Справа № 572/2210/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2019 року

Сарненський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Слободянюка Б.К.

за участю секретаря судових засідань - Кудіної А.Р.

представника позивача (представника відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 , відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_2 , представника відповідача (представника позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сарни цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просить змінити розмір аліментів, що стягується з нього на користь відповідачки на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 22.01.2010 року по цивільній справі №2-325/2010 та визначити розмір аліментів на її користь в меншому розмірі, що становить 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення нею повноліття.

До початку розгляду справи по суті, позивач змінив предмет позову та просив змінити розмір аліментів, що стягуються з нього, визначивши розмір аліментів в меншому розмірі, що становить 1/8 частину всіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 22.01.2019 року з нього стягуються аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 09.12.2009 року до її повноліття. Вказує, що на даний час в нього змінився сімейний стан, який вплинув на зміну матеріального стану, так як він одружився вдруге та в нього народилася друга дитина. Таким чином, зараз на його утриманні перебуває малолітній син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та дружина, яка не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. В зв`язку з чим у нього з`явилися додаткові витрати пов`язані з їх утриманням.

Вказує, що з 2012 року його дочка проживає у сім`ї відповідача разом з її другим чоловіком та її батьками, які нею опікуються, в зв`язку з чим дитина зростає в нормальних умовах. Вважає, що аліменти в розмірі 1/8 частини його заробітку, будуть достатніми для дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 23.07.2019 року було відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.

Відповідачем, відповідно до ч. 7 ст. 178 ЦПК України, 12.08.2019 року було подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого ОСОБА_2 вважає вимоги позивача незаконними та необґрунтованими. Вказує, що внаслідок зменшення розміру аліментів діти позивача опиняться в нерівних умовах, оскільки молодший син позивача буде забезпечений краще ніж дочка. Позивач також посилається на те, що на батьків в рівних частках покладаються права та обов`язки щодо виховання та утримання дитини, а тому позивач має забезпечити половину витрат, пов`язаних з утриманням дочки незалежно від наявності в нього іншої дитини. Зазначає, що в неї також змінився майновий стан, дитина підросла та потребує більших витрат пов`язаних з її вихованням та утриманням. Крім того, відповідач заперечує доводи позивача про те, що в нього погіршився майновий стан, оскільки з офіційної декларації ОСОБА_4 розміщеної на сайті НАЗК вбачається, що позивач працює на посаді прокурора Сарненської місцевої прокуратури Рівненської області, його заробітна плата за 2018 рік складала 233620 грн., що з розрахунку на місяць становить майже 20000 грн. Крім того, в 2010 році позивач набув у власність автомобіль марки Cheri, 2007 року випуску.

Твердження позивача про те, що спільна дитина сторін проживає в її сім`ї разом з її другим чоловіком та її батьками, які нею опікуються, ОСОБА_2 спростовує тим, що обов`язок утримання дитини покладається в першу чергу на батьків. А в інших членів сім`ї є право опікуватися їхньою дитиною.

20.08.2019 року ОСОБА_4 було подано відповідь на відзив в якому він зазначає, що його діти мають право на рівне забезпечення з його боку та вважає, що аліменти в розмірі 1/8 частини його заробітку можуть це забезпечити.

02.09.2019 року ОСОБА_9 подала заперечення щодо відповіді на відзив, в яких зазначає, що аліменти в розмірі 1/8 частини заробітку, який просить присудити позивач є мізерними та грубо порушуватимуть інтереси їхньої спільної доньки, оскільки такий розмір аліментів не забезпечить їй достатній життєвий рівень для її повноцінного розвитку, що є грубим порушенням її конституційних прав, в зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні позову.

12.08.2019 року ОСОБА_9 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4 в якому просить прийняти до спільного розгляду позовну заяву, раніше призначений рішенням Сарненського районного суду від 22.01.2010 року мінімальний поріг розміру аліментів, що підлягає стягненню у вигляді 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку збільшити до 50% встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та стягувати у зв`язку з цим з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Зустрічний позов обґрунтовує тим, що було внесено зміни до Сімейного кодексу України, яким було визначено мінімальний розмір аліментів на дитину в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ухвалою суду від 12.11.2019 року було прийнято до провадження зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів та об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 - адвокат Мозоль Л.К. вимоги первісного позову підтримала, з підстав зазначених в позовній заяві та заяві про зміну предмету позову, просила позов задовольнити. В задоволенні зустрічного позову просила відмовити в зв`язку з його безпідставністю. У вступному слові на дала пояснення які відповідають змісту заяв по суті справи.

Відповідач ОСОБА_10 та її представник ОСОБА_3 первісний позов не визнали в його задоволенні просили відмовити повністю, вимоги зустрічного позову підтримали та просили його задовольнити з підстав викладених в заявах по суті позову.

Суд заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши надані докази, дійшов висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів та в задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів слід відмовити виходячи з наступних підстав.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 встановлено, що 02.09.2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено шлюб (а.с.12), який було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 (а.с.14). За час подружнього життя в сторін ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася дочка ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 (а.с.13).

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 22.01.2010 року у справі №2-325 за 2010 рік стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_11 на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 09.12.2009 року і до її повноліття (а.с.15). Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_12 зареєстрували шлюб 12.02.2012 року (а.с.16).

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_13 зареєстрували шлюб 20.10.2017 року (а.с. 17).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 , встановлено, що батьками ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_4 та ОСОБА_15 (а.с18).

