ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/1392/17 Номер провадження 22-ц/814/271/19Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж.О. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 23 жовтня 2018 року, постановлене суддею Кривич Ж.О. (повний текст складено 02 листопад 2018 року),

у справі за позовом ОСОБА_2 до Кременчуцької міської ради, Управління містобудування та архітектури Кременчуцької міської ради, третя особа: ОСОБА_3, про визнання рішення незаконним,

в с т а н о в и в:

22.03.2017 ОСОБА_2 звернувся в суд з указаним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог від 23.03.2018, просив визнати незаконним та скасувати рішення Кременчуцької міської ради від 01.04.2016 щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража по АДРЕСА_1, від 30.08.2016 про затвердження ОСОБА_3 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража по АДРЕСА_1 та передачу у власність земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1) площею 60 кв.м. для будівництва індивідуального гаража (код КВЦПЗ В 02.05) по АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що на указаній земельній ділянці на підставі рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради №1053 від 15.06.2001 вже встановлено металевий гараж, що належав ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і всі наступні угоди про його відчуження є недійсними.

Вважає, що рішення Кременчуцької міської ради від 01.04.2016 та 30.08.2016 є незаконними, оскільки порушують права ОСОБА_2 та мешканців будинку на користування прибудинковою земельною ділянкою по АДРЕСА_1, у зв'язку із чим підлягають скасуванню.

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 23 жовтня 2018 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Рішення суду вмотивовано відсутністю доказів, які б підтверджували наявність перешкод у користуванні ОСОБА_2 та іншими мешканцями будинку прибудинкової земельної ділянки по АДРЕСА_1 та порушень умов щодо її використання ОСОБА_3

З рішенням районного суду не погодився позивач та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з'ясування обставин, просить рішення районного суду скасувати й ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Зазначає, що районний суд спотворив фактичні обставини справи і не надав належної оцінки наданим позивачем доказам, а саме плану прибудинкової території, який помилково визнано таким, що не є правовстановлюючим документом, який надає право власності чи користування земельною ділянкою.

Вважає, що обставини користування прибудинковою територією мешканцями багатоповерхової будівлі по АДРЕСА_1 не потребують доказування і його мешканці не мають ініціювати розгляд питання про визначення прибудинкової території, розміру та конфігурації прилеглої до будинку земельної ділянки.

При прийнятті оскаржуваного рішення районним судом не враховано, що на указаній земельній ділянці площею 18,04 кв.м. раніше був розміщений металевий гараж, належний за життя ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2., а наразі такий гараж відсутній. Вважає, що рішенням районного суду фактично встановлено право власності у ОСОБА_3 вже на 60 кв.м. земельної ділянки у чужому дворі.

Зазначає, що районний суд при прийнятті оскаржуваного рішення керувався правовими нормами, які не підлягають застосуванню до спірних правовідносин та захищають права ОСОБА_3, який не є стороною у справі і процесуальний статус якого у тексті рішення не вказаний. Натомість районним судом не спростовано вимоги ст.152 ЗК України на положення якої позивач посилався як на підставу задоволення позову.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (ч.1 ст.368 ЦПК України).

За правилом ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення. При цьому враховує наступне.

Судом установлено та не оспорюється сторонами, що на підставі рішення виконкому №1053 від 15 червня 2001 року ОСОБА_4 надано земельну ділянку в довгострокове користування для обслуговування індивідуального гаража. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер.

26 червня 2001 року між Кременчуцькою міською радою та ОСОБА_4 укладено договір про право тимчасового користування землею (в тому числі, на умовах оренди), згідно умов якого в тимчасове користування передавалась земельна ділянка загальною площею 0,0019 га строком на п'ять років.

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 16.09.2008 по справі №2-4209/08 задоволено позов ОСОБА_5 до виконкому Кременчуцької міської ради про визнання права власності на гараж. Визнано за ОСОБА_5 право власності на гараж літ «А», розташований за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 18,4 кв.м. Зобов'язано виконком Кременчуцької міської ради присвоїти гаражу літ. «А» площею 18.4 кв.м., розташований за адресою АДРЕСА_1 поштову адресу./а.с.19/

12 листопада 2008 року ОСОБА_5 продала гараж ОСОБА_6, який, у свою чергу, продав його ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 11 лютого 2016 року./а.с.65-67/

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна за №53065292 від 11.02.2016, ОСОБА_3 на праві власності належить гараж, загальною площею 18,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1

29 лютого 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Кременчуцької міської ради з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність./а.с.71/

Відповідно до рішення VІ сесії Кременчуцької міської ради VІІ скликання від 01.04.2016 ОСОБА_3 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,0060 га для будівництва індивідуального гаража по АДРЕСА_1./а.с.6/

Управлінням містобудування та архітектури виконавчого комітету Кременчуцької міської ради надано висновок №058 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 28.04.2016./а.с.9/

19.07.2016 ОСОБА_3 звернувся до Кременчуцької міської ради із заявою про передачу земельної ділянки у власність для будівництва індивідуального гаража, площею 60 кв.м. в АДРЕСА_1./а.с.70/

Рішенням ХІІІ сесії Кременчуцької міської ради VІІ скликання від 30.08.2016 ОСОБА_3 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража по АДРЕСА_1. Передано ОСОБА_3 у власність земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_1) площею 60 кв.м. для будівництва індивідуального гаража (код КВЦПЗ В 02.05) по АДРЕСА_1. Земельна ділянка має обмеження та обтяження в частині:

- заборони зміни цільового призначення (без проекту) згідно ст.ст.20,96,11 ЗК України (код обмеження 01.06.05);

- умова додержання природоохоронних вимог відповідно до ст.111 ЗК України (01.06.13);

- врахування інтересів і прав суміжних землекористувачів та дотримання правил добросусідства згідно ст.ст.96,103 ЗК України (код обмеження 01.06.23);

- охоронна зона навколо (вздовж) об'єкта енергетичної системи (код обмеження 01.01.05);

- забезпечення цілодобового безперешкодного доступу на земельну ділянку обслуговуваючому персоналу та транспортним засобам інженерних служб міста для прокладення, ремонту та обслуговування інженерних мереж./а.с.7/

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 11.05.2017 скасовано рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 16.09.2008. Ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до виконкому Кременчуцької міської ради про визнання права власності на гараж. Мотивувальна частина рішення апеляційного суду містить обґрунтування, що ОСОБА_5 спірна земельна ділянка не надавалась, а ОСОБА_4 на момент винесення рішення виконавчого комітету та укладання договору на тимчасове користування землею помер. Спірний гараж є об'єктом самочинного будівництва і підстав для визнання за ОСОБА_5 права власності на нього немає./а.с.41-43/.

Відповідно до інформації, наданої КГЖЕП «Автозаводське» листом від 22.11.2017 №04-02/1044 прибудинкова територія житлового будинку АДРЕСА_1 прибирається двірниками ТОВ «Житлорембудсервіс» та оплачується мешканцями житлового будинку за прибирання даної території./а.с.112-113/

Залишаючи без задоволення заявлені ОСОБА_2 позовні вимоги, районний суд виходив з відсутності доказів, які б підтверджували наявність перешкод у користуванні ОСОБА_2 та іншими мешканцями будинку прибудинкової земельної ділянки по АДРЕСА_1, відсутністю визначення прибудинкової території, розміру та конфігурації прилеглої до будинку земельної ділянки, проекту розподілу кварталу мікрорайону та іншої відповідної землевпорядної документації. Не доведеними є обставини порушень умов щодо використання земельної ділянки ОСОБА_3 Тоді як наданий позивачем план не є тим правовстановлюючим документом, який надає право власності чи користування земельною ділянкою.

Апеляційний суд погоджується з висновками районного суду. Доводи апеляційної скарги є аналогічними підставам позову, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди з рішенням суду та переоцінки доказів.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Згідно ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вичерпний перелік підстав, які звільняють від доказування, визначений ст.82 ЦПК України, і до їх переліку не належать доводи викладені ОСОБА_2 у апеляційній скарзі, які зводяться до заперечень висновків суду з підстав довільного тлумачення норм права.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55,124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8,9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі №6-32цс13.

Залишаючи без задоволення позовні вимоги ОСОБА_2, районний суд вірно виходив з того, що графічний план прибудинкової території не є тим правовстановлюючим документом, який надає право власності чи користування земельною ділянкою, а викладені позивачем доводи не дають підстав вважати, що обраний ним спосіб захисту відповідає закону, оскільки жодних його прав у даному випадку відповідачами порушено не було, жодних зобов'язань не покладено.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуваними рішеннями суб'єкта владних повноважень ОСОБА_3 надано на праві власності земельну ділянку обсягом, що перевищує раніше наданий ОСОБА_4, чим порушено права позивача, гарантовані ст.152 ЗК України є безпідставними.

Відповідно до частини першої статті 152 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Пунктом «в» частини першої статті 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Згідно з частиною першою статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_3 у визначений законодавством спосіб звернувся до Кременчуцької міської ради із заявою щодо передачі безоплатно у власність земельної ділянки та документації із землеустрою. У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували порушення ОСОБА_3 обмежень та обтяжень, щодо спірної земельної ділянки.

Районний суд дійшов правильного висновку про відмову у позові, оскільки в имоги позивача не доведені належними доказами та у випадку їх задоволення третя особа ОСОБА_3, всупереч норм чинного земельного законодавства України, буде позбавлений права власності на земельну ділянку, передану йому у власність. Оскаржувані рішення міської ради прийняті в межах наданих їй повноважень та не порушують права позивача.

Також апеляційним судом відхиляються доводи позивача щодо неналежної оцінки районним судом доказів, наданих позивачем, оскільки обов'язок доказування і подання доказів в силу ст.81 ЦПК України, покладено на кожну із сторін. Тоді як доводи позивача зводяться до заперечення доказування спірних обставин, як беззаперечних та таких, що не потребують доказуванню.

Апеляційним судом також відхиляються доводи, викладені у апеляційній скарзі щодо застосування до спірних правовідносин норм права, які захищають права ОСОБА_3, який не є стороною у справі і процесуальний статус якого у тексті рішення не вказаний.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Зміст оскаржуваного рішення відповідає вимогам ст.ст.265 ЦПК України, в тому числі в частині щодо мотивованої оцінки доводів позивача, наданих ним доказів, норми права, які суд застосував та мотиви їх застосування, а процесуальний статус ОСОБА_3 визначено ухвалою суду від 23.05.2017./а.с.36/

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки воно постановлено на підставі повного з'ясування фактичних обставин, вірно встановлених правовідносин сторін та правильно застосованих нормах матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 23 жовтня 2018 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 15.01.2019.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак