Справа № 431/2332/18
Провадження № 22-ц/810/699/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2019 року, листопада місяця, 20-го дня, Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ головуючого Яреська А.В. (судді - доповідача), суддів: Гаврилюка В.К., Єрмакова Ю.В., за участю секретаря судового засідання Вовчанської С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 04 червня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулись до Старобільського районного суду Луганської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що між Банком та ОСОБА_1 було укладено Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу платіжної карти, шляхом підписання заяви № 1235487/14062016 від 14.06.2016 року про приєднання до ДКБО (далі заяви про приєднання). Відповідно до умов зазначеного договору банк відкрив клієнту кредитну лінію на його картковий рахунок № НОМЕР_1 за наступними параметрами: бажаний розмір кредиту 15 000, 00 грн.; максимальний розмір кредиту 40 000, 00 грн.; строк кредитування 36 місяців з можливим продовженням на той самий строк. Пунктом 6.5 Заяви про приєднання встановлено, що процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 28, 0 % річних. Процентна ставка за кредитом протягом Грейс - періоду складає 0,001 % річних. Плата (комісійна винагорода) за обслуговування невикористаної частини встановленого кредиту складає 0,00 % від невикористаної частини встановленого кредиту. У зв`язку з невжиттям позичальником заходів щодо погашення заборгованості перед банком, станом на 03.05.2018 року утворилась заборгованість у сумі 20 136, 38 грн., яка складається з: борг за кредитом 14 845, 34 грн.; проценти за користування кредитом за період з 13.03.2017 по 26.04.2018 4 970,11 грн.; заборгованість за СМС інформування 6,00 грн.; інфляційні втрати банку з травня 2017 по квітень 2018 за прострочення сплати процентів за користування кредитом 246,02 грн.; три проценти річних за прострочення процентів за користування кредитом за період з 26.04.2017 по 02.05.2018 68,91 грн.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором станом на 03.05.2018 року у сумі 20 136, 38 грн., в тому числі: борг за кредитом 14 845, 34 грн.; проценти за користування кредитом за період з 13.03.2017 по 26.04.2018 4 970,11 грн.; заборгованість за СМС інформування 6,00 грн.; інфляційні втрати банку з травня 2017 по квітень 2018 за прострочення сплати процентів за користування кредитом 246,02 грн.; три проценти річних за прострочення процентів за користування кредитом за період з 26.04.2017 по 02.05.2018 68,91 грн. Вирішити питання по судовим витратам.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 04 червня 2019 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було відмовлено.

Позивач не погодився з таким рішенням суду першої інстанції та надали на нього апеляційну скаргу, у якій посилаючись на припущенні судом порушення норм матеріального та процесуального права, просили скасувати рішення Старобільського районного суду Луганської області від 04 червня 2019 року та ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник банку у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, просив задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Заслухавши доповідача, пояснення представника скаржника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, судова колегія приходить до наступних висновків.

Так, статтею ст. 367 ЦПК України є передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Статтями 263, 264 ЦПК України є визначеним про те, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 2 ст. 78 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтями 12,81 ЦПК України є визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1ст. 76 цього Кодексу, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що між ОСОБА_1 та Банком було укладено Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної карти) шляхом підписання заяви № 1235487/14062016 від 14.06.2016 року про приєднання до ДКБО. Згідно п. 3.2 про приєднання Банк відкрив на ім`я відповідача поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу за дебетовою-кредитною схемою. У відповідності до п.п. 6.2-6.4 Заяви Банк відкрив Клієнту кредитну лінію на його Картковий рахунок № НОМЕР_1 за наступними параметрами: бажаний розмір Кредиту 15000,00 грн.; максимальний розмір Кредиту 40000,00 грн.; строк кредитування 36 місяців з можливим подовженням на той самий строк. Пунктом 6.5 Заяви про приєднання встановлення, що процентна ставка за Кредитом є фіксованою, складає 28,0 % річних. Процентна ставка за користування Кредитом протягом Грейс-періоду складає 0,001 % річних. Плата (комісійна винагорода) за обслуговування невикористаної частини встановлено кредиту складає 0,00 % від невикористаної частини встановленого кредиту. Відповідно до п.п. 1.14., 1.15. розділу XXII ДКБО за користування Кредитом Клієнт зобов`язаний сплачувати Банку проценти в порядку та розмірах, визначених в Заяві на встановлення відновлюваної кредитної лінії (Кредиту) та в Додатку № 1 до Договору. У випадку, передбаченому в Заяві на встановлення відновлюваної кредитної лінії (Кредиту), Клієнт зобов`язаний щомісячно (у терміни, передбачені для сплати процентів) здійснювати часткове повернення Кредиту шляхом сплати суми обов`язкового щомісячного платежу, якщо це вимагається умовами надання Кредиту. Проценти нараховуються методом факт/факт на фактично отриману Клієнтом суму Кредиту та за строк фактичного користування ним, починаючи з першого дня отримання Кредиту включно, та до дня фактичного повернення Кредиту (його частини). 13 березня 2017 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до позивача з повідомленням про здійснення шахрайської операції за його зарплатною карткою НОМЕР_2 , з повідомленням про те, що шляхом незаконних дій у нього позбавлено 21000,00 грн., з яких 15000,00 грн. кредитні кошти відновлюваної кредитної лінії (а.с.74). ОСОБА_1 , дізнавшись про зняття з його рахунку грошових коштів, на слідуючий день звернувся з повідомленням про це до відповідача, до Старобільського відділу Нацполіції. В ході перевірок його заяв встановлена особа, яка заволоділа його грошима, кримінальне провадження спрямовано до Сумського відділу Нацполіції за підсудністю. Таким чином, суд першої інстанції дійшов до висновків про те, що позивач винних дій або бездіяльності в діях ОСОБА_1 не довів, тоді як кожна сторона повинна довести обставини, що мають значення для справи, у відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, адже дійсно - позивачем не було надано суду першої інстанції доказів на підтвердження того, що саме відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв незаконному використанню ПІН-коду або іншої операції, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, що є підставою для відмовлення у задоволенні позов. Доводи апеляційної скарги тут висновків суду першої інстанції не спростовують, адже апелянт тут посилається на докази, які не досліджувались судом першої інстанціїї та апелянтом на підтвердження своїх вимог за позовом суду першої інстанції не надавались. Сам позов обгрунтовувався непогашенням заборгованості боржником, наявністю заборгованості за кредитною лінією. При цьому позивач не повідомив суд про особливості виниклих спірних правовідносини, тоді як з матеріалів справи вбачається що відповідач своєчасно звертався як до органів поліції, так і до позивача із повідомленням про здійснення шахрайської операції за його зарплатною карткою, що шляхом незаконних дій у нього позбавлено 21000,00 грн., з яких 15000,00 грн. кредитні кошти відновлюваної кредитної лінії (а.с.74). З наданих відповідачем під час розгляду справи доказів вбачалось, що ОСОБА_1 11.03.2017 року звернувся з заявою до ЧЧ Старобільського ВП ГУНП в Луганській області із заявою про те, що 11.03.2017 ІНФОРМАЦІЯ_1 о 16 годині 43 хвилин невстановлена особа зателефонувавши з номеру телефона «056-785-84-06» шахрайським шляхом з використанням електронно-обчилювальної техніки, з належної йому банківської карти «Ощадбанка» № НОМЕР_2 , заволоділа грошовими коштами у сумі 21000 гривень (а.с.73- витяг з кримінального провадження № 0000273). З повідомлення від 02.08.2017 р. (а.с.82) в.о. начальника управління Харківської області ПАТ «Ощадбанк» вбачається, що 11.03.2017 р. на картковий рахунок відкритий на ОСОБА_2 , що мешкає у м. Харкові здійснено перерахування 21000,00 грн. з карткового рахунку, відкритого на ОСОБА_1 , отримувач знаходився в Сумському обласному управлінні АТ «Ощадбанку» . Суд не допустив порушення правил оцінки наданих суду доказів, оцінив їх із застосуванням принципів змагальності та диспозитивності. Позивач не надав доказів на їх спростування, тоді як ним здійснювалось певне розслідування обставин події, робились певні висновки - проте їх не було доведено до відома суду під час розгляд усправи у суді першої інстанції. А отже, твердження апелянта про провину саме відповідача у розголошенні ним данних, що надійшли на його номер телефону та спричинили проведення платіжної операції не були доведені позивачем за допомогою належних та допустимих доказів саме у суді першої інстанції, заяви відповідача про обставини події спростовані не були. Між тим, частиною 3 статті 367 ЦПК є визначено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Позивач не надав суду вчасно доказів на підтвердження того, що саме користувач своїми діями сприяв використанню лише йому відомої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, тоді як банк у належний спосіб повідомив про недопустимість розголошення такої інформації третім особам.

Між тим, відповідно до правил ст.ст. 12-13 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій - а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Отже, за таких обставин апеляційний суд приходить до переконання, що судом першої інстанції було постановлено рішення із належним додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» залишити без задоволення.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 04 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25 листопада 2019 року.

Головуючий

Судді