Позивачем було долучено ряд квитанцій про купівлю медичних препаратів (а.с.19-21, 22, 25-28), однак з даних квитанцій не можливо встановити хто придбавав дані препарати та відсутні документи про їх призначення.

Згідно рахунків МЛ ОСОБА_16 , які містяться на аркушах справи 22, 24, встановлено, що ОСОБА_15 здавала кров на аналізи, за що було сплачено грошові кошти в загальній сумі 740грн.

На підтвердження своїх вимог позивачем також було долучено постанову БК -0164 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №1055679, згідно якої ОСОБА_4 було притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 255 грн. за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП (а.с. 29-30).

Згідно декларації ОСОБА_4 отриманої з офіційного сайту НАЗК, встановлено, що останній працює на посаді начальника Дубровицького відділу Сарненської місцевої прокуратури Рівненської області, його заробітна плата за рік становить 233620 грн. Крім того, ОСОБА_4 на праві власності має автомобіль марки Chery Tiggo 2007 року випуску (а.с.46-56).

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 серії НОМЕР_7 , встановлено, що його батьками є ОСОБА_12 та ОСОБА_2 (а.с.58).

Сторонами були долучені до матеріалів справи пенсійні посвідчення їхніх батьків (а.с.59-60,79-80), які суд не вважає належними доказами, оскільки вони не є предметом доказування в даному провадженні, а свідчать лише про те, що їхні батьки є пенсіонерами та отримують щомісячні пенсійні виплати в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та не перебувають на утриманні сторін.

Крім того, ОСОБА_4 було долучено як доказ накладну №27 від 12.01.2019 року про придбання ним дитячих товарів на загальну суму 23271 грн. (а.с77).

На аркушах справи 81-90 містяться квитанції на оплату комунальних послуг ОСОБА_18 , факт оплати комунальних послуг батьками позивача підтвердила також в судовому засіданні його представник, таким чином дані квитанції не є доказом витрат позивача та погіршенням його матеріального становища.

Відповідно до ч ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров"я когось із них.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» п. 17 абз. 4. встановлено, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Аналіз статті 192 Сімейного кодексу свідчить про те, що за позовом платника аліментів суд може зменшити їх розмір лише за наявності поважних причин, а саме: зміни його матеріального чи сімейного стану; погіршення його здоров`я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Даний перелік обставин, які можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Обов`язок доказування наявності наведених обставин покладається на позивача.

При цьому суд визнає, що зміна саме матеріального стану є пріоритетною при вирішенні питання про зменшення чи збільшення розміру аліментів, оскільки вона об`єктивно є похідною від інших чинників, а саме, зміни сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів, але не дітей, на що суд звертає окрему увагу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є працездатною особою, парцює на посаді начальника Дубровицького відділу Сарненської місцеової прокуратури та має стабільний заробіток. Разом з тим, суд дійшов висновку, що матеріальний стан позивача навіть з відрахуванням аліментів є задовільним та стабільним, що в свою чергу не тільки не звільняє від обов`язку утримувати свою неповнолітню дочку, а навіть дозволяє позивачу виконувати свої зобов`язання щодо оплати аліментів в розмірі, раніше визначеному судом.

Звертаючись з позовом до суду, він фактично не вказав обставин, що мають істотне значення для зменшення розміру аліментів.

Посилання позивача, як на підставу для зменшення розміру стягуваних аліментів, на те, що він створив сім`ю, суд до уваги не бере, доказів про те, що його матеріальний стан погіршився суду надано не було.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне її утримання.

Враховуючи вищевикладене та те, що визначений розмір аліментів рішенням Сарненського районного суду Рівненської області і так є мінімальним розміром аліментів, які можуть стягуватися з відповідача на утримання однієї неповнолітньої дитини, тому суд вважає, що зменшення розміру аліментів може суттєво погіршити матеріальне становище дитини. В зв`язку з чим, в задоволенні позову необхідно відмовити.

Що стосується відмови в задоволенні зустрічного позову, то суд виходить з наступного.

ОСОБА_2 просить визначити розмір стягуваних з відповідача за зустрічним позовом аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку .

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Враховуючи вказану норму предметом судового розгляду у цивільному судочинстві є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що на момент звернення позивача із даним позовом до суду її права та права неповнолітньої дитини на утримання від батька жодним чином не порушені, оскільки предметом позову є не збільшення самого розміру аліментів, а визначення мінімуму аліментів у відповідності до чинного законодавства.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Оскільки на даний час права позивача не порушені, так як останньою не ставиться питання фактичного збільшення розміру аліментів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для збільшення розміру аліментів, оскільки, як на підставу збільшення розміру аліментів, позивач посилається на законодавче збільшення мінімального розміру аліментів, у зв`язку з чим в зустрічному позові необхідно відмовити.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд дійшов до наступного висновку, що стосується судових витрат за первісним позовом, то згідно вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Таким чином, витрати за первісним позовом слід покласти на позивача.

Що стосується витрат за зустрічним позовом, то частиною 6 статті 141 ЦПК України встановлено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В даному випадку рішення прийнято на користь відповідача. Однак, позивач звільнена від оплати судового збору, відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому судові витрати у цій справі компенсуються за рахунок держави.

На підставі викладеного вище та ст. 180,182, 190, 192 СК України , керуючись ст.ст. 141, 274-279, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 до про зміну розміру аліментів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду через Сарненський районний суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 14.11.2019 року.

Суддя .