Постанова

Іменем України

10 січня 2019 року

м. Київ

справа № 615/448/17

провадження № 61-14772 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Державна казначейська служба України, Головне управління Національної поліції в Харківській області,

третя особа - Харківська місцева прокуратура № 1,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги Харківської місцевої прокуратури № 1 та Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Валківського районного суду Харківської області у складі судді

Логвінова А. О. від 19 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області у складі колегії суддів: Яцини В. Б., Бурлака І. В., Карімової Л. В. від 07 лютого 2018 року,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до Державної казначейської служби України (далі - Казначейство), Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі - ГУНП в Харківській області), третя особа - Харківська місцева прокуратура № 1, про відшкодування моральної шкоди.

Позовну заяву мотивовано тим, що з 20 жовтня 2009 року відносно неї було порушено ряд кримінальних справ за ознаками злочинів, передбачених частиною четвертою статті 190 та частиною третьою статті 358 КК України, які у подальшому були об'єднані в одне провадження. 23 жовтня 2009 року їй було обрано міру запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд.

Кримінальна справа розглядалася судами неодноразово. 28 жовтня

2014 року постановою Дзержинського районного суду м. Харкова вказану кримінальну справу було направлено прокурору Дзержинського району м. Харкова для організації додаткового розслідування. 11 жовтня 2016 року постановою прокурора Харківської місцевої прокуратури № 1 кримінальне провадження за її обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених частиною четвертою статті 190 та частиною третьою статті 358 КК України закрито з підстав, передбачених пунктом 2 частиною першою статті 284 КПК України, у зв'язку з відсутністю в її діях складу кримінальних правопорушень.

Позивач зазначала, що майже сім років, а саме з 20 жовтня 2009 року

по 11 жовтня 2016 року, вона перебувала під слідством та судом, у весь цей час вона перебувала на підписці про невиїзд, що призвело до порушення її нормальних життєвих зв'язків, негативно вплинуло на її стосунки з оточуючими людьми, вимагало від неї додаткових і тривалих зусиль для організації її життя. Також незаконне перебування під слідством та притягнення до кримінальної відповідальності призвело до недовіри у колег по роботі та постійних клієнтів, що негативно вплинуло на її авторитет та все це завдало їй тяжких моральних страждань. Посилаючись на вищевикладене, ОСОБА_4 просила стягнути з держави на її користь 4 711 080 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 19 жовтня 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Харківської області від 07 лютого 2018 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з Казначейства за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_4 400 000 грн, в якості відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позову відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що позивач незаконно перебувала під слідством та судом понад 6 років і 10 місяців, відносно неї закрито кримінальне провадження за відсутністю в її діях складу кримінальних правопорушень, у зв'язку з чим у неї виникло право звернення до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди з підстав, передбачених статтею 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон), розмір якої визначено з урахуванням всіх обставин справи.

У касаційних скаргах, поданих у березні 2018 року, Харківська місцева прокуратура № 1 та ГУНП в Харківській областіпросять скасувати судові рішення із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційні скарги мотивовані тим, що визначений судами розмір моральної шкоди є значно завищеним та може призвести до збагачення позивача за рахунок державних коштів. Крім того, судами неправильно визначено період перебування позивача під слідством та судом, оскільки остання постанова про закриття відносно неї кримінального провадження була винесена 28 жовтня 2014 року, а не 11 жовтня 2016 року, як помилково вважали суди, що також вплинуло на розрахунок моральної шкоди. Позивачем не надано жодних судових рішень, якими встановлено незаконність дій органу досудового розслідування.

У травні 2018 року від ОСОБА_4 надійшов відзив на касаційну скаргу Харківської місцевої прокуратури № 1, в якому вона посилається на необґрунтованість доводів скарги та законність ухвалених судових рішень.

Крім того, у травні 2018 року від ГУНП в Харківській області надійшов відзив на касаційну скаргу Харківської місцевої прокуратури № 1, в якому заявник просив задовольнити скаргу прокуратури.

Касаційні скарги задоволенню не підлягають.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 01 вересня 2009 року у ОСОБА_4 старшим слідчим слідчого відділу Дзержинського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області(далі - СВ Дзержинського РВ ГУМВС у Харківській області) проведено виїмку паспорта громадянина України, на підставі постанови про проведення виїмки від 01 вересня 2009 року по кримінальній справі, що порушена 01 вересня 2009 року по факту шахрайських дій, за ознаками складу злочину, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України.

18 вересня 2009 року за місцем реєстрації та проживання

ОСОБА_4 проведено обшук.

20 жовтня 2009 року слідчим СВ Дзержинського РВ ГУМВС у Харківській областівідносно ОСОБА_4 було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого частиною третьою статті 358 КК України. В подальшому відносно ОСОБА_4 ще було порушено ряд кримінальних справ за ознаками злочинів, передбачених частиною четвертою статті 190 КК України та частиною третьою статті 358 КК України, які були об'єднані в одне провадження.

23 жовтня 2009 року відносно ОСОБА_4 було обрано міру запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд.

Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 листопада

2011 року ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених частиною четвертою статті 190 та частиною третьою статті 358 КК України, та призначено їй покарання у вигляді 6 років позбавлення волі з конфіскацією належного їй майна.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 27 березня 2012 року вирок суду першої інстанції було скасовано, а справу передано на новий розгляд до цього ж суду.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 липня

2012 року кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_4 було направлено прокурору Дзержинського району м. Харкова для організації додаткового розслідування, яку ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 02 жовтня 2012 року було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

19 червня 2013 року постановою Дзержинського районного суду м. Харкова кримінальну справі повторно було направлено прокурору Дзержинського району м. Харкова для організації додаткового розслідування, яку ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 08 жовтня 2013 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд.

28 лютого 2014 року постановою Дзержинського районного суду м. Харкова вказану кримінальну справу знову було направлено прокурору Дзержинського району м. Харкова для організації додаткового розслідування.

20 березня 2014 року прокурором Дзержинського району м. Харкова кримінальна справа була направлена для організації додаткового розслідування до слідчого відділу РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області.

Судами установлено, що на стадії додаткового розслідування неодноразово приймалися рішення про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_4, які у подальшому скасовувалися, про що свідчить відповідь першого заступника прокурора Харківської області від 23 березня 2016 року.

11 жовтня 2016 року постановою прокурора Харківської місцевої прокуратури № 1 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених частиною четвертою статті 190 та частиною третьою статті 358 КК України закрито з підстав, передбачених пунктом 2 частиною першою статті 284 КПК України, у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Судами установлено, що загалом позивач перебувала під слідством та судом понад 06 років та 10 місяців.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини другої статті 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Відповіднодо пункту 1 частини першої статті 2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає в тому числі і у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно з пунктом п'ятим статті 3 Закону у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода.

Відповідно до частини третьої статті 13 Закону відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, виходили з того, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивачу було заподіяно моральну шкоду, право на відшкодування якої вона набула на підставі закриття кримінального провадження за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення. При визначені розміру морального відшкодування, суди попередніх інстанцій, врахувавши обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, перебування позивача протягом тривалого часу під слідство і судом (6 років і 10 місяців), що призвело до порушення нормальних життєвих зв'язків, з урахуванням засад розумності та справедливості, дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 400 000 грн, яка визначена з урахуванням всіх обставин справи.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційних скарг про те, що розмір відшкодування моральної шкоди є значно завищеним, є необґрунтованими.

Слід зауважити, що положення частини третьої статті 13 Закону не зобов'язує суд визначати розмір відшкодування моральної шкоди в межах мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, а лише встановлює найнижчу межу розміру такого відшкодування. Тобто розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом може бути визначений у сумі більшій, ніж один мінімальний розмір заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Доводи касаційних скарг про те, що позивачем не надано жодних судових рішень, якими встановлено незаконність дій органу досудового розслідування, є необґрунтованими, оскільки у випадках, зазначених у частині першій статті 1 Закону, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Доводи касаційних скарг про те, що судами неправильно визначено період перебування позивача під слідством та судом є необґрунтованими, оскільки постанова про закриття кримінального провадження від 28 жовтня

2014 року була скасована і саме 11 жовтня 2016 року винесено останню постанову про закриття відносно ОСОБА_4 кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 2 частиною першою статті 284 КПК України, у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційних скарг цих висновків не спростовують.

Оскільки ухвалою суду касаційної інстанції від 03 квітня 2018 року було зупинено виконання рішення суду першої інстанції до закінчення касаційного провадження у справі, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судових рішень, тому виконання рішення Валківського районного суду Харківської області від 19 жовтня 2017 року підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційні скарги Харківської місцевої прокуратури № 1 та Головного управління Національної поліції в Харківській області залишити без задоволення, а рішення Валківського районного суду Харківської області

від 19 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 07 лютого 2018 року - без змін.

Поновити виконання рішення Валківського районного суду Харківської області від 19 жовтня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

Є. В.Синельников

С.Ф. Хопта