КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи 754/7816/18

Апеляційне провадження 22-ц/824/3791/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Кравець В.А, Мазурик О.Ф.

сторони

позивач ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,

в с т а н о в и в :

у червні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просила визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 та зняти його з реєстраційного обліку.

В обґрунтування позову посилається на те, що ОСОБА_3 є її братом, а також співвласником квартири, однак тривалий час в ній не проживає, а місце його перебування невідоме. Вказує, що до них телефонують невідомі, які мають претензії до відповідача, що спричиняє відповідні незручності. Також зазначає, що вона тривалий час оплачує самостійно всі комунальні послуги та реєстрація відповідача у спірній квартирі позбавляє неї права на оформлення субсидії.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18.12.2018 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не врахував, що ОСОБА_3 зареєстрований у спірній квартирі але не проживає в ній з 1993 року, чим створює їй перешкоди в користуванні власністю. Вона вимушена нести додаткові витрати по утриманню квартири, оскільки плата за користуванням житлом нараховується виходячи з кількості проживаючих осіб згідно реєстрації. Крім цього вважає, що судом не вірно застосовано положення ст. 405 Цивільного кодексу України.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем подано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомленням учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 10.01.2008 року відділом приватизації житлового фонду Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації ОСОБА_4 та члени її сім'ї: ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є співвласниками в рівних частках квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до копії технічного паспорту, спірна квартира складається з трьох кімнат, жилою площею 41,7 кв.м.

Згідно договору дарування частки квартири від 17.05.2018 року, ОСОБА_4 подарувала належну їй 1/4 частку спірної квартири ОСОБА_2

Відповідно до актів від 07.06.2018 та від 31.10.2018 при обстеженні спірної квартири було встановлено, що ОСОБА_3 не проживає у цій квартирі з 1993 року.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є власником ј частини спірної квартири, а тому він не може бути обмежений у здійсненні свого права.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Згідно з вимогами ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до вимог ст. 320 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За матеріалами справи встановлено, та це не заперечується позивачкою, що ОСОБА_3 є власником 1/4 частини спірної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло.

Відтак сторони мають рівні права щодо користування цією квартирою, у тому числі право бути зареєстрованими у цій квартирі.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що вимоги позивачки про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою суперечать вимогам закону та порушують право власності відповідача.

Доводи апеляційної скарги фактично повторюють обґрунтування позовних вимог та не спростовують висновків суду.

Стаття ст. 405 ЦК Українирегулює правовідносини, які склалися між власником квартири (будинку) та членами його сім'ї, які не є власниками такого житла та не поширюється на правовідносини між співвласника житлового приміщення.

Спірні правовідносини врегульовані главою 26 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 358 ЦПК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю.

Доводи позивачки про те, що вона несе додаткові витрати на утримання спірної квартири також не є підставою для задоволення позову, оскільки позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом до відповідача про стягнення частини таким витрат пропорційно до його частини у праві власності, оскільки відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 грудня 2018 року залишити без змін скасувати.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 05.03.2019.

Головуючий Л.Д. Махлай

Судді В.А. Кравець

О.Ф.Мазурик