Житомирський апеляційний суд
Справа №286/1821/18 Головуючий у 1-й інст. Гришковець А.Л.
Категорія 29 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

за участю секретаря Кучерявого О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №286/1821/18 за позовом ОСОБА_1 до Овруцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 14 листопада 2018 року, ухвалене під головуванням судді Гришковець А.Л. в м.Овручі,

в с т а н о в и в :

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Овруцького районного відділу ДВС Головного ТУЮ у Житомирській області, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Позовна заява мотивована тим, що рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 11.03.2016 на його користь з ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за договором позики в сумі 2800 доларів США, 200 євро та понесені судові витрати у розмірі 791 грн 16 коп. 04.05.2016 ним було отримано виконавчий лист у даній справі та предявлено його до виконання в Овруцький районний відділ ДВС Головного ТУЮ у Житомирській області, де 06.05.2016 було відкрито виконавче провадження №51017742. Протягом півроку він неодноразово звертався до державного виконавця щодо виконання вказаного рішення суду, однак останній йому повідомляв, що офіційних доходів у боржника немає та рекомендував звернутися до приватних виконавців, а тому 27.10.2016 він подав заяву про повернення виконавчого документа стягувачу. На його скаргу щодо бездіяльності державного виконавця 26.12.2016 управління ДВС Головного ТУЮ у Житомирській області повідомило, що дії державного виконавця є правомірними. Оскільки, на території Житомирської області не зареєстровано приватних виконавців, то ним було повторно предявлено виконавчий лист до Овруцького районного відділу ДВС Головного ТУЮ у Житомирській області, де 16.05.2017 було відкрите виконавче провадження, після відкриття якого він дізнався, що під час попереднього провадження 30.05.2016 ОСОБА_2 подарувала своїй дочці - ОСОБА_3 належний їй на праві приватної власності житловий будинок АДРЕСА_1, який за даними звіту про оцінку майна коштував 34 314 грн та земельну ділянку для обслуговування вказаного житлового будинку площею 0, 25 га вартістю 267685 грн. Відповідно внаслідок бездіяльності державного виконавця не було здійснено арешту й опису наявного майна, яке було відчужене боржником, через що виконати судове рішення стало не можливим взагалі, а тому держава повинна відшкодувати матеріальну шкоду в сумі невиконаного рішення суду, що становить 80085 грн 42 коп. по курсу НБУ на день предявлення позову, а також моральну шкоду в сумі 20000 грн, яка обумовлена глибиною душевних страждань, неодноразовими зверненнями до державного виконавця та необхідністю захищати права у судовому порядку. У зв'язку з викладеним просив задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 14 листопада 2018 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Зокрема, вказує, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не дав оцінки наданим ним на обгрунтування своїх позовних вимог доказам про бездіяльність державної виконавчої служби та дослідженим доказам наданим державною виконавчою службою - матеріалам виконавчого провадження №51017742. Договір дарування між боржником ОСОБА_2 та її донькою ОСОБА_3 було укладено 30 травня 2016 року, тобто через 24 дні після відкриття виконавчого провадження. Доказів на підтвердження того, що державним виконавцем було здійснено пошук нерухомого майна боржника у Державному реєстрі прав, відповідачем надано не було.

У відзиві на апеляційну скаргу Овруцький районний відділ державної виконавчої служби Головного ТУЮ в Житомирській області вказує, що вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 11.03.2016 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 2800 доларів США, 200 євро та понесені судові витрати у розмірі 791 грн 16 коп.

04 травня 2016 року на виконання вищевказаного рішення Овруцьким районним судом Житомирської області видано виконавчий лист №286/424/16.

Постановою державного виконавця відділу ДВС Овруцького районного управління юстиції від 06.05.2016 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №286/424/16 виданого 04.05.2016 Овруцьким районним судом Житомирської про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 2800 доларів США, 200 євро та понесені судові витрати у розмірі 791 грн 16 коп.

27.10.2016 постановою державного виконавця відділу ДВС Овруцького районного управління юстиції виконавчий лист №286/424/16 виданий 04.05.2016 Овруцьким районним судом Житомирської повернуто стягувачу, у зв'язку із надходженням заяви стягувача щодо повернення виконавчого документу.

Встановлено, що 30 травня 2016 року відповідно до договору дарування житлового будинку ОСОБА_2 подарувала своїй дочці ОСОБА_3 житловий будинок АДРЕСА_1. Житловий будинок сторони у договорі оцінюють в сумі 34 314 грн.

Також, 30 травня 2016 року між ОСОБА_2 (дарувальниця) та ОСОБА_3 (обдаровувана) укладено договір дарування земельної ділянки, відповідно до якого ОСОБА_2 подарувала своїй дочці ОСОБА_3 земельну ділянку за кадастровим номером: НОМЕР_1, площею 0,25 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до п.3 договору сторони оцінюють дарунок в сумі 267 685 грн 77 коп.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди позивач посилався на те, що внаслідок бездіяльності державного виконавця не було здійснено арешту й опису наявного у ОСОБА_2 майна, яке було відчужене останньою, через що виконати судове рішення стало не можливим.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно частини третьої статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Підставою цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

Позивачем не надано та в матеріалах справи відсутнє рішення суду яким встановлено неправомірність бездіяльності державного виконавця, яка призвела до завдання заявленої до відшкодування шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звертався до Управління державної виконавчої служби Головного ТУЮ у Житомирській області зі скаргою на неправомірні дії державного виконавця, та йому було повідомлено листом від 26.12.2016 №1284/3.3/2.1-3, що дії державного виконавця є правомірними.

З огляду на наведене, суд першої інстанції ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, дійшов вказаного висновку при повному, всебічному та об'єктивному з'ясуванні обставин справи, прав і обов'язків сторін у даних правовідносинах, перевірив належним чином доводи сторін, з'ясував характер та суть заявлених позивачем вимог, норм права, якими вони регулюються, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам.

Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 14 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 15 січня 2019 року.

Головуючий

Судді