Справа № 473/1039/19
УХВАЛА
іменем України

"07" березня 2019 р. суддя Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області Ротар М.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація, про встановлення факту, що має юридичне значення

встановив:

заявник ОСОБА_1 06.03.2019 року звернувся до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просить суд встановити юридичний факт отримання ним травми під час захисту Батьківщини 14.08.2015 року поблизу населеного пункту Авдіївка Донецької області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до частин 1, 2 статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану, при цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Однак, відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (змінами та доповненнями) не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород.

Із змісту заяви вбачається, що заявник просить суд встановити юридичний факт отримання травми ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час захисту Батьківщини 14.08.2015 року поблизу населеного пункту Авдіївка Донецької області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Тобто, із аналізу вимог заявника вбачається, що він має намір встановити (предмет доказування у справі): «отримання травми ОСОБА_1 … внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України», при цьому, як вбачається із виписки із медичної карти стаціонарного хворого №6536 від 26.10.2016 року, ОСОБА_1 проходив лікування із діагнозом: Наслідки мінно-вибухової травми, ЗЧМТ (контузія головного мозку 2015 р.) у вигляді посттравматичної та дисциркуляторної (а/с, г/х) енцефалопатії ІІ ст. з астено-невротичним, вираженим цефалгічним, вестибуло-атактичним синдромами, мнестичним зниженням. Супутній діагноз: Хронічна вертебронна торакалгія, люмбалгія, м`язево-тонічний синдром. Гіпертонічна хвороба ІІ ст.1 ступ, ризик 2.ІХС: Атеросклеротичний кардіосклероз. СН 1 ст.

Відповідно до Витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Південного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №255 від 25.05.2016 року травма старшого лейтенанта запасу ОСОБА_1 , 1962 року народження: «Наслідки мінно-вибухової травми, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку (14.08.2015) у вигляді посттравматичної та дисциркуляторної енцефалопатії ІІ ст. з цефалгічним, астено-невротичним, вестибулярним синдромами, мнестичним зниженням, диссомнією», що підтверджується витягом з наказу командира в/ч пп НОМЕР_1 від 11.04.2016 року №73 «Про результати службового розслідування», Так, пов`язана із захистом Батьківщини. Захворювання «Хронічна вертеброгенна торакалгія, лівобічна люмбоішіалгія, помірний больовий, м`язево-тонічний синдроми на фоні поширеного остеохондрозу хребта. Гіпертонічна хвороба ІІ стадії, 2 ступеня, ризик 2. ІХС: Атеросклеротичний кардіосклероз. СН І ст.», ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини.
Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №268200 від 01.06.2017 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлена ІІІ група інвалідності безстроково, причина інвалідності травма, пов`язана із захистом Батьківщини.
Наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 04.05.2016 року №181 ОСОБА_1 був відзначений почесним нагрудним знаком «За досягнення у військовій службі» ІІ ступеня.

Тобто, ніким не оспорюється факт наявності травми у ОСОБА_1 , що пов`язана із захистом Батьківщини, та проходженням військової служби, та даний факт уже встановлений вищенаведеною медичною документацією.

При цьому, порушене в заяві питання врегульоване Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затверджене наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року №402, оскільки згідно п.1.1 вказаного Положення, військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям. Повноваження щодо встановлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців покладені на військово-лікарські комісії, а повноваження щодо оформлення довідки про обставини травми надані командиру (начальнику) військової частини. Відмова відповідного органу може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

Таким чином, діючим законодавством України визначено порядок встановлення факту отримання поранення під час виконання бойового завдання, що виключає можливість встановлення цього факту в судовому порядку в порядку цивільного судочинства за правилами окремого провадження, окрім того, судами не можуть розглядатися заяви про встановлення фактів одержання поранень при виконанні обов`язків військової служби, тобто не можуть встановлюватися у порядку цивільного судочинства (окремого провадження) і причини одержання таких поранень (захворювання), а отже у відкритті провадження слід відмовити.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Також, суд вважає за необхідне наголосити, що право на життя, безпеку та захист такого права, а також обов`язок держави захищати права громадян є абсолютним та не може залежати від встановлення юридичного факту, підтвердження його наявності або відсутності, у зв`язку із чим наявність або відсутність факту збройної агресії Російської Федерації проти України жодним чином не породжує та і не може породити юридичні наслідки для заявника, зокрема спричинити виникнення, зміну або припинення його особистих чи майнових прав.

Одночасно суд наголошує на тому, що надана заявником практика Верховного Суду (постанова від 14 березня 2018 року у справі №363/2981/16-ц, постанова від 21 березня 2018 року у справі №428/12368/16-ц, постанова від 21 березня 2018 року у справі №417/3852/17, постанова від 12 квітня 2018 року у справі №243/7029/17, постанова від 06 червня 2018 року у справі №428/13977/16-ц, постанова від 21 серпня 2018 року у справі №428/8076/16-ц, постанова від 21 серпня 2018 року у справі №752/6366/16-ц, постанова від 12 вересня 2018 року у справі №755/14659/16-ц) стосується встановлення зовсім іншого факту, що має юридичне значення - факту вимушеного переселення з окупованої території внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, а не факту отримання захворювання при виконанні обов`язків військової служби внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 186 ЦПК України, суд

постановив:

У відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація, про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в Миколаївський апеляційний суд через Вознесенський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня отримання ухвали суду.

Суддя М.М. Ротар