КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи 754/2953/17

Апеляційне провадження 22-ц/824/1286/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Кравець В.А, Мазурик О.Ф.

при секретарі Борисенко Д.В.

сторони

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Аверс - Сіті»

відповідачі Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалтингова компанія «Маркетинг Стайл»

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс - Сіті» подану через представника Руденка АндріяОлександровича на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 вересня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Галась І.А., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс - Сіті» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтингова компанія «Маркетинг Стайл», ОСОБА_4 про визнання договору недійсним,

в с т а н о в и в :

у/н справи 754/2953/17 № а/п: № 22-ц/824/1286/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Галась І.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
у березні 2017 року ТОВ «Аверс-Сіті» звернулося до суду з позовом до ТОВ «Консалтингова компанія «Маркетинг Стайл», ОСОБА_4, в якому просило визнати недійсним з моменту укладення договір про відступлення права вимоги від 20.11.2014, який укладений між ТОВ «Консалтингова компанія «Маркетинг Стайл» та ОСОБА_4

В обґрунтування позову зазначало, що 20.11.2014 між ТОВ «Консалтингова компанія «Маркетинг Стайл», що є правонаступником ТОВ «УНР ПІБ» та ОСОБА_4 укладено договір про відступлення прав вимоги. Згідно з п. 1.1 договору ТОВ «Консалтингова компанія «Маркетинг Стайл» - цедент відступає, а ОСОБА_4 - цесіонарій приймає права вимоги відповідно до попереднього договору, укладеного 17.06.2010 між ТОВ «УНР ПІБ» та ТОВ «Аверс-сіті», від імені якого діяло ТОВ «Регіональні будівельні інвестиції», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук І.Ю. 17.06.2010 за реєстровим № 852, дублікат якого виданий 24 лютого 2014 року Ярощук І.Ю., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 230; попереднього договору, укладеного 17.06.2010 між ТОВ «УНР ПІБ» та ТОВ «Аверс-сіті», від імені якого діяло ТОВ «Регіональні будівельні інвестиції», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук І.Ю. 17.06.2010 за реєстровим № 850, дублікат якого виданий 24 лютого 2014 року Ярощук І.Ю., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 228; попереднього договору, укладеного 17.06.2010 між ТОВ «УНР ПІБ» та ТОВ «Аверс-сіті», від імені якого діяло ТОВ «Регіональні будівельні інвестиції», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук І.Ю. 17.06.2010 за реєстровим № 851, дублікат якого виданий 24 лютого 2014 року Ярощук І.Ю., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 226, та стає кредитором по відношенню до ТОВ «Аверс-Сіті». До цесіонерія переходять всі права цедента, зокрема, пов'язані із припиненням зазначених попередніх договорів купівлі-продажу, права вимоги штрафних санкцій, тощо. Враховуючи, що у договорі цесії визначено, що за передане право вимоги до боржника цесіонерій сплачує цеденту 635 200 грн, то вказаний договір по суті є договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), а договір про відступлення права вимоги укладено з метою приховати інший договір - договір факторингу.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13.09.2018 позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ТОВ «Аверс-Сіті» через представника подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не врахував, що законодавство розмежовує правочини, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: правочини з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу (статі 512, 1077 ЦК України, ст. 4 Закону України «Про банки і банківську діяльність»). Учасниками цесії можуть бути будь-яка фізична або юридична особа. Проте, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ. Суд не врахував, що за оспорюваним договором вартість права вимоги, що відступлена за попереднім договором складає 10 006 708,20 грн, а право вимоги, що відступається сторони оцінили в 635 200 грн, які ОСОБА_4 оплатила до підписання договору. Тобто фактично відбулося фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останній грошової вимоги до третьої особи (боржника), що є основною ознакою договору факторингу. Отже, ОСОБА_4 отримала прибуток від обміну своїх грошових коштів на повернення заборгованості ТОВ «Аверс-Сіті» перед ТОВ «Маркетинг Стайл». Вищевикладене повністю узгоджується з правовою позицією Великої палати Верховного суду, викладеною у постанові від 11.09.2018 у справі № 909/968/18. Саме метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. А метою укладення договору відступлення права вимоги є передача такого права. Вважає, що суд не врахував різні ознаки договорів та зробив неправильні висновки про те, що оспорюваний договір є договором про відступлення права вимоги. Договір про відступлення права вимоги суперечить ч. 1 ст. 203 ЦК України, ч. 1 ст. 215 ЦК України, а тому такий договір має бути визнаний недійсним.

У відзиві представник ОСОБА_4 - ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. Зазначав, що внаслідок укладення оспорюваного договору обсяг прав та обов`язків позивача не змінився, до нового кредитора перейшли ті ж самі права, які існували у первісного кредитора станом на дату відступлення права вимоги, не змінився і строк виконання зобов`язань за попередніми договорами купівлі - продажу, а відтак будь - яких прав чи інтересів позивача оскажуваний договір не порушує. До того ж сам позивач не зазначає про захист якого саме порушеного права ним заявлено позов. За оспорюваним договором першочергово відступалися негрошові вимоги до позивача, які не можуть бути предметом договору факторингу.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Апеляційний суд Київської області та Апеляційний суд міста Києва здійснювали правосуддя до початку роботи Київського апеляційного суду.

21.06.2018 Київський апеляційний суд зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на виконання Указу Президента «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017, а з 03.10.2018 Київський апеляційний суд розпочав свою роботу.

У судовому засіданні представник позивача Руденко А.О. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_4 - ОСОБА_3 підтримав відзив та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 20.11.2014 між ТОВ «Консалтингова компанія «Маркетинг Стайл», що є правонаступником ТОВ «УНР ПІБ» та ОСОБА_4 укладено договір про відступлення прав вимоги (цесії), відповідно до якого цедент ТОВ «Консалтингова Компанія «Маркетинг Стайл» відступає цесіонарієві ОСОБА_4, а цесіонарій ОСОБА_4, приймає права вимоги відповідно до попереднього договору, укладеного 17.06.2010 між ТОВ «УНР ПІБ» та ТОВ «Аверс-сіті», від імені якого діяло ТОВ «Регіональні будівельні інвестиції», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук І.Ю. 17.06.2010 за реєстровим № 852, дублікат якого виданий 24.02.2014 Ярощук І.Ю., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 230; попереднього договору, укладеного 17.06.2010 між ТОВ «УНР ПІБ» та ТОВ «Аверс-сіті», від імені якого діяло ТОВ «Регіональні будівельні інвестиції», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук І.Ю. 17.06.2010 за реєстровим № 850, дублікат якого виданий 24.02.2014 Ярощук І.Ю., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 228; попереднього договору, укладеного 17.06.2010 між ТОВ «УНР ПІБ» та ТОВ «Аверс-сіті», від імені якого діяло ТОВ «Регіональні будівельні інвестиції», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук І.Ю. 17.06.2010 за реєстровим № 851, дублікат якого виданий 24.02.2014 Ярощук І.Ю., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 226, та стає кредитором по відношенню до ТОВ «Аверс - Сіті».

До цесіонерія переходять всі права цедента, зокрема, пов'язані із припиненням зазначених попередніх договорів купівлі-продажу, права вимоги штрафних санкцій, тощо.

Відповідно до п. 3 договору про відступлення права вимоги, права вимоги, що відступаються за цим договором, сторони оцінюють у 635 200 грн, які цесіонарій сплатив цеденту до підписання та нотаріального посвідчення цього договору.

Залишаючи позов без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний договір відповідає вимогам чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Норми цивільного права не встановлюють суб'єктних обмежень як щодо договору купівлі-продажу права вимоги, так і до договору відступлення права вимоги, адже ці договори за своєю правовою суттю є цивільно-правовими зобов'язаннями сторін та не мають відношення до спеціальних галузей права, тож регулюються цивільним законодавством.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором.

Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Сам же договір факторингу визначається законодавцем як фінансування під відступлення права грошової вимоги та вже передбачає, що відступлення права вимоги є наслідком та лише складовою частиною цієї господарської операції, що полягає в забезпеченні виконання зобов'язання під фінансування.

Тому договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною іншої сторони шляхом передачі в її розпорядження певної суми грошових коштів. Зазначена послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.

Відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За матеріалами справи встановено, що 20.11.2014 між ТОВ «Консалтингова компанія «Маркетинг Стайл», що є правонаступником ТОВ «УНР ПІБ» та ОСОБА_4 укладено договір про відступлення прав вимоги (цесії). Укладаючи зазначений договір сторони керувалися положеннями ст. 512-519 ЦК України, якими врегульовано питання щодо заміни кредитора у зобов`язанні, про що прямо зазначено у договорі.

Доводи апеляційної скарги про те, що до спірних правовідносин мають застосовуватися норми Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ст. 1077 ЦК України не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та суперечать суті укладеного договору про відступлення права.

За договором відступлення права вимоги передані права за попереднім договором, укладеним між ТОВ «УНР ПІБ» та ТОВ «Аверс-сіті», від імені якого діяло ТОВ «Регіональні будівель будівельні інвестиції», предметом якого є нерухоме майно та за яким позивач мав укласти з ТОВ «УНР ПІБ» основний договір купівлі - продажу нерухомого майна та передати таке майно. Тобто предметом попереднього договору не були самі по собі грошові кошти, а зобов`язання ТОВ «Аверс-Сіті» передати майно. Відтак доводи апеляційної скарги про те, що було передане право грошової вимоги суперечать умовам договору.

За рішенням Ірпінського міського суду Київської області, яке набрало законної сили стягнуто з ТОВ «Аверс-Сіті» на користь ОСОБА_4 15 583 877,82 грн у зв`язку з тим, що ТОВ «Аверс-Сіті» не передало нерухоме майно, вказане у попередньому договорі та не повернуло кошти, які сплачені ТОВ «УНР ПІБ» на виконання умов попереднього договору.

Тобто вимога за попереднім договором стала грошовою у зв`язку з невиконанням ТОВ «Аверс-Сіті» умов попереднього договору.

Відтак на спірні правовідносини не поширюється дія Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

До спірних правовідносин також не можуть бути застосовані правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 909/96/16, оскільки предметом спору у справі, яка розглядалася Верховним Судом був договір про відступлення права вимоги за кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги про те, що договір про відступлення права вимоги є платним суперечать умовам такого договору. Так, у п. 3.1 вказано, що права вимоги, що відступаються за цим договором сторони оцінюють у 635 200 грн. Разом з тим, зміст такої умови договору не вказує на те, що ця сума є платою за укладення договору.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ст. 15 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України судовому захисту підлягає порушене або не визнане цивільне право.

Позивач не є стороною оспорюваного договору та у позовній заяві не вказує про порушення його прав чи інтересів укладенням договору про відступлення права вимоги. Обсяг прав за попереднім договором після передачі права вимоги за цим договором до нового кредитора не змінився.

У апеляційній скарзі також позивач не навів обґрунтування про те, які саме його права чи інтереси порушені укладенням оспорюваного договору.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс - Сіті» залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 16.01.2019.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді В. А. Кравець

О. Ф. Мазурик