини, які врегульовані нормами статей 319, 321 ЦК України.

Судові рішення містять вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Тому відповідачу ОСОБА_2, який є співвласником квартири за адресою: вул.Лозова (Червоноармійська),4/1 м.Марганець Дніпропетровської області, належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном разом з іншими співвласниками.

У здійсненні свого права власності відповідач не може бути обмежений незалежно від того проживає він у квартирі, співвласником якої є, чи ні.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Вказані положення також кореспондують ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України.

Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в ч.3 ст.13 Конституції України, власність зобов'язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.

Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 №2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальному житловому фонді за тимчасово відсутніми громадянами.

Як передбачено ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

ОСОБА_2 має правовий статус співвласника квартири, а не члена сімї власника.

Тому він не може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням у звязку з не проживанням у ньому понад один рік.

Дослідженими судом доказами підтверджується, що ОСОБА_2 понад один рік за адресою вказаної квартири не проживає, речей не зберігає.

Але, враховуючи, що відповідач є співвласником квартири за адресою: вул.Лозова (Червоноармійська),4/1 м.Марганець Дніпропетровської області, він не може бути визнаний таким, що втратив право користування належним йому на праві спільної сумісної власності житлом.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1

У звязку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, ОСОБА_4, Марганецька міська рада Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування житлом - відмовити.

Рішення може бути оскарженев апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Марганецький міський суд Дніпропетровської області в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя