Справа № 415/3092/18
Провадження № 22-ц/810/153/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2019 року, листопада місяця, 22-го дня, Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ головуючого Яреська А.В. (судді - доповідача), суддів: Гаврилюка В.К., Дронської І.О., за участю секретаря судового засідання Вовчанської С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 14 червня 2018 року у цивільній справі (№ 415/3092/18 суддя І інстанції Фастовець В.М.) за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк (далі - ПАТ КБ Приватбанк, Банк) звернулись із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 83 964, 79 грн, який мотивувало тим, що відповідач з метою отримання банківських послуг підписав заяву б/н від 25.02.2011 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 2 800 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При цьому відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, що викладено на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та ПАТ КБ Приватбанк договір, і надав свою згоду на те, що прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну здійснюється за рішенням та ініціативою банку. Оскільки відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, утворилася заборгованість, і ПАТ КБ Приватбанк просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 25.02.2011 року у розмірі 83 964, 79 грн, станом на 28.02.2018, яка складається з наступного: 2 738, 60 грн заборгованість за кредитом; 72 551, 68 грн заборгованість по процентам за користування кредитом; 4 200, 00 грн заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500, 00 грн штраф (фіксована частина), 3 974, 51 грн штраф (процентна складова). Вирішити питання по судовим витратам.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 14 червня 2018 року позов ПАТ КБ ПриватБанк задоволено частково. Суд вирішив стягнути на користь ПАТ КБ «Приватбанк» з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором б/н від 25.02.2011 р. у вигляді заборгованості за кредитом, процентам та пені за користування кредитом, всього у розмірі 74 890, 28 коп.. вирішено питання по судовим витратам. У задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 за кредитним договором б/н від 25.02.2011 р. у вигляді заборгованості за пенею та штрафами у розмірі 8 574, 51 грн. відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою. Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 14 червня 2018 року частково, а саме в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у вигляді заборгованості за кредитом, процентам та пені за користування кредитом, всього у розмірі 74 890, 28 грн., судовий збір в розмірі 1762 грн., а вього 76 652, 28 грн., і в цій частині ухвалити нове рішення, яким позов ПАТ КБ «Приватбанк» задовольнити частково, а саме стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитом в сумі 2 738, 60 грн. та заборгованість по процентам в сумі 3 286, 32 грн., а всього 6 024, 92 грн. Вирішити питання по судовим витратам. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, надав пояснення. Представник скаржника у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, надав пояснення. Дослідивши матеріали справи, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Частиною 1 статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Згідно із ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що 25.02.2011 р. між сторонами був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 2 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Станом на 28.02.2018 р. відповідачем зобов`язання в повному обсязі не були виконані, в результаті цього виникла заборгованість перед позивачем у сумі 74890,28 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 2738,60 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 72151,68 грн. Вказана сума на підставі ст.ст. 526, 1054 ЦК України підлягає стягненню з відповідача. Частково задовольняючи позов, суд виходив з того, що згідно ст.2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 02.09.2014 № 1669 на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 р. громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 р. з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Такий перелік був затверджений розпорядженнями КМУ №1053-р від 30.10.2014 р., яке не було зупинене на час нарахування заборгованості, і №1275-р від 02.12.2015 р., яке підлягає на час розгляду справи судом в частині скасування нарахованих сум пені і штрафів, та включає м. Лисичанськ, в якому зареєстрований відповідач. З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 05 квітня 2014 р. відповідачу була нарахована пеня в розмірі 100 грн., за період з 05 квітня 2014 р. по 30 квітня 2014 р. її розмір не змінювався, тому ця пеня була нарахована на підставі договору. Згідно розрахунку заборгованості з 30 квітня 2014 р. відповідачу без належних правових підстав нараховувалася пеня, погашення якої здійснювалося за рахунок платежів за договором, розмір яких з 25 липня 2014 р. склав 500 грн. (а.с.5-6). Договором між сторонами порядок погашення заборгованості у разі недостатності суми платежу встановлений не був, доказів того, що позивач порушував положення ст.534 ЦК України, суду не надані, тому суд виходив з того, що сплачена відповідачем сума в розмірі 500 грн. повинна бути направлена на погашення заборгованості з пені в розмірі 100 грн. Оскільки суми пені та штрафів відповідачу нараховані під час подачі позову до суду, то суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за штрафом (фіксована частина) - 500 грн., штрафом (процентна складова) - 3974,51 грн., пенею в розмірі 4200 грн. - 100 грн. = 4100 грн. та стягнув за винятком залишку сплачених відповідачем коштів у розмірі 400 грн. заборгованість з процентів за кредитом за рахунок платежів до 72151,68 грн.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції та приходить до висновків що судом було неправильно застосовано норми матеріального права та неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Так, згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Колегія суддів враховує, що довідка з умовами кредитування, що міститься у матеріалах справи, є підписаною власноруч ОСОБА_1 . Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України). Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Колегія суддів погоджується із доводами апелянта щодо невірно обрахованих судом процентів на прострочену заборгованість, адже позивачем не було доведено обізнаності відповідачки із Умовами та Правилами надання банківських послуг. Відповідачка при отриманні кредиту оформлювала та заповнювала анкету- заяву, проте із самими Умовами та Правилами не ознайомлювалась і вони їй для підпису не надавалися. Між тим, вбачається що починаючи з 26.07.2012 року до 31.08.2014 року позивач нараховував поряд зі ставкою (% ставка (поточна заборгованість)) яка була 30,00%, іще одну відсоткову ставку, а саме (% ставка (прострочена заборгованість)), також в розмірі 30%. потім, починаючи з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року в розмірі 34,80%, а з 01.04.2015 року по 28.02.2018 року в розмірі 43.20%. Між тим, відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не можу бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. Колегія суддів погоджується із наданим апелянтом контрозрахунком заборгованості зробленим із процентною ставкою у розмірі 30,00% річних. Тобто, при процентній ставці 30,00% річних та сумі залишку кредиту 2738,60 гривень за період: з лютого 2014 року по лютий 2018 року (5 роки) виходить наступний розрахунок: 2738,60 грн. х 30%, = 821,58 грн. на рік; 821,58 грн. х 4 роки - 3286,32 гривень. А отже заборгованість за відсотками дорівнює 3286,32 гривень, а не 72151,14 гривень. З огляду на викладене вище рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 14 червня 2018 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 25.02.2011 року в сумі 2 738 грн. 60 коп. та заборгованості за процентами в сумі 3 286 грн. 32 коп., а усього 6 024 грн. 92 коп. У іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених вимог з ОСОБА_1 на користь АТ КБ Приватбанк підлягає стягненню 126, 43 грн. судового збору (за подання позовної заяви позивачем сплачено 1762 грн.; за подання апеляційної скаржника звільнено від сплати судового збору (а.с.80-81) = 6024,92 х 1762 : 83 964, 79 = 126,43)

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 14 червня 2018 року скасувати, та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження юридичної особи: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д; ) заборгованість за кредитним договором б/н від 25.02.2011 року в сумі 2 738 грн. 60 коп. та заборгованості за процентами в сумі 3 286 грн. 32 коп., а усього 6 024 грн. 92 коп.

У іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» понесені судові витрати у сумі 126 грн. 43 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 27 листопада 2019 року.

Головуючий

Судді