Справа № 178/1488/18
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

06 березня 2019 року Криничанський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого Цаберябого Б.М.

при секретарі Янченко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с.Кринички справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Биківської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області, відділу у Криничанському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, третя особа Криничанська державна нотаріальна контора, про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з цим позовом і вказав, що 05 вересня 1998 року померла його бабуся ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 214534, виданим 07 вересня 1998 року виконкомом Биківської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області. Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності Агрофірми «Славутич», що знаходиться в с. Бикове Криничанського району Дніпропетровської області. За життя, 30 вересня 1996 року ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений секретарем Биківської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області, зареєстрований в реєстрі за № 110, яким заповіла позивача все своє майно, яке належало їй за життя, де б воно не було та з чого б воно не складалося. При зверненні до нотаріальної контори за отриманням спадщини позивачу було відмовлено у звязку з тим, що ним пропущено встановлений законом строк для прийняття спадщини, текст заповіту має виправлення та не надано до нотаріальної контори правовстановлюючого документа на спадкове майно. Тому позивач звернувся до суду з проханням визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після померлої 05 вересня 1998 року ОСОБА_2 право власності на земельну частку (пай) у розмірі 5,83 умовних кадастрових гектарів на землях колективної власності колишньої агрофірми «Славутич», яка розташована на території Биківської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0130628.

Представник Биківської сільської ради в судове засідання не зявився про день слухання справи сповіщений належним чином, письмово повідомив суду визнання позову та просьбу вирішити справу у його відсутності.

Представник відділу у Криничанському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області в судове засідання не зявився, про день розгляду справи сповіщений.

Представник третьої особи в судове засідання зявився, про день розгляду справи сповіщений.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились.

Оцінивши докази по справі суд вважає, що вимоги позивача мають бути задоволені, бо у судовому засіданні встановлено, що 05 вересня 1998 року померла ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 214534, виданим 07 вересня 1998 року виконкомом Биківської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області. Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай)в розмірі 5,83 умовних кадастрових гектарів, яка перебувала у колективній власності Агрофірми «Славутич», що знаходиться в с. Бикове Криничанського району Дніпропетровської області. 30 вересня 1996 року ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений секретарем Биківської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області, зареєстрований в реєстрі за № 110, яким заповіла позивача все своє майно, яке належало їй за життя, де б воно не було та з чого б воно не складалося. Але при зверненні до нотаріальної контори за отриманням спадщини позивачу було відмовлено у звязку з тим, що ним пропущено встановлений законом строк для прийняття спадщини, заповіт містить виправлення та позивачем не надано до нотаріальної контори правовстановлюючого документа на спадкове майно.

Проте рішенням Криничанського районного суду від 20 серпня 2018 року встановлений факт спільного проживання позивача з спадкодавцем однією сім'єю з 1993 року по день смерті спадкодавця і відмову від спадщини позивач не заявив. Тому позивач у відповідності із ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину.

Відповідно до Указу Президента України № 720/95 від 08 серпня 1995 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" право на земельний пай посвідчується сертифікатом на право на земельний пай. Такий сертифікат серії ДП № 0130628 був виготовлений на ім'я спадкордавиці 26 червня 1997 року, але на день смерті спадкодавиці 05 вересня 1998 року так їй вручений і не був не з вини отримувача. Тому суд вважає, що на день смерті спадкодавиця мала право на вказаний земельний пай і це право входить до передбаченого ст. 1218 ЦК України складу спадщини.

Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Ст. 1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до вимог ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обовязки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обовязки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобовязання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Отже, відповідно до ст. 202 та ст. 1233 ЦК України заповіт є одностороннім правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, а також особистим розпорядженням фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Положення ст. 1251 ЦК України передбачають, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на те особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Чинність заповіту повязується законом із дотриманням вимог щодо його форми і посвідчення. Наведені вимоги діючого законодавства щодо змісту та форми під час складання заповіту були дотримані. Складений спадкодавицею заповіт виконаний машинописним текстом не спадкодавицею, в ньому допущена описка в написанні по-батькові спадкоємця - Віктрорович замість правильного Вікторович, що не є виною спадкодавиці. Порушення права спадкодавиці було вчинене з боку публічного органу, а не громадянина, тобто мало місце непропорційне втручання у права заповідача на мирне володіння своїм майном, що є порушенням ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року. Вказана обставина є підставою для поновлення порушеного права спадкодавиці і свідчить про відсутність підстав недійсності заповіту, як прояву права спадкодавиці на мирне володіння своїм майном.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача мають бути задоволеними за правилами ст.ст. 1233, 1278 ЦК України.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після померлої 05 вересня 1998 року ОСОБА_2 право на земельну частку (пай) у розмірі 5,83 умовних кадастрових гектарів на землях колективної власності колишньої агрофірми «Славутич», яка розташована на території Биківської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області, яке належало померлій згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0130628.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Криничанський районний суд шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: ОСОБА_3

р