Справа № 638/7937/18
Провадження № 2/638/2775/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2019 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Семіряд І.В.,

за участю секретаря Романової О.В.

за участю секретаря Крутько С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання батьківства,-

УСТАНОВИВ:

05.06.2018 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який 02.07.2018 уточнив, про визнання батьківства. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 25.04.1974 між його матірю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено шлюб. 31.10.1974 у них народилась дочка ОСОБА_5, яке є його рідною сестрою по матері. На той час його мати, сестра та ОСОБА_4 мешкали у комунальній квартирі АДРЕСА_1. Для того щоб отримати житло між його матірю та ОСОБА_4 було розірвано шлюб, але ще деякий час вони проживали сімєю. Потім його матір та ОСОБА_4 припинили спільно проживати та вести спільне господарство, з тих причин, що його матір зустріла та покохала ОСОБА_2, який також проживав у комунальній квартирі. 21.08.1988 у його матері та ОСОБА_2 народився він. Матір побоюючись, що не отримає квартиру, запис про батька, у актовому записі про народження, зробила на підставі ст. 135 СК України. У 2004 році його матір та ОСОБА_2 переїхали мешкати за адресою АДРЕСА_2. ОСОБА_2 він вважає своїм батьком з народження, починаючи з народження ОСОБА_2 піклувався про нього, називає своїм сином та не заперечує своє батьківство. У звязку з чим позивач просить визнати ОСОБА_2 батьком ОСОБА_1

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов, просив задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, додатково пояснивши, що відповідач не заперечує проти позову та вважає своїм сином позивача, виховував його.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою, у якій зазначив, що позовні вимоги визнає, обставини, викладені у позові підтверджує. Просив розглядати справу за його відсутності, позов задовольнити.

Третя особа у судове засідання не зявились, про день та час слухання справи були повідомлені належним чином, надали суду пояснення, у яких зазначили, що ними було проведене перевірку по архівним даним відділу та виявлено актовий запис про народження №6696 від 19.09.1988 року, складеного міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану відносно ОСОБА_1, до якого 05.06.2014 на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.03.2010 були внесені відомості про батька дитини у відповідності до ст. 126 Сімейного Кодексу України. У звязку з чим третя особа просить суду відмовити у задоволені позову, розглядати справу за відсутності представника третьої особи.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, приходить до наступного:

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження, яке видане повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову ХМУЮ, батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с. 6)

Відповідно до частини першої статті 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Згідно з частинами другою-четвертою статті 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Як вбачається з пояснень Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Харківській області 05.06.2014 на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.03.2010 були внесені відомості про батька дитини у відповідності до ст. 126 СК України.

Судом було досліджено архівну цивільну справу №2-о-331/09 за заявою ОСОБА_6 про встановлення батьківства. З цивільної справи вбачається, що ОСОБА_6 29.09.2009 звернувся до суду з заявою про встановлення факту батьківства. В заяві ОСОБА_6 зазначено, що з самого дитинства ОСОБА_4 виховував його як сина та піклувався про нього, просив суд визнати факт, що померлий 17.03.2009 ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_6

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.03.2010 встановлено факт родинних звязків, а саме те, що померлий 17.03.2009 ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_6 Рішення суду набрало законної сили та саме на підставі цього рішення було внесені зміни до актового про народження ОСОБА_6

Відповідно до ч 4 ст. 82 ЦПК України - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тобто, на теперішній час є рішення суду, яким встановлено факт родинних звязків між ОСОБА_6 та ОСОБА_4

Окрім того, з зазначено рішення вбачається, що у судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_3, матір ОСОБА_6, яка пояснила, що батьком є ОСОБА_4, вказала, що вони довгий час проживали однією сімєю, але при народжені сина вона (ОСОБА_3В.) скористалась приписами ст. 55 Кодексу про шлюб та сімю України та записала сина по-батькові як «Ігорович».

Щодо предмету доказування у даній категорії справі, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Судово-генетична та судово-імунологічна експертизи у цій справі не проведена, хоча судом було неодноразово розяснено про необхідність проведення експертизи.

Отже, позивачем не надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б свідчили про те, що саме ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оцінюючи докази суд зазначає, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом (постанова Верховного Суду України від 12.06.2014 року у справі № 6-32цс13).

Відповідно до ч. 5,6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв'язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об'єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Приписами ч.2 ст. 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до ч.1,2 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасник справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням заяви.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Суд вважає, що оскільки позовна заява не обґрунтована належними, допустими, достовірними та достатніми доказами, а припущення позивача про це не можуть бути покладені в основу рішення про визнання батьківства, а також те, що на час ухвалення рішення до актового вже були внесені зміни за рішенням суду, тому підстав у задоволенні позову немає.

Керуючись ст.ст. 125,128,135СК Сімейного кодексу України, ст. ст. 4, 5, 11-13, 76-83, 141, 263-265, ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання батьківства - відмовити.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 04.03.2019.

СУДДЯ І.В. СЕМІРЯД