Справа № 589/3172/17
Провадження № 2/589/89/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2019 року Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі: Головуючого судді Євдокімової О.П.

За участю секретаря Юрочко Л.М.

Представника позивача ОСОБА_1

Представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Шостка справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа товариство з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа- Гарант » про відшкодування моральної і матеріальної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним позовом . Свої вимоги позивач мотивував тим, що 18.08.2015р. на вул. Воронізькій м. Шостка сталася ДТП за участю транспортного засобу «Опель Астра» , під керуванням ОСОБА_4 в результаті чого вона отримала тілесні ушкодження які потребували тривалого та коштовного лікування.

Вироком Шосткинського міськрайонного суду відповідача визнано винним у скоєнні ДТП та притягнуто до кримінальної відповідальності.

Внаслідок ДТП їй заподіяно матеріальну та моральну шкоду.

Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована в товариство з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа- Гарант » згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

На підставі цього їй частково відшкодовано матеріальні збитки у розмірі 40 000 грн.

Разом з цим в результаті ДТП їй заподіяно, понад виплачені кошти, матеріальну шкоду у розмірі 71748,67грн, та моральну шкоду у розмірі 100000грн яку просить стягнути з відповідача.

Справа слухається в загальному порядку розгляду справ.

Позивач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх у повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав мотивуючи їх тими ж підставами.

Відповідач надала суду заяву в якій просить справу слухати без його участі . В запереченні проти позову зазначив, що позовні вимоги не визнає та просить позивачу відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав мотивуючи це тим, що стороні по справі відшкодована шкода страховою компанією за їх домовленістю, а тому вважають що позивач не має правових підстав звертатися до них з зазначеним позовом. Крім цього позивачем не доведено ,що всі ці ліки виписувались саме для потерпілої та для лікування саме хвороби пов`язаної з ДТП. Щодо моральної шкоди то вважає, що моральна шкода складає 5 000 грн яку позивачу також повинна сплатити страховик, тому в задоволенні позову щодо нього просить відмовити в повному обсязі.

Третя особа - товариство з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа- Гарант » у судове засіданні надали заяву в якій просили справу слухати без їх участі. У відгуку на позовну заяву зазначили, що вони на підставі укладеного договору від 7.12.2016р.між ними та позивачем виплатили останній 40000грн шкоди завданої внаслідок ДТП. Розмір даної шкоди витраченої на лікування позивача вони погодили між собою і розрахували виходячи з наданих позивачем документів, що підтверджують зазначені виплати. На підставі наданих документів про витрати на лікування , зроблено розрахунок страхових виплат та складено страховий акт . Розмір страхового відшкодування становить 40 000 грн. які були в повному обсязі виплачені позивачеві. Тому вважають ,що виконали всі зобов`язання перед відповідачем.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступних висновків:

Відповідно положень до ст.ст.15,16 ЦК Україникожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеномуЦПК Українипорядку (ст.4 ЦПК України).

Згідност.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свободта практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно дост.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до вимогст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогамист.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Правиламист.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно дост.13ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5ст.81 ЦПК України).

Так судом встановлено, що вироком Шосткинського міськрайонного суду від 23 червня 2016р. ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ст. 286 ч.1 КК України та притягнуто до кримінальної відповідальності.(а.с.6-8).

Згідно вироку суду 18.08.2015р. ОСОБА_4 керуючи автомобілем «Опель астра» порушив правила дорожнього руху і скоїв наїзд на потерпілу ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , які отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження з ознакою тривалого розладу здоров`я, настання яких знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. (а.с.6).

Вирок суду набрав законної сили.

В зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями у вигляді закритого уламкуватого перелому лівої стегнової кістки в нижній третині зі зміщенням уламків, закритого уламкуватого перелому обох кісток лівої гомілки в середній третині зі зміщенням, закритого уламкуватого перелому обох кісток правої гомілки в верхній третині зі зміщенням, закритого уламкуватого перелому обох кісток правої гомілки в верхній третині зі зміщенням, посттравматична невропатія лівого малогомілкового нерва, парез лівої стопи, позивач перебувала на стаціонарному лікуванні у Шосткинській ЦРЛ з зазначеним діагнозом в період часу з 18.08. по 25.08.2015р. З 25.08.по 7.09.2015р, 08.09.по 15.09.2015р. та з 23.11 по 30.11.2015р. їй проведено операції в ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України».(а.с. 9-15)

З 01 липня 2016 року позивачці встановлено 3 групу інвалідності саме у зв`язку з отриманими травмами внаслідок дорожньо-транспортної пригоди(а.с.95)

Цивільно-правову відповідальність власника наземного транспортного засобу «опель астра» застраховано в ТДВ СК «Альфа Гарант» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Страхова сума за шкоду заподіяну життю і здоров`ю за договором страхування становить 100 000 грн. (а.с.138)

Позивач в передбаченому порядку звернулась до страховика ТДВ СК «Альфа Гарант».(а.с. 144). На підставі наданих позивачем документів, про витрати на лікування, страховиком зроблено розрахунок страхових виплат(а.с.147) та складено страховий акт(а.с.146). Розмір страхового відшкодування склав 40 000грн. Після цього сторони (страховик та позивач) уклала договір від 7.12.2016р. згідно якого сторони погодили розмір шкоди витраченої на лікування позивача у розмірі 40000грн. та підтвердили, що вказана сума витрат на лікування є остаточною., яка була в повному обсязі виплачена позивачеві. (а.с. 137,148)

За пунктами 2, 3 цієї Угоди, сторони підтверджують, що вказана сума страхового відшкодування є остаточною. Сторони не матимуть жодних майнових або будь-яких інших, в тому числі й немайнових, претензій щодо розміру цієї суми. При цьому, позивач, після отримання страхового відшкодування згідно пункту 2 цієї Угоди (40 000 грн.), погоджується вважати належним виконання усіх зобов`язань, що виникають із Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у Страховика перед ним з приводу дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 18.08.2015р. (а.с. 77)

Системний аналіз статей 509, 1187, 1188, 1192 ЦК України дає підстави для висновку, що факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоду (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом або договором передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до статті 9 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 100 000 на одного потерпілого.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

Відповідно до положень статті 261 вищевказаного Закону, страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Позивачка не заперечувала, що страхове відшкодування матеріального збитку завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, їй було виплачено ТДВ СК «Альфа-Гарант» на підставі Угоди від 7 грудня 2016року.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

За таких обставин, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Відповідний правовий висновок міститься і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

З огляду на наведене, суд відхиляє доводи представника позивачки із посиланням на правову позицію Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15 за якою право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежено договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб.

Разом з цим згідно з положеннями статті 11 ЦК України заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу (надалі - ОСЦПВВНТЗ), яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків.

У такому випадку потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов`язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності.

Виконання страховою компанією свого обов`язку з відшкодування шкоди, спричиненої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, не звільняє останню від відшкодування шкоди, розмір якої перевищує відшкодування, виплачене відповідно до указаного закону.

У такому випадку правовий інститут обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у повній мірі реалізує мету свого існування. Інакше законодавчо закріплена обов`язковість страхування цивільно-правової відповідальності втрачає сенс, оскільки настання страхового випадку не тягне реалізацію договору, обов`язковість якого встановлена законом.

У судовому засіданні представник позивача пояснив , що до страхової компанії ними були надані ті ж самі докази щодо витрат що і в суд. Погодження суми значно меншої за їх витрати пояснив тим, що стороні потребувалася терміново операція тому позивач погодилася отримати кошти протягом місяці в меншому розмірі і не мала можливості чекати виплати три місяці протягом яких їй могли б виплатити більшу страхову суму.

Разом з цим у судовому засіданні дані обставина не знайшла свого підтвердження так як згідно матеріалів справи три операції позивачці були зроблені до укладення нею зазначеного договору, про що нею були подані всі наявні у неї докази щодо витрат. Також в матеріалах справи відсутні будь які докази проведення інших термінових операцій потерпілій, які пов`язані з ДТП що сталась 18.08.2015р.

