Постанова

Іменем України

20 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 202/432/14-ц

провадження № 61-24075св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 17 березня 2015 року у складі судді Зосименко С. Г. та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Каратаєвої Л. О., Пономарь З. М., Посунся Н. Є.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»; банк), правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»; банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Банк обґрунтовував вимоги тим, що 28 листопада 2007 року сторони уклали кредитний договір № DNDZAE00001206, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 27 919,67 доларів США строком до 27 листопада 2012 року зі сплатою відстоків у розмірі 1 % щомісяця.

Ураховуючи те, що позичальник належним чином свої зобов'язання не виконав, позивач просив стягнути з нього кредитну заборгованість, яка станом на 24 грудня 2013 року становить 54 403,59 доларів США, із яких: 19 212,41 доларів США - заборгованість за кредитом, 4 510,85 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 1 244,64 доларів США - заборгованість за комісією, 26 815,24 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання, 31,29 доларів США - штраф (фіксована частина), 2 589,16 доларів США - штраф (відсоткова складова).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 17 березня 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Суд мотивував рішення відсутністю належних доказів, які підтверджують факт отримання ОСОБА_3 кредитних коштів.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2016 року заочне рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 17 березня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позову з інших підстав.

Апеляційний суд зробив висновок про недоведеність позовних вимог у зв'язку з відсутністю належного розрахунку боргу та графіка погашення кредиту.

Короткий зміст доводів касаційної скарги

До суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк», у якій його представник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заявник вважає помилковим висновок судів про недоведеність суми боргу, оскільки в матеріалах справи наявний обґрунтований розрахунок кредитної заборгованості, який відповідач не спростував.

Суди не врахували, що в 2011 році банк уже звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості за цим кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет застави, який був задоволений.

Однак оскільки коштів від реалізації транспортного засобу, яка мала місце 06 вересня 2013 року, виявилося недостатньо для погашення боргу, банк подав до суду даний позов. Тобто, сума боргу була встановлена.

Крім того, на переконання заявника, апеляційний суд безпідставно послався на неможливість розрахунку боргу через відсутність графіку погашення кредиту та наявність заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, оскільки сторони кредитного договору узгодили, що позовна давність за всіма вимогами за цим договором становить 5 років.

Справу № 202/432/14-ц передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Суди встановили, що 28 листопада 2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_3 уклали кредитний договір № DNDZAE00001206, відповідно до умов якого останній отримав кредит для придбання транспортного засобу у сумі 27 979,67 доларів США, строком до 27 листопада 2012 року (з можливістю дострокового стягнення кредиту) зі сплатою відсотків у розмірі 1 % щомісяця на суму залишку заборгованості за кредитом.

Сторони дійшли згоди про те, що розмір щомісячного платежу, який повинен здійснюватися в період із «24» до «28» числа щомісяця, становить 439,44 доларів США (пункт 7.1 кредитного договору).

Станом на 24 грудня 2013 року розмір заборгованості за цим договором становить 54 403,59 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 19 212,41 доларів США, заборгованість за відсотками - 4 510,85 доларів США, заборгованість за комісією - 1 244,64 доларів США, пеня - 26 815,24 доларів США, штраф (фіксована частина) - 31,29 доларів США, штраф (відсоткова складова) - 2 589,16 доларів США, яку відповідач добровільно не погасив, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зробив висновок про те, що вимоги є необґрунтованими, оскільки банк не надав належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_3 отримував і в подальшому сплачував будь-які грошові кошти за цим кредитним договором.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову за недоведеністю вимог, апеляційний суд виходив із того, що банк не надав розрахунку заборгованості, який відображає щомісячні платежі з їх складовими, що є необхідним для визначення суми боргу з урахуванням заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення апеляційного суду не відповідає.

Сторони уклали даний кредитний договір № DNDZAE00001206 з метою придбання транспортного засобу - автомобіля марки TOYOTA, 1997 року випуску, реєстраційний номер - НОМЕР_1.

Надання кредиту відбулося шляхом перерахування коштів продавцю автомобіля - ОСОБА_4

Автомобіль був придбаний та зареєстрований на ім'я ОСОБА_3 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 28 листопада 2007 року).

Повернення кредиту забезпечене договором застави від 28 листопада 2007 року (предмет застави - автомобіль марки TOYOTA, 1997 року випуску, реєстраційний номер - НОМЕР_1), відповідно до пункту 23 якого заставодержателя набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, перевищення сумою заборгованості розміру кредиту більш як на 10 %, несплати позичальником більше однієї виплати, яка перевищує 5 % суми кредиту, іншого істотного порушення умов кредитного договору.

Використавши право дострокового стягнення кредиту у зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань, у червні 2011 року банк подав до суду позов до відповідача про звернення стягнення на предмет застави у рахунок погашення кредитної заборгованості.

Заочним рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 25 липня 2011 року (справа № 0417/2-1871/2011), яке набрало законної сили, вказаний позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, звернуто стягнення на вищезазначений предмет застави у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 28 листопада 2007 року № DNDZAE00001206, яка станом на 20 травня 2011 року становить 31 952,70 доларів США, що еквівалентно 254 663 грн 03 коп.

Банк посилався на те, що автомобіль був реалізований, однак цих коштів для погашення боргу виявилося недостатньо, у зв'язку з чим він 14 січня 2014 року подав до суду даний позов.

Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (частина друга статті 590 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов'язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.

В разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов'язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов'язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Саме такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 14-154цс18.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд зробив суперечливі висновки про неможливість визначення суми боргу у зв'язку з поданням відповідачем заяви про застосування наслідків спливу позовної давності та ненаданням банком розрахунків, які містять дані про заборгованість з відображенням розмірів щомісячних платежів з їх складовими, оскільки вищевказаним заочним судовим рішенням уже було достроково стягнуто кредит, яким і була встановлена загальна сума заборгованості.

Апеляційний суд не звернув увагу на те, що у пункті 4.5 кредитного договору банк і позичальник дійшли згоди про те, що термін позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за цим договором встановлюється тривалістю 5 років, і безпідставно зазначив, що сторони не укладали письмового договору про збільшення загального строку позовної давності.

Крім того, суд апеляційної інстанції не з'ясував, яку суму грошових коштів було отримано позивачем від реалізації заставного автомобіля.

Таким чином, апеляційний суд у порушення вищезазначених норм матеріального права належним чином не визначився з характером спірних правовідносин, належним чином не врахував наявності судового рішення про звернення стягнення на предмет застави у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, яким уже була визначена сума кредитної заборгованості, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову за недоведеністю.

Відповідно до частини четвертої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

Оскільки апеляційним судом були допущені вищезазначені порушення норм права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2016 року підлягає скасуванню з переданням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416, 417 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко В. І. Журавель
В. М. Коротун В. І. Крат