Номер провадження: 22-ц/813/5607/19
Номер справи місцевого суду: 2-6992/11
Головуючий у першій інстанції Петренко В. С.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

з участю секретаря Ткачука В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2019 року, постановлену під головуванням судді Петренка В.С., повний текст рішення складено 04 квітня 2019 року, -

в с т а н о в и в:

У січні 2019 року ОСОБА_3 , представник ОСОБА_4 звернулася до суду з заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , Одеської міської ради, третя особа Управління Держкомзему у м. Одесі про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою.

В обґрунтування якої зазначила, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23.04.2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23.12.2014 року, задоволено позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження власністю.

ОСОБА_4 є правонаступником прав і обов`язків свого батька ОСОБА_6

Заявниця зазначила, що у встановлений строк вона не змогла пред`явити виконавчий лист до примусового виконання, оскільки її батько - ОСОБА_6 , який був позивачем у вказаній справі помер, а про існування рішення, яке було ухвалено на користь її батька, їй нічого відомо не було та про яке вона дізналася у серпні 2018 року.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 10.12.2018 року, яка в апеляційному порядку оскаржена не була та набрала законної сили, було замінено стягувача - ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на його правонаступника - ОСОБА_4 у вказаній цивільній справі.

Так як добровільно виконати рішення її сусіди відмовились, вона звернулася до суду з вказаною заявою, в якій просила поновити ОСОБА_4 пропущений строк для отримання та подання виконавчого листа до виконання.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2019 року заява ОСОБА_4 задоволена. Поновлений ОСОБА_4 пропущений строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити, посилаючись на те, що судом неповно з`ясовані та недоведені обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також, що судом порушені норми процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 зазначає, що ОСОБА_4 була учасником справи, як представник ОСОБА_6 , що підтверджується наявними в матеріалах справи документами та про ухвалене судом 23.04.2013 року рішення їй було відомо, оскільки вона була присутня в судовому засіданні під час його прийняття.

У своїх запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_4 зазначила, що вона участі в апеляційній інстанції не приймала, також в матеріалах справи відсутні докази отримання рішення суду, апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки судом з`ясовані обставини, що мають значення для справи.

В судове засідання, призначене на 28 листопада 2019 року ОСОБА_2 , а також його представник не з`явилися.

Від представника апелянта ОСОБА_2 - адвоката Губського А.В., на адресу суду надійшла заява, в якій він просить проводити розгляд справи без його участі (а.с. 98).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23.04.2013 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою було задоволено. Зобов`язано ОСОБА_6 не перешкоджати ОСОБА_5 у користуванні земельною ділянкою площею 0,0152 га за адресою: АДРЕСА_1 шляхом звільнення земельної ділянки площею 0,0152 га за адресою: АДРЕСА_1 від майна, що належить ОСОБА_6 . Зустрічний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , Одеської міської ради, за участю третьої особи - Управління Держкомзему у м. Одесі про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою було задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_6 перешкод у користуванні проїздом, що розташований вздовж земельної ділянки ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 та позначений на державному акті на право власності на земельну ділянку серія ОД № 062523 літерами від «Д» до «А», землі, що знаходяться у розпорядженні Одеської міської ради, шляхом звільнення проїзду спільного користування. В решті позовних вимог було відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23.12.2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2013року було залишено без змін.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2013року набрало законної сили.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 30 жовтня 2013року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №10530.

Задовольняючи заяву ОСОБА_4 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 не була стороною у даній справі, а тому про існування відповідного рішення їй нічого не було відомо.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є донькою ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 10.12.2018року замінено стягувача - ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на його правонаступника - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , у цивільній справі №2-6992/11 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , Одеської міської ради, за участю третьої особи - Управління Держкомзему у м. Одесі про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою.

Ухвала суду набрала законної сили.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Відповідно до ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого іншими органами (посадовими особами), подається до суду за місцем виконання відповідного рішення. Заява розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їх неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк. Про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання суд постановляє ухвалу.

Судом встановлено, що рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2013 року, яке ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23.12.2014 року залишено без змін, набрало законної сили 23.12.2014 року, однак відповідний виконавчий лист видано не було, оскільки стягувач - ОСОБА_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , правонаступником померлого є ОСОБА_4 .

При цьому, строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання закінчився.

Про існування зазначеного рішення суду ОСОБА_4 стало відомо у серпні 2018 року, 10.12.2018 року ухвалою суду було здійснено заміну стягувача - ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на його правонаступника - ОСОБА_4 .

На підставі викладеного, суд обґрунтовано, враховуючи положення ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», визнав поважними причини пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, у зв`язку з чим задовольнив заявуОСОБА_4. про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_4 була учасником справи, як представник ОСОБА_6 , та про ухвалене судом 23.04.2013 року рішення їй було відомо, оскільки вона була присутня в судовому засіданні під час його прийняття, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_4 не була учасником справи, також матеріали справи не містять свідчень та доказів про те, що їй було відомо про рішення суду.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 02 грудня 2019 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________Т.В. Цюра