Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 200/17108/15-ц

провадження № 61-1750св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Національний технічний університет «Дніпровська політехніка»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - директор Автотранспортного коледжу Національного технічного університету «Дніпровська політехніка», про визнання змін умов праці протиправними, скасування наказу, визнання дій неправомірними та стягнення недоплаченої заробітної плати,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду

м. Дніпропетровська, у складі судді Женеску Е. В., від 05 вересня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., Макарова М. О., від 18 грудня 2018 року.

Короткий зміст позовної заяви та її обґрунтування

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Національного технічного університету «Дніпровська політехніка», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - директор Автотранспортного коледжу Національного технічного університету «Дніпровська політехніка», про визнання змін умов праці протиправними, скасування наказу, визнання дій неправомірними та стягнення недоплаченої заробітної плати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона працює завідувачем навчальної комп`ютерної лабораторії № 204 в Автотранспортному коледжі вищого навчального закладу «Національний гірничий університет». Наказом

від 29 серпня 2014 року № 141-к їй встановлено погодинну оплату праці замість тарифікаційної, чим неправомірно змінено умови праці на гірші. Погодинна оплата була встановлена без її згоди, про що свідчить акт, складений адміністрацією технікуму 29 серпня 2014 року. Зазначала, що адміністрацією технікуму порушено порядок оплати праці. Вказувала також, що з лютого 2015 року, коли вона почала виконувати педагогічне навантаження, їй перестали нараховувати та сплачувати індексацію заробітної плати.

Посилаючись на зазначене, з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог, позивач просила суд визнати зміну умов оплати її праці з тарифікаційної на погодинну і не виплату індексації заробітної плати протиправною; визнати неправомірним і скасувати наказ від 29 серпня

2014 року № 141-к у частині погодинної оплати педагогічного навантаження ОСОБА_1 ; визнати неправомірним невстановлення їй надбавки і додаткової оплачуваної відпустки за шкідливі і особливі умови праці; зобов`язати директора коледжу включити до колективного договору коледжу пункти про встановлення доплати за шкідливі і особливі умови праці у розмірі 12% і додаткової відпустки у розмірі 4 дні завідувачу комп`ютерної лабораторії № 204. Крім того, просила стягнути з відповідача недоплачену суму заробітної плати, відпускних, лікарняних за період

з 01 вересня 2014 року по 31 серпня 2015 року згідно з виправленими розрахунками від 05 травня 2018 року, виконаними у відповідності до правил нарахування заробітної плати за тарифікацією.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська

від 05 вересня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки педагогічне навантаження позивача мало місце лише у другому семестрі навчального року, адміністрацією коледжу прийнято рішення оплату педагогічного навантаження ОСОБА_1 здійснювати згідно фактично відпрацьованих годин, що не суперечить вимогам Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої наказом Міністерства освіти України № 102 від 15 квітня 1993 року (зі змінами та доповненнями) (далі - Інструкції № 102). З лютого по червень 2015 року у ОСОБА_1 відбулося збільшення заробітної плати за рахунок педагогічного навантаження як постійної складової. У лютому збільшення доходів було більшим ніж сума індексації, тому лютий став базовим місяцем, отже індексація за цей місяць не проводилась. Під час розгляду справи судом не встановлено порушень відповідачем статей 141, 153 КЗпП України, оскільки позивач працювала в окремому кабінеті, їй були створені всі необхідні умови для її роботи як завідуючого навчальною лабораторією.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що посада позивача передбачає виконання та організацію гурткової науково-технічної роботи зі студентами у робочий час, позивач отримувала погодинно заробітну плату за виконану роботу згідно її посадової інструкції, яка передбачає заняття гуртками в робочий час. Оплата праці позивача погодинно зумовлена навантаженням лише в другому семестрі та не суперечить вимогам Інструкції № 102. Годинна ставка визначена відповідно до пункту 78 Інструкції № 102 шляхом ділення місячної ставки заробітної плати на середньомісячну норму навчального навантаження (72 години). Позивачем не доведено, що встановленням погодинної оплати праці фактично зменшено її заробітну плату. Також позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачем не дотримано Державних санітарних правил і норм роботи з візуальними дисплейними терміналами електронно-обчислювальних машин (ЕОМ) та Правил охорони праці. Встановлення додаткових пільг і гарантій є прерогативою відповідача, оскільки обов`язок включати до колективного договору пункти про встановлення доплати за шкідливі та особливі умови праці у відповідача відсутній.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суди попередніх інстанцій не надали оцінку розрахункам невиплаченої заробітної плати та розрахунковим відомостям фактично виплаченої заробітної плати. Апеляційний суд не звернув увагу на те, що відзив на апеляційну скаргу не був надісланий позивачу. Суди не надали оцінки листам Міністерства освіти та науки України і Міністерства соціальної політики, які свідчать про порушення відповідачем законодавства про оплату праці, а саме

пунктів 78, 91 Інструкції № 102. Суди не взяли до уваги, що предметом спору є не розмір годинної ставки, а порядок оплати педагогічних годин. Суди неправильно встановили відсутність порушень відповідача під час несплати індексації заробітної плати, не врахували, що розмір її доходу був збільшений не за рахунок збільшення посадового окладу, а за рахунок педагогічного навантаження. Також заявник не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій у частині відсутності порушень відповідачем статей 141, 153 КЗпП України.