Крім цього суд вивчивши в судовому засіданні листи призначення лікарських припаратів, виписки з медичних карт хворої, та довідки щодо призначення та використання лікарських засобів (а.с. 9-15), та надані позивачці чеки та накладні на підтвердження своїх витрат (а.с.16-31,36,41-52) встановив, що основну кількість ліків зазначених у наданих позивачкою чеках та рахунках нема будь якого підтвердження, що вони були призначені позивачці та використані під час її лікування хвороби пов`язаної з ДТП.

Таким чином у судовому засіданні, не знайшло свого підтвердження належними та допустимими доказами, що позивач на лікування витратила суму більшу ніж передбачено страховим відшкодуванням у розмірі 100 000грн.

На пропозицію суду надати докази щодо призначення зазначених в чеках ліків та лікувальних матеріалів позивачу лікувальними установами, представник позивача відмовився , та пояснив, що крім доказів які вони вже надали до суду вони інших не мають і надати не можуть.

За таких обставин в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача зазначених матеріальних збитків слід відмовити.

Що стосується вимоги позивачки про стягнення з відповідача моральної (немайнової) шкоди, то суд зазначає наступне:

Стаття 23ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пункт перший частини другої цієї статті визначає, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Відповідно до ч.1ст.1167ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п.5Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Разом з тим, пунктом 3Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При визначенні суми моральної шкоди завданої на той час неповнолітній ОСОБА_3 , 1998 року народження, яка підлягає стягненню з відповідача, суд бере до уваги характер та обсяг фізичних і душевних страждань на той час неповнолітньої ОСОБА_3 , у якої внаслідок ДТП, а саме з 18.08.2015 і по сьогоднішній день відбулися зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, як: переживання втрати фізичного благополуччя та емоційного комфорту, відчуття невизначеності, безпорадності та особистого безсилля перед перешкодами, переживання емоційного напруження через втрату можливості вести усталений активний спосіб життя та реалізовувати раніше намічені життєві плани. Окрім того, судом встановлено, що ситуація ДТП втрутилася у життя на той час неповнолітньої ОСОБА_3 поза її волевиявленням та різко змінила індивідуального досвіду особистості підлітка, яка ще формується, спричиняючи вимушене блокування таких його провідних потреб та цінностей, як потреба у збереженні здоров`я, відчутті безпеки, емоційному комфорті, у активному житті, впевненості в своєму майбутньому.

Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до якої розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Суд також враховує характер немайнових втрат, їх тривалість, вимушеність змін в життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, а також те, що наслідки ДТП, що сталася 18.08.2015р. були та є психотравмуючими для на той час неповнолітньої ОСОБА_3 , та якій внаслідок ДТП були спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження та встановлена ІІІ я група інвалідності з дитинства. В зв`язку з цим потерпіла зазнала значних негативних змін у своєму житті, у зв`язку з чим, їй заподіяні фізичні та душевні страждання, як психологічне підґрунтя моральної шкоди.

Крім того, розмір шкоди, зазначений позивачкою суд вважає адекватним. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях і в «Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ» від 28.03.2007 року, затвердженої Головою ЄСПЛ на підставі статті 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначати розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах.

Слід зазначити, що в подібних справах у разі призначення судово-психологічної експертизи, орієнтовні розміри грошової компенсації за завдані страждання неповнолітнім внаслідок ДТП може складати від 150 до 170 розміри мінімальної заробітної плати в України.

Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, судову практику, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивачка, як на підстави для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що дійсно розмір грошової компенсації за завдання маральної шкоди потерпілій становить 100 000 грн. яку слід стягнути з відповідача.

Щодо судових витрат.

Звертаючись до суду із позовом у серпні 2017 року ОСОБА_3 заявила вимоги щодо стягнення з ОСОБА_4 коштів у розмірі 171748,67 грн., з яких 71748,67 грн. матеріальної шкоди та 100 000 грн. моральної шкоди.

Таким чином, відповідно Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви позивач мала сплатити 640 грн. судового збору.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 351, 352, 354 ЦПК України, ст.ст.22, 23, 1166, 1167, 1168, 1177, 1187, 1192, 1195 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», Постановою Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних прав за позовами про відшкодування шкоди», Конституцією України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 100000 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 996,13 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 721,35 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області О.П.Євдокімова