Справа № 755/3302/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" листопада 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді Яровенко Н. О.,

при секретарі Локотковій І.С.,

за участі сторін:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , 3-я особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до Дніпровського районного суду із позовною заявою в якій просив зобов`язати ОСОБА_4 не перешкоджати ОСОБА_1 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з ОСОБА_5 . Визначити наступні способи участі ОСОБА_1 у вихованні ОСОБА_5 : побачення два дні на тиждень без присутності матері дитини ОСОБА_4 з можливістю відвідування та ночівлі дитиною місця проживання батька ОСОБА_1 з урахуванням відвідування дошкільного (шкільного) закладу з яких один день субота - протягом доби, але не менше ніж 8 годин, другий день визначається за домовленістю між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , але не менше ніж 2 години. Якщо побачення по об`єктивним причинам неможливе, побачення переносяться на наступний день після усунення обставин, які перешкоджали побаченню. Спільний відпочинок: один тиждень літніх канікул, один тиждень осінніх канікул та один тиждень зимових канікул. Необмежене спілкування засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування з ОСОБА_5 . У разі лікування ОСОБА_5 в медичному закладі, відвідуванню у прийомні години, встановлені лікувальним закладом без будь-яких обмежень, або вдома у ОСОБА_4 , якщо дитина не госпіталізована до медичного закладу. Спілкування має відбуватися на території зареєстрованого належним чином місця проживання або перебування ОСОБА_5 або на іншій території за домовленістю між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 також, стягнути з відповідача на корить позивача судові витрати.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 26 жовтня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було зареєстровано шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 , у позивача та відповідача народилась дитина - ОСОБА_5 - про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві було видано Свідоцтво про народження від 27 березня 2014 року серія НОМЕР_1 .РішеннямДніпровського районного суду м. Києва від 11.12.2015 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.У період часу з 26 жовтня 2013 року по грудень 2014 року позивач тавідповідач разом з донькою проживали однією сім`єю у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . В цей час, позивач всіляко піклувався про доньку, займався її вихованням, розвитком, ним були створені в квартирі всі умови для комфортного проживання дитини. Після розірвання шлюбу дитина проживає з відповідачем, однак фактично зареєстрована за місцем проживання позивача. 04 грудня 2016 року Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено рішення про задоволення позову ОСОБА_4 про стягнення аліментів частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 09.02.2015 року до досягнення дитиною повноліття. Наприкінці літа - на початку осені 2017 року у позивача з відповідачкою почалися непорозуміння з приводу спілкування з дитиною. У зв`язку з цим, навесні 2018 року позивач звернувся до Опікунської ради Дніпровської РДА. Так, відповідно до Витягу № 383 від 23.06.2018 року, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 13.06.2018 рокувизначено участь батька ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у формі спілкування з малолітньою донькою щовівторка з 16-00 години до 20-00 години та щосуботи з 12-00 години до 17-00 години. Однак, відповідач продовжує чинити перешкоди у спілкуванні позивачу з дитиною та приховує своє фактичне місце проживання. 30 жовтня 2018 року позивач звернувся до Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації зі заявою щодо захисту прав та інтересів малолітньої дитини.Так, у відповідь на дане звернення на адресу позивача надійшов лист № від 08.11.2018 року, відповідно до якого 06.11.2018 року спеціалістами служби у справах дітей з ОСОБА_4 , проведено профілактично-роз`яснювальну роботу щодо дотримання нею прав дитини та ознайомлено її про відповідальність передбачену законодавством України в разі порушення прав малолітньої доньки. Разом з цим, відповідачка зазначила, що не чинить ніяких перешкод та не заперечує проти участі позивача у спілкуванні та вихованні дитини. А також, 20листопада 2018 року позивач звернувся до Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації з вимогою обстежити житлові умови відповідача, аби встановити чи може неповнолітня дитина ОСОБА_5 проживати з відповідачем. Зі слів співробітників служби позивачу лише відомо, що перевірка була і результати задовільні -відповідачка із дитиною мешкають в однокімнатному помешканні. В дитини є власний куточок. Оскільки, відповідач на сьогоднішній день продовжує чинити перешкоди у спілкування з дитиною, не дає позивачу бачитись з дитиною, а брати участь у її вихованні, тому позивач вимушений звертатися з відповідним позовом до суду.

