Номер провадження: 22-ц/813/6007/19
Головуючий у першій інстанції Бобуйок І. А.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Дрішлюка А.І., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до державного реєстратора Одеської філії комунального підприємства «Реєстрації нерухомості» Тихонової Альони Станіславівни, третя особа ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Малиновського районного суду м. Одеси у судді Бобуйка І.А. знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до державного реєстратора Одеської філії комунального підприємства «Реєстрації нерухомості» Тихонової А.С., третя особа ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора.

09.04.2019 року представник позивачки ОСОБА_4 подала заяву про забезпечення позову, в якій просила

- заборонити будь-яким особам, до набрання законної сили рішенням в даній справі, користуватися, володіти та розпоряджатися житловим приміщенням, що розташоване з адресою АДРЕСА_1 або вчиняти будь-які інші дії з вказаним майном.

Заявниця вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2019 року заяву представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 про забезпечення позову у справі №521/12661/18 за позовом ОСОБА_3 до державного реєстратора Одеської філії комунального підприємства «Реєстрації нерухомості» Тихонової Альони Станіславівни, третя особа ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора задоволено частково.

Заборонено будь-яким особам, до набрання законної сили рішенням в даній справі, користуватися, володіти та розпоряджатися житловим приміщенням, що розташоване з адресою АДРЕСА_1 або вчиняти будь-які інші дії з вказаним майном.

Вказану ухвалу суду оскаржує в апеляційному порядку представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, та прийняти нову, якою у задоволенні заяви відмовити.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п.3, 4 ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали..

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права при постановлені ухвали, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Задовольняючи заяву представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 про забезпечення позову у справі №521/12661/18 за позовом ОСОБА_3 до державного реєстратора Одеської філії комунального підприємства «Реєстрації нерухомості» Тихонової Альони Станіславівни, третя особа ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, суд передчасно дійшов зазначеного висновку , виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою подання позову є дії Державного реєстратора Одеської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Тихоновою А.С., що призвели до фактичної передачі до третіх осіб належного на праві власності ОСОБА_3 нерухомого майна, що розташоване за адресою квартира АДРЕСА_2 . З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку, що на даний час існує небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам ОСОБА_3 до ухвалення рішення в цивільній справі, яка полягає в тому, що з високим ступенем вірогідності можуть настати такі дії, як знищення майна, відчуження нежитлових будівель іншим особам, що в свою чергу призведе до значних зусиль та витрат для відновлення порушеного права.

Суд вважав, що заявлений позивачем вид заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно, передбачений нормами чинного законодавства та є доцільним в рамках даної справи та співмірним із заявленими вимогами. Необхідність обрання даного виду забезпечення позову є обґрунтованою, так як невжиття даного виду забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення у разі відчуження відповідачем вказаного майна на користь третіх осіб.

Проте колегія судів не погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

30 липня 2019 року представник ОСОБА_3 - адвокат Середа Валерія Юріївна звернулась до Малиновського районного суду м.Одеси із позовною заявою про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора №13 в будинку АДРЕСА_3 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 31.05.2018 (індексний номер 41359503), скасування та вилучення запису №26391368, зареєстрованого 25.05.2018.

Разом з позовною заявою представник ОСОБА_3 - адвокат Середа Валерія Юріївна надала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила заборонити будь-яким особам, до набрання законної сили рішенням в даній справі, користуватися, володіти та розпоряджатися житловим приміщенням, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 , або вчиняти будь-які інші дії з вказаним майном.

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 29 березня 2019 року у справі №521/12661/18 у задоволенні заяви представника ОСОБА_3 - адвоката Середи Валерії Юріївни про забезпечення позову у справі №521/12661/18 за позовом ОСОБА_3 до державного реєстратора Одеської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Тихонової Альони Сганіславівни, третя особа - ОСОБА_1 , про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора відмовлено.

Не оскаржуючи дану ухвалу в суді апеляційної інстанції та не зазначаючи появу нових обставин справи, 09 квітня 2019 року представник ОСОБА_3 - адвокат Середа Валерія Юріївна звернувся до Малиновського районного суду м.Одеси із аналогічною заявою про забезпечення позову, в якій, посилаючись на ті самі обставини справи та норми права, просила заборонити будь-яким особам, до набрання законної сили рішенням в даній справі, користуватися, володіти та розпоряджатися житловим приміщенням, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 , або вчиняти будь-які інші дії з вказаним майном.

Всупереч обставинам та мотивам, викладеним Малиновським районним судом м.Одеси в ухвалі від 29 березня 2019 року, оскаржуваною ухвалою було частково задоволено заяву представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про забезпечення позову у справі №521/12661/18 за позовом ОСОБА_3 до державного реєстратора Одеської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Тихонової Альони Станіславівни, третя особа - ОСОБА_1 , про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, та заборонено будь-яким особам, до набрання законної сили рішенням в даній справі, користуватися, володіти та розпоряджатися житловим приміщенням, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 , або вчиняти будь-які інші дії з вказаним майном.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.263 ЦПК України - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно з ч.З ст.2 ЦПК України, основними засадами (принципами) цивільного судочинства, зокрема, є верховенство права, який включає в себе принцип правової визначеності.

У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 03 квітня 2008, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що правова визначеність передбачає повагу до принципу res judicata, тобто принципу остаточності судових рішень. Практика Європейського суду з прав людини, яка в силу ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є джерелом права, дозволяє виділити три групи вимог, які включає принцип правової визначеності, серед яких, зокрема є вимоги до визначеності судових рішень.

З огляду на вищезазначене вбачається, що при винесенні оскаржуваної ухвали судом не було враховано засад цивільного судочинства, зокрема не дотримано принципу верховенства права, що включає в себе принцип правової визначеності, який закріплений у практиці Суду ЄС та Європейського суду з прав людини, а на національному рівні - в рішеннях Конституційного Суду України (рішення № 8-рп/20101 від 11 березня 2010 p.; рішення № 4-рп/2008 від 1 квітня 2008 p.; № 17-рп/2010 від 29 червня 2010 р. тощо), відтак ухвала Малиновського районного суду м.Одеси від 10 квітня 2019 року у справі №521/12661/18 є винесеною з порушенням норм процесуального права, тому є такою, що підлягає скасуванню.

В оскаржуваній ухвалі зазначається, що підставою подання позову є дії державного реєстратора Одеської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Тихонової А.С., що призвело до фактичної передачі до третіх осіб належного на праві власності ОСОБА_3 нерухомого майна, що розташоване за адресою АДРЕСА_1 .

Дане не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи, адже ОСОБА_3 не є власником квартири, а тому підстави для задоволення заяви про забезпечення позову, посилаючись на заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивачки, відсутні.

ОСОБА_1 не є третьою особою щодо зазначеного майна, а є власником квартири АДРЕСА_4 , на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сободаш З.П.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України - суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п.2 ч.І ст.150 ЦПК України - позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Приписами частини 3 вищезазначеної статті передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Крім того, згідно зі статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За таких обставин вбачається, що заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише в разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, тільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 - розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися. зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна роза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою явою, позовним вимогам.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих добросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення,

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів доповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Застосовуючи заходи забезпечення позову, суд при винесенні оскаржуваної ухвали, не звернув уваги, що квартира АДРЕСА_2 , відносно якої було накладено заборону володіння, користування та розпорядження належить ОСОБА_1 , який по справі виступає третьою особою без самостійних вимог щодо предмету спору, а не відповідачем.

Окрім того, позбавлення власника правомочності користування та володіння своїм майном, за наявності позову про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора є неспівмірним забезпеченням, пред`явлених позовних вимог.

Про це неодноразово наголошувалось судом в ухвалі від 29 березня 2019 року у зазначеній вище справі №521/12661/18, якою було відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову, поданій з аналогічних підстав.

Колегія суддів вважає, що викладені обставини судом з`ясовано неповно, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ст. 379 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, у випадку постановлення ухвали з порушенням процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Викладені обставини судом з`ясовано неповно, що є підставою, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, часткового задоволення апеляційної скарги та скасуванню ухвали суду першої інстанції з передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 22.11.2019 року.

Головуючий П.М. Черевко

Судді А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький