Справа № 527/243/15-ц
провадження 2/527/125/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25 листопада 2019 року м. Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді - Олефір А.О.,

за участю секретаря

судових засідань - Волик Л.І.,

представників позивача за первісним позовом - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Глобине цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору: Кринківська сільська рада Глобинського району Полтавської області, приватне підприємство «Геолайн» про відновлення меж земельної ділянки в натурі,-

В С Т А Н О В И В:

08 квітня 2014 року позивач ОСОБА_4 звернулася з позовом до суду про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що що вона є власником домоволодіння АДРЕСА_1 та земельної ділянки розміром 0,12 га. ЇЇ сусід ОСОБА_5 , шляхом самозахвату на її землі побудував літню баню та шиферний паркан. На її усні вимоги виправити порушення відповідач не реагує, також вона неодноразово зверталися до голови сільради та Держземінспекції у Глобинському районі по охороні і використанню земель, але її звернення позитивних результатів не дали.

Посилаючись на викладене, позивач просила суд, зобов`язати відповідача ОСОБА_5 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення (перенесення) самочинно збудованої прибудови - літньої бані та паркану.

27 листопада 2015 року представник відповідача ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом про відновлення меж земельної ділянки в натурі.

В обґрунтування зустрічного позову, представник зазначив, що ОСОБА_5 є власником земельної ділянки в с.Великі Кринки Глобинського району Полтавської області та є суміжним землекористувачем ОСОБА_4 , з якою постійно виникають суперечки з приводу межі земельних ділянкою. Відповідно до Акту обстеження суміжного землекористування від 13.03.2013 року комісією було запропоновано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 користуватися земельними ділянками по межі, яка історично склалася. Технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, виготовленою за зверненням ОСОБА_5 в 2012 році приватним підприємством «Геолайн», відновлено зовнішні межі земельної ділянки в натурі на підставі раніше розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою, виготовлена Державно-кооперативним проектно-вишукувальним інститутом «Полтаваагропроект» в 2001 році.

Посилаючись на викладене, представник позивача, просив суд, відновити межі між суміжними земельними ділянками по АДРЕСА_1 громадян ОСОБА_5 та по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 відповідно до меж встановлених Технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, виготовленою приватним підприємством «Геолайн» в 2012 році відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю виданого ОСОБА_5 Кринківською сільською радою народних депутатів 14 березня 2002 року ІІІ-ПЛ № 019963, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 461.

09.02.2018 року справа надійшла в провадження судді Олефір А.О. (т.2 а.с.238).

Ухвалою суду від 28.03.2018 року по справі призначено додаткову судову земельно-технічну експертизу, провадження по справі зупинено (т.3 а.с.8-9).

14.08.2018 року ухвалою суду провадження по справі поновлено для вирішення клопотання експерта (т.3 а.с.37).

15.08.2018 року ухвалою суду вирішено клопотання експерта та зупинено провадження по справі до проведення експертизи згідно ухвали від 28.03.2018 року (т.3 а.с.40-41).

08.01.2019 року ухвалою суду було поновлено провадження по справі, у зв`язку з надходженням повідомлення про неможливість проведення експертизи. (т.3 а.с.56).

Ухвалою суду від 15.02.2019 року по справі призначено додаткову судову земельно-технічну експертизу, провадження по справі зупинено (т.3 а.с.72-73).

29.08.2019 року ухвалою суду поновлено провадження у справі (т.3 а.с.170).

Представники позивача за первісним позовом в судовому засіданні позовні вимоги підтримали із наведених у позові підстав, заперечували проти задоволення зустрічного позову.

Представник відповідача за первісним позовом в судовому засіданні заперечував проти задоволення первісного позову та просив задовольнити зустрічний позов із наведених у ньому підстав.

Представник третьої особи - Кринківської сільської ради Глобинського району Полтавської області в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, подав до суду клопотання в якому просив розгляд справи проводити у його відсутність.

Представник третьої особи - Приватного підприємства «Геолайн» в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача за первісним та зустрічним позовами, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне.

ОСОБА_4 є власником житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.16).

У 2000 році ОСОБА_4 було виготовлено технічну документацію по складанню державного акта на право приватної власності на землю на території Кринківської сільської ради в с. В. Кринки Глобинського району Полтавської області (т. 2 а.с.67-78).

10.10.2000 року ОСОБА_4 було отримано Державний акт на право приватної власності на землю, серії ІV- ПЛ № 000461 (т.1 а.с.9).

Під час виготовлення технічної документації за 2000 рік було встановлено межі земельної ділянки ОСОБА_4 , які було погоджено із суміжними землекористувачами та зокрема з ОСОБА_6 , про що міститься відповідний підпис останнього у Акті про встановлення меж ділянки (ділянок) в натурі (т.2 а.с.73).

У 2001 році ОСОБА_5 було виготовлено технічну документацію по складанню державного акта на право приватної власності на землю на території Кринківської сільської ради в с. В. Кринки Глобинського району Полтавської області (т. 2 а.с.80-96).

14.03.2002 року ОСОБА_5 було отримано Державний акт на право приватної власності на землю, серії ІІІ - ПЛ № 019963 (т.2 а.с.101).

Під час виготовлення технічної документації ОСОБА_5 за 2001 рік, було встановлено межі земельної ділянки ОСОБА_5 , які було погоджено із суміжними землекористувачами та зокрема з ОСОБА_4 , про що міститься відповідний підпис останньої у Акті про встановлення меж ділянки (ділянок) в натурі (т.2 а.с.87).

Згідно ч. 2 ст. 373 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2. ст. 1 Земельного кодексу України, право власності на землю гарантується.

Згідно з п. г) ч. 1 ст.91 Земельного кодексу України, власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив) (частини перша та друга статті 103 ЗК України).

Інститут земельних відносин добросусідства, є нормативно встановленими обмеженнями щодо здійснення прав на землю (включаючи право власності), які мають на меті забезпечити захист інтересів власників (землекористувачів) сусідніх володінь від можливих порушень при використанні земельних ділянок. Основна мета цих правил полягає в сприянні і забезпеченні такому використанню земельних ділянок, при якому власникам сусідніх земельних ділянок і землекористувачам заподіюється менша кількість незручностей.

Натомість судом встановлено.

У 2012 році ОСОБА_4 було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (т.2 а.с.52-64).

07.05.2013 року за ОСОБА_4 було зареєстровано право власності на земельну ділянку, кадастровий номер: :01:008:0161 за адресою: АДРЕСА_1 (т.2 а.с.79).

Під час виготовлення ОСОБА_4 технічної документації за 2012 рік виявлено, що існує порушення межі між земельними ділянками гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що встановлено Додатком № 1 до акту відновлення межі земельної ділянки (т.2 а.с.60).

Висновком судової земельно-технічної експертизи № 5/4-15 від 23 червня 2015 року, відповіддю на 2 питання встановлено, що фактичне розташування огорожі та літнього душу літ «Г» не відповідають правовстановлюючим документам та технічній документації із землеустрою, а саме літній душ літ. «Г» виступає на суміжну земельну ділянку на відстань 0,80 м; частина огорожі з хвилястих азбоцементних листів по металевих стовпах довжиною 27,68 м (від крапки А до крапки Б довжиною 19,31 м), від крапки Б до крапки В довжиною 1,93 м, від крапки Г до крапки Д довжиною 6,44 м, огорожа з металевої сітки типу «рабиця» довжиною 4,99 м від крапки Д до крапки Е знаходяться на земельній ділянці, наданій у власність ОСОБА_4 (т.2 а.с.116-136).

Експерти ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в ході судового розгляду роз`яснили, що літній душ літ. «Г» та огорожа ОСОБА_5 виступають на земельну ділянку належну ОСОБА_4 .

Отже, за таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем за первісним позовом ОСОБА_5 було побудовано літній душ літ. «Г», а також огорожу, які виступають на суміжну земельну ділянку, належну позивачу ОСОБА_4 .

Тому судом встановлено, що відповідач за первісним позовом ОСОБА_5 самочинно побудував на території земельної ділянки, яка належить відповідачу ОСОБА_4 літній душ літ. «Г» та огорожу.

Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що літній душ літ. «Г» було побудовано ОСОБА_5 у 1976 році, про що свідчить технічний паспорт на домоволодіння, отже раніше ніж було видано державні акти та встановлено межі земельних ділянок (т.2 а.с.108-111).

Суд критично сприймає зазначені твердження представника відповідача, оскільки з технічних документацій ОСОБА_4 за 2000 рік та ОСОБА_5 за 2001 рік, на підставі яких було виготовлено державні акти вбачається, що на кадастрових планах земельних ділянок ОСОБА_4 (т.2 а.с.75) та ОСОБА_5 (т.2 а.с.89) будівлі, які б перешкоджали встановленню меж між суміжними землекористувачами відсутні.

Отже викладені у технічному паспорті (т.2 а.с.108-111) обставини стосовно року будівництва літнього душу літ. «Г» у 1976 році не є достовірними.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Згідно ч. 2 ст. 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 Цивільного кодексу України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Надаючи оцінку зазначеним твердженням, суд вказує на наступне.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач за первісним позовом ОСОБА_5 побудував на території земельної ділянки, яка належить відповідачу ОСОБА_4 літній душ літ. «Г» та огорожу.

Представник позивача за первісним позовом у 2013 році звертався за захистом порушеного права ОСОБА_4 до Державної інспекції сільського господарства в Полтавській області, на що останньому було рекомендовано звернутися до суду (т.1 а.с.10-11).

У 2014 році позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом за захистом своїх прав.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Представник відповідача за первісним позовом в судовому засіданні не заперечував факту того, що літній душ та паркан побудовано на земельній ділянці позивача, разом з тим, протягом судового розгляду, за період часу з 2014 по 2019 роки, відповідач за первісним позовом не надав суду доказів можливостісті проведення перебудови чи можливості проведення демонтажу частини літнього душу, а також не вжив інших заходів направлених на усунення порушень прав позивача за первісним позовом.

Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що оскільки позивачем ОСОБА_4 вживалися заходи досудового врегулювання спору, шляхом звернення за захистом до органів державної влади, крім того, єдиним способом захисту прав власника земельної ділянки, на якій розташовані самочинно побудовані будівлі є положення ч. 4 ст. 367 Цивільного кодексу України, які встановлюють обов`язок знесення самочинно побудованих будівель, особою, яка здійснила таке будівництво, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_4 є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, тому підлягають знесенню будівлі, які розташовані на її земельній ділянці, а саме літній душ літ. «Г» та огорожа відповідно до висновку експертизи № 5/4-15 від 23 червня 2015 року: від крапки А до крапки Б довжиною 19,31 м, від крапки Б до крапки В довжиною 1,93 м, від крапки Г до крапки Д довжиною 6,44 м, від крапки Д до крапки Е довжиною 4,99 м.

Представником відповідача за первісним позовом заявлено клопотання про застосування до вимог позивача за первісним позовом строків позовної давності.

В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом зазначив, що будівництво літнього душу відбулося у 1976 році, що зазначено в технічному паспорті, отже саме з цієї дати необхідно обчислювати строк позовної давності.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно ст. 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частинами 1, 5 ст. 261 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Враховуючи те, що літній душ, який було побудовано ОСОБА_6 на земельній ділянці належній ОСОБА_4 розташований на ній і на момент розгляду справи судом, тому час його будівництва не впливає на початок перебігу строку позовної давності, суд дійшов висновку, що порушення прав ОСОБА_4 є триваючим та не припинилося, отже строк позовної давності позивачем не пропущено, а тому відсутні підстави для відмови в задоволенні позову з цих обставин.

Вирішуючи зустрічний позов, суд зазначає наступне.

Позивач за зустрічним позовом просив відновити межі між суміжними земельними ділянками по АДРЕСА_1 громадян ОСОБА_5 та по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 .

Як зазначено в ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Позивач в своєму зустрічному позові зазначає, що між ним та ОСОБА_4 існує спір стосовно меж земельної ділянки.

Натомість, судом встановлено, що належні позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_5 будівля літнього душу та паркан розташовані на земельній ділянці належній відповідачу ОСОБА_4 , у зв`язку з чим між сторонами виникає спір, тому ОСОБА_5 своїми позовними вимогами фактично має намір змінити межі земельних ділянок визначених правовстановлюючими документами, а не відновити їх, що суперечить принципу непорушності права власності.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що права позивача за зустрічним позовом відповідачем не порушені, тому вони не підлягають захисту судом.

Крім того, судом встановлено, що відповідно до висновку експерта № 59, відновлення межі суміжного землекористування до стану неузгоджених (виконаних з неточностями і помилками) технічної документації по складанню державного акта на право приватної власності на землю ОСОБА_4 та технічної документації по складанню державного акта на право приватної власності на землю ОСОБА_5 технічно не представляється можливим (т. 3 а.с.156-169).

Приймаючи до уваги те, що права позивача ОСОБА_5 відповідачем ОСОБА_4 не порушені, а також те, що згідно висновку експерта відновлення межі суміжного землекористування технічно не представляється можливим, суд дійшов висновку, що зустрічний позов ОСОБА_5 до задоволення не підлягає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, а також враховуючи те що, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено, з відповідача за первісним позовом ОСОБА_5 на її користь підлягає стягненню сплачений нею при подачі позову до суду судовий збір в сумі 243,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12,13, 76-81,141, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 - задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_5 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення літнього душу літ. «Г» та огорожи відповідно до висновку експертизи № 5/4-15 від 23 червня 2015 року: від крапки А до крапки Б довжиною 19,31 м, від крапки Б до крапки В довжиною 1,93 м, від крапки Г до крапки Д довжиною 6,44 м, від крапки Д до крапки Е довжиною 4,99 м.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 243,60 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Полтавського апеляційного суду через Глобинський районний суд Полтавської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач за первісним позовом: ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ,рнокпп: НОМЕР_2 ).

Відповідач за первісним позовом: ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_3 ).

Треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору: Кринківська сільська рада Глобинського району Полтавської області (Полтавська обл., Глобинський р-н., с. Великі Кринки, вул. Леніна, буд. 19). Приватне підприємство «Геолайн» (Полтавська область, м. Глобине, вул. Жовтнева, буд. 13).

Повний текст рішення складено 02 грудня 2019 року.

Суддя А. О. Олефір