Номер провадження: 22-ц/813/1012/19
Номер справи місцевого суду: 523/6453/17
Головуючий у першій інстанції Середа І.В.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Сегеди С.М., Комлевої О.С.,

За участю секретаря судового засідання: Ткачука В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 липня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Андріадіс Віктора Юрійовича, про визнання заяв недійсними, визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом частково недійсним

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Андріадіс В.Ю., в якому просив суд визнати недійсними:

-заяву про відмову від спадщини на ім`я приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Андріадіс В.Ю. від 12.02.2015 р. по спадковій справі №2/2015;

-заяву про відкликання заяви про прийняття спадщини на ім`я приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Андріадіс В.Ю. від 26.05.2015 р., по спадковій справі №2/2015;

-заяву про відмову від спадщини від 26.05.2015 р. на ім`я приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Андріадіса В.Ю. по спадковій справі №2/2015;

-частково недійсним Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке складається з Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 , виключивши з нього належну їй обов`язкову частку у спадщині та стягнути з відповідачки на його користь моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25 липня 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Андріадіс Віктор Юрійович, про визнання заяв недійсними, визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом частково недійсним, залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 липня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18.09.2018 року клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 липня 2018 року задоволено. Поновлено процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 липня 2018 року. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 липня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Андріадіс В.Ю., про визнання заяв недійсними, визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом частково недійсним, а ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16.10.2018 року призначено розгляд вищевказаної цивільної справи у приміщенні апеляційного суду Одеської області.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 , посилаючись на її необґрунтованість, просить суд рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 липня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення (а.с. 131-134).

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м.Одесі.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 ст. 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні Апеляційного суду Одеської області.

За результатами автоматичного розподілу після створення нового суду визначено склад колегії суддів: Калараш А.А. - головуючий суддя, судді - Заїкін А.П., Таварткіладзе О.М., що є підставою для прийняття справи до провадження.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.01.2019 року прийнято цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Андріадіс Віктора Юрійовича, про визнання заяв недійсними, визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом частково недійсним, яку було призначено до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями по справі на підставі п.п. 2.3.49., 2.3.50. Положення про АСДС визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя Цюра Т.В, судді Заїкін А.П., Таварткіладзе О.М.

З метою дотримання розумних строків розгляду справи в судовому засіданні апеляційної інстанції, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.11.2019 року судді Заїкін А.П., Таварткіладзе О.М. які входили до складу колегії суддів була замінені суддями Комлевою О.С. та Сегедою С.М. на підставі п.п. 3.12. Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затвердженими рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 23.10.2019 року з подальшими змінами.

До суду апеляційної інстанції з`явився апелянт ОСОБА_1 , його представник - ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Третя особа - приватний нотаріус ОМНО Андріадіс В.Ю. до суду не з`явився, хоча був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 171).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність не з`явившихся учасників справи, які своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення осіб, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 26.03.1998 року управлянням ЖКГ міськвиконкому Одеської міської ради народних депутатів ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_5 стали співвласниками в рівних частинах квартири АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , дружина позивача та матір відповідача, померла.

За життя спадкодавець залишила заповіт на користь ОСОБА_2 .

Після смерті ОСОБА_5 щодо її майна приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Андріадіс В.Ю. було відкрито спадкову справу №2/2015, за матеріалами якої 12.02.2015 року ОСОБА_1 звернувся з заявою про відмову від спадщини, 05.05.2015 року він склав заяву про прийняття спадщини, 26.05.2015 року знову ним подана заява про відкликання заяви про прийняття спадщини.

Того ж дня, позивачем подано до нотаріуса заяву про відмову у прийнятті спадщини.

23.07.2015 року нотаріус видав ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яка складається з Ѕ частини вказаної квартири.

ОСОБА_1 14.10.2009 року було встановлено другу групу інвалідності безстроково, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії 2-18ОД №033237.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження, оскільки позивач не укладав з відповідачем жодної угоди і ним не доведено наявності вкрай невигідних умов під час підписання заяви. Крім того, суд звернув увагу на те, що кожного разу під час подання вказаних заяв нотаріус роз`яснював позивачу норми Цивільного кодексу України, в тому числі і ст.233 ЦК України, якою він обґрунтовував свої вимоги в позові, що підтверджується особистим підписом позивача.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.5 ст.1274 ЦК України відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених ст.ст. 225, 229 - 231 і 233 цього Кодексу.

Так згідно за нормами ч.1,2 ст.233 ЦК України визначено, що правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв`язку з вчиненням цього правочину.

При цьому, у Постанові ВСУ у справі № 6-551цс16 від 06.04.2016 року зазначено, що необхідно розуміти під терміном «вплив тяжкої обставини» та «вкрай невигідні умови» для визнання недійсним правочину за ст. 233 ЦК України.

Так, для визнання правочину недійсним із підстав «вплив тяжкої обставини» та «вкрай невигідні умови», в сукупності необхідно мати такі підстави:

1. наявність у особи, що вчинює правочин, тяжких обставин: хвороба, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини;

2. правочин, повинен бути вчинений саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин;

3. правочин повинен бути вчинений особою добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки;

4. особа повинна усвідомлювати свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини.

Також, необхідним критерієм для визнання правочину недійсним, з підстав передбачених вище, є доведення в судовому процесі нерозривного причино - наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин, тобто основний акцент необхідно зробити на об`єктивній та суб`єктивній стороні.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Судовим розглядом справи встановлено, ОСОБА_1 є власником Ѕ частини квартири, обов`язкова частка на яку він мав право і від якої він відмовився після смерті дружини, складала 1/8 частини квартири.

Так, як на підставу для визнання частково недійсними заяву про відмову від спадщини від 12.02.2015 р. по спадковій справі №2/2015, заяву про відкликання заяви про прийняття спадщини від 26.05.2015 р., по спадковій справі №2/2015, заяву про відмову від спадщини від 26.05.2015 р. по спадковій справі №2/2015 та частково недійсним Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, ОСОБА_1 як у своїй позовній заяві так і в апеляційній скарзі посилався на те, що відповідачка ОСОБА_2 звернулася до нього із пропозицією аби він відмовився від своєї частки в спадщині дружини на її користь та пообіцяла йому матеріальне невідкладне забезпечення.

Разом з тим, як встановлено матеріалами справи, твердження позивача про домовленість з відповідачем про надання йому допомоги не знайшло свого підтвердження ані в ході слухання справи в суді першої інстанції, а ні в ході слухання справи в судді апеляційної інстанції, оскільки позивач не укладав з відповідачем жодної угоди і ним не доведено наявності вкрай не вигідних умов під час підписання заяв.

Апеляційний суд , також погоджується і з висновком районного суду про те, що кожного разу під час подання вказаних заяв, нотаріус роз`яснював ОСОБА_1 . норми Цивільного кодексу України, в тому числі і ст.233 ЦК України, якою він обґрунтовував свої вимоги в позові, що підтверджується особистим підписом позивача (а.с. 7-10).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, а саме згідно з ухвалою, прийнятою 21.09.2016 року Суворовським районним судом м.Одеси під час розгляду справи №523/9655/16 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням та зобов`язання не чинити перешкод у користуванні ним, було визнано факт, що ОСОБА_1 відмовився від обов`язкової частки у спадщині після померлої ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 .

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 07.12.2017 року рішення Суворовського районного суду м.Одеси скасовано та прийнято нове про часткове задоволення позову ОСОБА_2 , а саме її вселено до квартири та встановлено порядок користування нею.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги фактично повторюють доводи позовної заяви і зведені до переоцінки доказів, які районним судом досліджені на підставі вірно встановлених обставин, яким надано правильну оцінку.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення суду ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 липня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Андріадіс Віктора Юрійовича, про визнання заяв недійсними, визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом частково недійсним - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 29.11.2019 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: С.М. Сегеда

О.С. Комлева