Короткий зміст відзивів на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу Національний технічний університет «Дніпровська політехніка» просить залишити касаційну скаргу

ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 11 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

23 травня 2019 року справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 13 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 працює в Автотранспортному коледжі Національного технічного університету «Дніпровська політехніка» на посаді завідувача лабораторією, що підтверджується наказом від 04 грудня 2007 року № 134 (а. с. 26).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2007 року у справі №2-480/2007 за позовом ОСОБА_1 до Автотранспортного технікуму Національного гірничого університету про поновлення на роботі, стягнення оплати за зняті учбові години, стягнення оплати за вимушений прогул, стягнення моральної шкоди, спричиненої незаконним звільненням, визнано мирову угоду, за умовами якої, серед іншого, відповідач зобов`язується забезпечити позивачу педагогічне навантаження не менше 260 годин на учбовий рік, по можливості рівномірно розподіливши її на весь рік (а. с. 27-28).

29 серпня 2014 року ОСОБА_1 подала на ім`я директора заяву, в якій просила встановити їй педагогічне навантаження на 2014-2015 навчальний рік в обсязі 260 годин (а. с. 29).

Наказом від 29 серпня 2014 року № 141-к викладачу ОСОБА_1 встановлено педагогічне навантаження на 2014-2015 навчальний рік -

260 годин з оплатою згідно фактично відпрацьованих годин (щомісячно)

(а. с. 48-51).

З педагогічного навантаження викладача ОСОБА_1 на 2014-2015 навчальний рік слідує, що у першому семестрі навчального року педагогічне навантаження відсутнє, у другому семестрі встановлено 180 годин - комп`ютерна практика, 78 годин - комп`ютерний практикум, 3 години - заліки, іспити. Всього за рік - 261 година (а. с. 31).

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Право на працю, закріплене у статті 43 Конституції України, включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

За змістом статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежує.

Оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт (частина перша статті 97 КЗпП України).

Згідно з положеннями статті 98 КЗпП України оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Відповідно до пункту 4 Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти № 102 від 15 квітня 1993 року визначення ставок (окладів) працівників за розрядами тарифної сітки провадиться з урахуванням їхніх кваліфікаційних вимог.

Відповідно до пункту 63 Інструкції № 102 від 15 квітня 1993 року навчальне навантаження між вчителями, викладачами та іншими педагогічними працівниками розподіляється керівником установи за погодженням з профспілковим комітетом залежно від кількості годин, передбачених навчальними планами, наявності відповідних педагогічних кадрів та інших конкретних умов, що склались у закладі.

Згідно з пунктом 78 Інструкції № 102 середня місячна заробітна плата викладачам вищих навчальних закладів I-II рівнів акредитації та професійно-технічних навчальних закладів визначається шляхом множення годинної ставки викладача на встановлений йому обсяг річного навантаження і ділення цього добутку на 10 навчальних місяців. Годинна ставка обчислюється шляхом ділення місячної ставки заробітної плати на середньомісячну норму навчального навантаження (72 години). Встановлена середньомісячна заробітна плата виплачується викладачу за роботу протягом навчального року, включаючи час роботи в період канікул, що не збігається з відпусткою.

За пунктом 91 Інструкції № 102 керівні працівники закладів освіти, керівники фізичного виховання центрів допризовної підготовки можуть вести викладацьку роботу чи заняття з гуртками в цьому закладі, але не більше 9 годин на тиждень (360 годин на рік), якщо вони по основній посаді

отримують повний посадовий оклад (ставку). Керівні працівники дитячих дошкільних закладів можуть виконувати роботу вихователів у цій же установі в обсязі не більше 18 годин на тиждень.

Названим працівникам за норму годин, визначену у цьому пункті, оплата проводиться понад основний посадовий оклад (ставку) у порядку, передбаченому відповідно для учителів, викладачів та керівників гуртків (за тарифікацією).

За години викладацької роботи чи занять з гуртками, виконані,

як виняток, у зв`язку з виробничою необхідністю понад норму,

зазначену у цьому пункті, провадиться погодинна оплата за фактичну

кількість годин, але не більше 240 годин на рік.

Відповідно до частин першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За вимогами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Встановивши, що педагогічне навантаження було розподілене позивачу лише у другому семестрі 2014-2015 навчального року, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що рішення відповідача про погодинну оплату праці позивача не суперечить положенням Інструкції № 102 та положенням чинного трудового законодавства, оскільки позивач не мала педагогічного навантаження протягом усього навчального року. Не встановивши порушень з боку відповідача у нарахуванні заробітної плати позивачу за педагогічне навантаження, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій, які відповідають обставинам справи й узгоджуються з нормами матеріального права. Також колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій у частині відсутності в матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження порушення відповідачем положень статей 141, 153 КЗпП України.

Суди встановили, що позивачем не доведено зменшення розміру її заробітної плати внаслідок встановлення погодинної оплати праці, а також не доведено вчинення відповідачем протиправних дій або бездіяльності при проведенні індексації грошових доходів населення.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків судів першої та апеляційної інстанцій, не дають підстав вважати, що судами порушені норми матеріального й процесуального права, а зводяться загалом до переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Ураховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська

від 05 вересня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович