Справа № 504/2298/18
Провадження № 2/504/969/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2019 року смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді - Барвенко В.К.,

секретаря - Мельниковій В.М.,

за участі позивача- ОСОБА_1 , -

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 4, смт. Доброслав, позовну заяву ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , про захист честі, гідності, ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності ділової репутації.

На обгрунтування свого позову заявник зазначив, що 29.03.2018 року проходило засідання Громадської ради при Лиманській районній державній адміністрації Одеської області в присутності голови Лиманської районної державної адміністрації Одеської області та інших держслужбовців, представників інститутів громадянського суспільства, які не є членами Громадської ради, на якому вирішувалось питання про формування та реалізацію антикорупційної політики в Лиманському районі Одеської області та інше.

Під час обговорення однієї з своїх ініціатив, громадянин ОСОБА_2 звинуватив ОСОБА_1 в тому, що він «проїв», «розбазарив» з районного бюджету пів мільйона гривень, і висловився на адресу ОСОБА_1 що він «брехун», «наклепник».

ОСОБА_1 вважав поширену інформацію ОСОБА_2 недостовірною, висловлення ОСОБА_2 на свою адресу позивач вважав принизливими, вважав, що тим самим відповідач принизив його честь, гідність, ділову репутацію.

Крім того, ОСОБА_1 зазначив, що йому завдано моральної шкоди, оскільки він був принижений та ображений в присутності інших людей.

Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 16.07.2018 року відкрито провадження у даній справі, призначено підготовче засідання.

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 надав суду відзив на позовну заяву, яким проти задоволення позову заперечував, оскільки вважав, що висловлені ним слова є оціночним судженням і не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

18.04.2019 року ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду.

Судові засідання 08.07.2019 року, 07.10.2019 року, 09.10.2019 року були відкладені за ініціативою (заявами) сторони ОСОБА_2 .

В судовому засіданні 09.10.2019 року судом допитані свідки, що з`явились у судове засідання.

В судове засіданні 25.11.2019 року знов не з`явився ОСОБА_2 , подав заяву про відкладення слухання справи, оскільки у нього не має представника для надання правничої допомоги.

Суд визнав не поважною причину відсутності ОСОБА_2 в судовому засіданні, оскільки на переконання суду у ОСОБА_2 було достатньо часу для вирішення питання отримання правничої допомоги. Крім того, у раніше проведених засіданнях інтереси ОСОБА_2 представляв адвокат Гайса А.М.

Вислухавши позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, переглянувши відеозапис, дослідивши доводи відзиву на позовну заяву, суд дійшов до наступного:

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири).

Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості

Частина 1ст. 34 Конституції Україникожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст.10 Конвенції.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на свободу вираження поглядів.

Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 15, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року « Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» однією із складових правопорушення, наявність якої може бути підставою для задоволення позову, є поширення недостовірної інформації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Як встановлено судом з переглянутого відеозапису 29.03.2018 року проходило засідання Громадської ради при Лиманській районній державній адміністрації Одеської області, на якому вирішувалось питання про формування та реалізацію антикорупційної політики в Лиманському районі Одеської області та інше.

Під час цього засідання ОСОБА_2 звинуватив ОСОБА_1 в тому, що останній «проїв», «розбазарив» з районного бюджету пів мільйона гривень, і висловився на адресу ОСОБА_1 що він «брехун».

У матеріалах справи міститься довідка за підписом Голови Лиманської районної ради Одеської області Тефтула Г.О. від 25.04.2018 року № 4/01-19/18/208 про те, що в період з 11.11.2015 року по 25.04.2018 року сесією Лиманської районної ради Одеської області рішення про надання коштів громадянину ОСОБА_1 з районного бюджету у розмірі 250000 грн. не приймалось.

Таким чином вказана інформація: « ОСОБА_1 «проїв», «розбазарив» з районного бюджету пів мільйона гривень» не відповідає дійсності, а тому є недостовірною.

Обовязок довести достовірність даної інформації закон покладає на відповідача, але будь-яких належних доказів на підтвердження достовірності наведеної інформації відповідачем суду не надано.

Тому вказана інформація судом також визнається недостовірною.

Суд не погоджується з доводами відповідача про те, що вказана інформація є оціночними судженнями, оскільки вона може бути перевірена на відповідність.

Тому поширена відповідачем вказана інформація є фактичним твердженням, а не оціночним судженням.

Доводи ОСОБА_2 що рішенням Комінтернівської районної ради № 50-VII від 26.02.2016 року, яким були виділені кошти на підтримку цільової програми соціальної політики населення на 2016-2017 роки «Захист та турбота», було виділено і кошти Громадській раді при Лиманській районній державній адміністрації Одеської області (ОСОБА_1.) не знайшли свого підтвердження, і спростовуються наведеною відповіддю Тефтула Г.О .

Вирішуючи позовні вимоги щодо визнання недостовірною іншої інформації, висловленою ОСОБА_2 , суд встановив, що у ній позивача охарактеризовано як «брехуна».

Судом проаналізовано поширену відповідачем інформацію на предмет розрізнення оціночних суджень від тверджень про факти.

Суд вважає, що в даному конкретному випадку слово «брехун» було застосовано ОСОБА_2 у зв`язку з його особистою незгодою з висловленою позивачем ОСОБА_1 думкою щодо попереднього висловлення ОСОБА_2 про діяльність Громадської організації, яку він сприйняв як неправильну, надуману, тобто відповідачем було висловлено суб`єктивну думку щодо сприйнятої ним інформації.

На переконання суду ця думка не була висловлена в принизливій, образливій формі.

Висловлення оціночних суджень відповідачем ОСОБА_2 в даному конкретному випадку, не може бути визнано проявом його неправомірної поведінки, в тому числі відносно позивача ОСОБА_1 , а тому це висловлювання не є таким, що порочить честь, гідність і ділову репутацію позивача.

Відповідно до ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Тому наведена вище недостовірна інформація підлягає спростуванню, відповідача необхідно зобовязати таку інформацію спростувати.

Оскільки судом встановлено, що тільки конкретна інформація є недостовірною, тому відповідача необхідно зобовязати спростувати саме цю інформацію.

За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо).

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як передбачено ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Факт заподіяння моральної шкоди позивачу внаслідок дій відповідачів своє підтвердження в судовому засіданні знайшов.

Зокрема, висловлення недостовірної інформації відносно позивача, яка порочить його, у великому колі осіб, завдало позивачу моральної шкоди.

Разом із тим, сума вказана на сатисфакцію завданої шкоди не виглядає справедливою, і розумною буде сума 500 грн.

У звязку з цим позовна вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає лише частковому задоволенню.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позов частково.

Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» оскільки має статус ветерана війни -учасника бойових дій.

ОСОБА_2 є людиною, яка має інвалідність 3 ступеня, отже не звільнений законом від сплати судового збору.

Суд вважає доцільним встановити порядок виконання судового рішення.

На підставі наведеного, керуючись п. 13 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», ст. 12, ст.ст. 91, 258-260, 353 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати недостовірною поширену ОСОБА_2 на загальних зборах Громадської ради при Лиманській районній державній адміністрації Одеської області інформацію, а саме: « ОСОБА_1 проїв, розбазарив з районного бюджету чверть мільйона гривень».

Встановити порядок виконання судового рішення.

Зобов`язати ОСОБА_2 спростувати поширену недостовірну інформацію на загальних зборах Громадської ради при Лиманській районній державній адміністрації Одеської області, а саме, у спосіб її поширення, спростувати твердження: « ОСОБА_1 проїв, розбазарив з районного бюджету чверть мільйона гривень».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 500,00 грн.

В задоволенні решти позову- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

Решту судового збору віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 цього Кодексу, рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В.К. Барвенко