КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа №753/7263/18-ц
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/1928/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Волошиної В.М., Кирилюк Г.М.

при секретарі Копійці В.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 29 серпня 2018 року (суддя Кирилюк І.В.) про залишення без розгляду позовної заяви Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

встановила:

у квітні 2018р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості у розмірі 6 157,43 долари США.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 29 серпня 2018 року позовну заяву залишено без розгляду на підставі п. 6 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

У поданій апеляційній скарзі АТ «Укрсоцбанк», яке є правонаступником ПАТ «Укрсоцбанк», просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Позивач посилається на порушення судом норм процесуального права, оскільки третейське застереження, зазначене в договорі про надання не відновлювальної кредитної лінії, не може бути виконане, оскільки відповідач є споживачем банківських послуг, тому дана справа не підвідомча третейському суду в силу положень ст. 6 Закону України «Про третейські суди».

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка змінила прізвище з ОСОБА_3, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, вважаючи її доводи необґрунтованими та безпідставними.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.191, 192, 206-208), у судове засідання не з'явилися, клопотання про його перенесення не подали, тому на підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що предметом даного спору є стягнення заборгованості за договором № 40.29-48/223 від 1 червня 2007р., який містить третейське застереження, від представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 надійшло заперечення проти вирішення спору в суді, тому даний спір підлягає розгляду третейським судом.

Проте, погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна, так як вони не ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

З матеріалів справи вбачається, що 1 червня 2007р. між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір про надання не відновлювальної кредитної лінії № 40.29-48/223, з метою забезпечення виконання зобов'язань за яким 1 червня 2007р. між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 (позичальником) і ОСОБА_3 (поручителем) був укладений договір поруки № 013/274-П, відповідно до п.1.1. якого поручитель зобов'язався солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання зобов'язань щодо повернення суми кредиту.

Пунктом 6.2. договору про надання не відновлювальної кредитної лінії № 40.29-48/223 від 1 червня 2007р. сторони визначили, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем В.М. постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею, спір розглядається третейським суддею Мороз О.А. або Білоконем Ю.М. у порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними суддями, суддя призначається головою постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до його регламенту.

Аналогічне застереження міститься у пункті 5.2 договору поруки № 013/274-П від 1 червня 2007 року.

Згідно пункту 1.2. договору про надання не відновлювальної кредитної лінії № 40.29-48/223 від 1 червня 2007р. кредит надавався позичальнику на поточні потреби.

Згідно статті 1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

За частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відмежування цивільних правовідносин за участю споживачів від правовідносин з іншими суб'єктами здійснюється на підставі визначення правової форми їх участі в конкретних правовідносинах. А тому, незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Таку правову позиції неодноразово висловлював Верховний Суд України, зокрема у справах № 6-856цс15, № 6-1716цс15.

З договору про надання не відновлювальної кредитної лінії № 40.29-48/223 від 1 червня 2007р. вбачається, що кредит надавався позичальнику на поточні потреби, а відтак ОСОБА_2 є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за споживчим кредитом, тому третейському суду в силу положень пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» справа про стягнення заборгованості за вказаним договором з ОСОБА_2 не підвідомча, а відтак укладена сторонами угода про передачу спору на вирішення до третейського суду не може бути виконана в частині позичальника.

Вказані норми матеріального права не були враховані судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали.

Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що поручитель ОСОБА_3, яка змінила прізвище на ОСОБА_3, не зверталася до суду із заявою про заперечення проти вирішення спору в суді, тому суд не мав правових підстав для залишення без розгляду позову, пред'явленого до вказаного відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Судом першої інстанції при постановлені ухвали про залишення позову без розгляду були неправильно застосовані норми матеріального права, допущені порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали, тому колегія суддів скасовує ухвалу суду та направляє справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 29 серпня 2018 року скасувати, цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості направити до Печерського районного суду м. Києва для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 10 січня 2019 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

В.М. Волошина