25 квітня 2019 року відповідач подала відзив на позову заяву в якому просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, так як останнім не було надано належним доказів перешкод у спілкування з дитиною. Також пояснила наступне, відповідач постійно бачиться з дитиною та даний факт можуть підтвердити свідки, які є бабусею та дідусем дитини. Також, із самого народження малолітньої доньки позивач лише частково приймав участь у догляді за дитиною, так навіть з перших днів народження дитини позивач був постійно у роз`їздах, залишаючи дитину лише на матір. Відповідач з моменту окремого проживання, а саме з грудня 2014 року не отримувала жодної матеріальної та будь-якої підтримки від позивача, тому була змушена звернутися із позовом про стягнення аліментів. Під час перебування сторін у шлюбі, позивач нерідко дозволяв собі ображати відповідача, здійснювати моральний тис, погрози, застосовував до неї фізичне насилля, будучи у нетверезому стані, свідком чого нерідко була малолітня донька. Позивач не цікавиться інтересами дитини, не приймає участі у дошкільній освітній програмі доньки, під час зустрічей із дитиною не цікавиться її світоглядом.

02 квітня 2019 року третя особа Служба у справах дітей Дніпровської РДА подали свої пояснення в яких просили розглядати справу без участі їхнього представника та прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини та чинного законодавства.

11 травня 2019 року позивач подав відповідь на відзив зазначивши, що твердження викладені відповідачем у відзиві не відповідають дійсності, оскільки як зазначалося раніше відповідачка одноособово та всупереч волі позивача та рішенню комісії з питань захисту дитини продовжує ухилятися від обов`язку сприяти позивачу у спілкуванні з донькою. Також, звертає увагу на те, що твердження відповідача начебто бабуся ОСОБА_7 та дідусь ОСОБА_8 можуть підтвердити спілкування позивача з його донькою не відповідає дійсності, оскільки приблизно останні три роки позивач із вказаними особами не бачився. Окрім цього, щодо вказаних поїздок позивач зазначає, що це були відрядження по роботі, а також поїздки на лікування та до батьків, про що відповідачу достеменно було відомо. Твердження відповідача щодо фізичного та морального насилля нічим не підтверджуються та є надуманими, та свідчать лише про негативне ставлення відповідачки до позивача та самої можливості спілкуватися зі своєю донькою. Також. Зауважив, що така сума аліментів, яка сплачується на даний момент, зумовлена ти, що позивач змушений був звільнитися з високооплачуваної роботи і перейти на малооплачувану, аби мати можливість зустрічатися із дитиною та підлаштовуватися під графік відповідачки. Оскільки самостійно спілкуватися з донькою остання позивачу не дозволяє.

Позивач та її представник в судовому засідання позовні вимоги підтримали в повному обсязі, наполягали на їх задоволенні з огляду на обставини викладені в позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача заперечувала щодо задоволення позивних вимог, просила відмовити в позові з підстав викладених у відзиві.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, в своїх пояснення просили розгляд справи проводити у їх відсутність та прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини та норм чинного законодавства.

11 березня 2019 року провадження по справі ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , 3-я особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини було відкрито та призначено в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання.

Протокольною ухвалою 14 червня 2019 року клопотання представника відповідача ОСОБА_3 про виклик свідків задоволено в повному обсязі.

Також, 14 червня 2019 року, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва, закрито підготовче засідання та призначеного справу до судового розгляду.

18 липня 2019 року представник позивача Радченкова В.А . подала заяву про поновлення пропущеного процесуального строку, долучення до матеріалів справи доказів та виклик свідків.

16 вересня 2019 року, третя особа Служба у справах дітей та сім`ї на адресу суду надіслала висновок Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації щодо участі батька у вихованні малолітньої дитини (протокол засідання Комісії № 16 від 28 серпня 2019 року).

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, допитавши свідків в судовому засіданні, оцінивши надані докази учасниками справи, повнота всебічно з`ясувавши всі обставини справи, приходить до наступного висновку.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, 26.01.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб, даний факт сторонами не оспорюється.

Від цього шлюбу мають малолітню дитину - дочку ОСОБА_5 2014 року народження, що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11.12.2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано.

Після розірвання шлюбу дитина залишилась про живати з відповідачем ОСОБА_4 ..

Як стверджуває позивач, спочатку відповідач не створювала перешкод у спілкуванні із дитиною, але наприкінці літа - на початку осені 2017 року з відповідачкою почалися непорозуміння з цього приводу. У зв`язку із чим, навесні 2018 року позивач вимушений був звернутися за захистом своїх законних прав та інтересів до Опікунської ради Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації. Розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації було визначено участь, його яка батька дитини, у вихованні, але відповідача даного рішення не виконує.

Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів визначено СК України.

Ч. 2 ст. 1 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку.

Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Ст. 51 Конституції України кожному з подружжя гарантовані рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Положеннями ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого ч. 5 цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Ст. 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Відповідно до Порядку провадження органами опіки і піклування діяльності, пов`язаної з захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866, органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад. Безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, сільських, селищних рад об`єднаних територіальних громад.

У зв`язку з тим, що між батьками дитини виникли непорозуміння з приводу спілкування батька з дитиною він звернувся до Опікунської ради Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації з заявою про визначення способу її участі у вихованні малолітнього ОСОБА_5

Розпорядженням Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 23.06.2018 року № 383 визначено спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні його неповнолітньої доньки ОСОБА_5 у формі спілкування з малолітньою донькою щовівторка з 16-00 години до 20-00 години, та щосуботи з 12-00 години до 17-00 години.

Однак, як стверджує ОСОБА_1 , указане рішення органу опіки відповідачем не виконується. ОСОБА_4 продовжує обмежувати його у спілкуванні з дитиною та навмисно приховує від нього своє з дитиною фактичне місце проживання. В зв`язку із чим, він повторно звернувся до Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації вона чинить їй перешкоди у спілкуванні з сином та його вихованні.

З відповіді Служби у справах дітей від 08.11.2018 року вбачається, що 06.11.2018 року спеціалістами у справах дітей з ОСОБА_4 проведено профілактично-роз`яснювальну роботу щодо дотримання нею прав дитини та ознайомлено з відповідальністю передбачену законодавством України в разі порушення прав малолітньої доньки. Зі слів громадянки, вона не чинить ніяких перешкод та не заперечує проти участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дитини.

За приписами ч. 1 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Тлумачення наведеної законодавчої норми свідчить про те, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є негаторним позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права.

Ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких, згідно з п. 4 ч. 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Принцип змагальності закріплений у ЦПК України. Так, ч. ч. 1-2 ст. 12 цього Кодексу передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

На підтвердження факту існування перешкод у спілкуванні з дитиною позивачем надано копію переписки з месенджера. Так, даючи оцінку даному доказу суд приходить до висновку, що інформація, яка містить в даній переписці доводить обставин існування перешкод у спілкуванні із дитиною.

На спростування факту відсутності існування перешкод, за клопотанням відповідача було допитано свідків.

Так, свідок ОСОБА_7 , яка матір`ю відповідача, в судовому засіданні пояснила, що починаючи з 2017 року влітку 2 місяці та нетривалий час взимку онука перебуває у них. За час перебування дитини у них, відповідач жодного разу не приїхав до дитини. Позивач майже не купував дитині одягу, продуктів. Піклування та турботи щодо дитини не було. За останні час іноді дарував дитині іграшки. В день народження дитини в цьому році позивач дитині не подарував жодного подарунку.

Свідок ОСОБА_8 , який є батьком відповідача, в судовому засіданні пояснив наступне. 13.03.2016 року він особисто останній раз бачив позивача на дні народження онуки. В цей день позивач не подарував дитині подарунка. Позивач ніколи не цікавився що дитина їсть, одягає, які лікується. З часу народження дитини позивач був постійно незадоволений, агресивний. Влітку коли дитина перебуває у них, позивач ніколи не приїздив до дитини. У позивача не має бажання спілкуватися з дитиною, він лише бажає спортити життя їх дочці. Позивач завжди уникав сплачувати аліменти, навіть звільнився з роботи. Позивачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що відповідачем ОСОБА_4 чиняться йому перешкоди у спілкуванні з донькою ОСОБА_5 та її вихованні.

За змістом ч. 1 ст. 159 СК України позов про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні може бути пред`явлено виключно тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У своєму висновку від 06.09.2018 року (протокол засіданні Комісії № 16 від 28.08.2019 року), поданому до суду для розв`язання спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , Дніпровська районна в м. Києві державна адміністрація вважала доцільним визначити спосіб участі позивача у вихованні його малолітньої дочки ОСОБА_5 , у формі спілкування з донькою щосуботи з ночівлею у батька, другий день визначити за домовленістю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , але не менше 2 годин, та спільний відпочинок по одному тижню літніх, осінніх та зимових канікул.

Зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку про необхідність відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позову, оскільки позивачем не доведено факту існування перешкод у спілкуванні із дитиною, не доведено факту, ухилення відповідача ОСОБА_4 від виконання розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 23.06.2018 року.

У відповідності до ст.141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача у сплаченому при зверненні до суду розмірі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 157, 158, 159 СК України, ст.ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 3, 5, 13, 81, 141, 223, 258-259, 264, 268, 272-273, 280-285, 354-353 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , 3-я особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі у вихованні дитини відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 23 листопада 2019 року.

Дані сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Н.О.Яровенко