Постанова

Іменем України

10 січня 2019 року

м. Київ

справа № 496/3710/16-ц

провадження № 61-27102 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4;

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Біляївського районного суду Одеської області у складі судді Дранікова С. М. від 13 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Одеської області у складі колегії суддів: Кононенко Н. А., Сегеди С. М., Гірняк Л. А., від 05 березня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про припинення права на частку у спільному майні.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її чоловік - ОСОБА_7., після смерті якого відкрилася спадщина, яка складалася, у тому числі з автомобіля марки «ГАЗ 31105-581», 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, та автомобіля марки «САЗ 3507», 1991 року випуску, номерний знак НОМЕР_2.

З метою отримання спадщини вона та відповідачі, як спадкоємці першої черги, звернулися до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину.

03 вересня 2016 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину автомобіля марки «САЗ 3507», 1991 року випуску, номерний знак НОМЕР_2. Перед цим, 25 липня 2016 року вона отримала свідоцтво про право власності на частку у спільному сумісному майні подружжя, а саме на 1/2 частину автомобіля марки «ГАЗ 31105-581», 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1. У цей же день вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частину вказаного автомобіля. Відповідачі також отримали свідоцтва про право на спадщину на належні їм частки у спадковому майні.

Вказувала, що автомобілі, які вони успадкували, є неподільними речами, через що неможливе спільне користування ними, а також поділ майна в натурі, а тому вона має бажання припинити право відповідачів на їхні частки у майні, що є об'єктом права спільної часткової власності.

Вважала, що має переваги на отримання спірного майна у користування, оскільки ці автомобілі набуті за час спільного проживання з померлим чоловіком та придбані ними за спільні кошти.

У зв'язку з тим, що спільної домовленості між спадкоємцями щодо порядку користування спадковим майном немає, а також, враховуючи, що вирішення питання про припинення права, можливе лише за рішенням суду, вона звернулася до суду за захистом своїх майнових прав.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просила суд: припинити право власності ОСОБА_5 на 1/6 частину автомобіля марки «ГАЗ 31105-581», 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, на 1/3 частину автомобіля марки «САЗ 3507», 1991 року випуску, номерний знак НОМЕР_2; припинити право власності ОСОБА_6 на 1/6 частину автомобіля марки «ГАЗ 31105-581», 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, на 1/3 частину автомобіля марки «САЗ 3507», 1991 року випуску, номерний знак НОМЕР_2; визнати за нею право власності на 1/3 частину автомобіля марки «ГАЗ 31105-581», 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, на 2/3 частини автомобіля марки «САЗ 3507», 1991 року випуску, номерний знак НОМЕР_2.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 13 жовтня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено. Припинено право власності ОСОБА_5 на 1/6 частину автомобіля марки «ГАЗ 31105-581», 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, на 1/3 частину автомобіля марки «САЗ 3507», 1991 року випуску, номерний знак НОМЕР_2. Припинено право власності ОСОБА_6 на 1/6 частину автомобіля марки «ГАЗ 31105-581», 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, на 1/3 частину автомобіля марки «САЗ 3507», 1991 року випуску, номерний знак НОМЕР_2. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/3 частину автомобіля марки «ГАЗ 31105-581», 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, на 2/3 частини автомобіля марки «САЗ 3507», 1991 року випуску, номерний знак НОМЕР_2.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, районний суд виходив із визнання позову відповідачкою ОСОБА_5 та того, що позивачці фактично належить 5/6 частини автомобіля марки «ГАЗ 31105-581» та 2/3 частини автомобіля марки «САЗ 3507». Таким чином, частка відповідача ОСОБА_6 є незначною і припинення права власності не завдасть йому істотної шкоди. Враховуючи те, що автомобіль є неподільною річчю та його частина не може бути виділена в натурі, суд задовольнив позов.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 05 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишено без задоволення, рішення Біляївського районного суду Одеської області від 13 жовтня 2017 року - без змін.

Погоджуючись із зазначеним висновком районного суду, апеляційний суд також вказав, що між позивачкою та відповідачем - ОСОБА_6 існують вкрай негативні стосунки, їх спільне володіння і користування автомобілями є неможливим. Доказів існування будь-якої можливості завдання істотної шкоди інтересам ОСОБА_6 та членам його сім'ї при припиненні права на належну частку у праві суду не надано. Також позивачкою згідно вимог частини другої статті 365 ЦК України було внесено на депозитний рахунок суду грошову суму вартості часток автомобілів, визначену експертним висновком.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій, задовольняючи позов про припинення права на частку у спільному майні, не врахували положення пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України, згідно з якими право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співаників. Проте суди не дали оцінку його доводам про те, що він одружений, на його утриманні знаходяться двоє малолітніх дітей: ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2, а також його бабуся, 1936 рокународження, яка важко хворіє. Розмір його заробітної плати не дозволяє йому належним чином утримувати сім'ю, а спірний автомобіль марки «САЗ 3507», 1991 року випуску, номерний знак НОМЕР_2, який знаходиться у його постійному користуванні, є єдиним засобом для існування його сім'ї. На відміну від позивачки, він має посвідчення водія відповідної категорії, яке дозволяє йому керувати вантажним автомобілем. А тому він не згоден на грошову компенсацію вартості його частки у спільному майні, автомобіля марки «САЗ 3507». Суди належним чином не дослідили його варіант перерозподілу спадщини шляхом припинення його права власності на 1/6 частину автомобіля марки «ГАЗ 31105-581», яка згідно з висновком експерта оцінена у розмірі 15 779 грн 34 коп., у рахунок 2/3 частин вантажного автомобіля марки «САЗ 3507», які належали ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у рівних долях та оцінені експертом разом у розмірі 21 681 грн 34 коп., з доплатою у розмірі 5 902 грн та визнанням за ним права власності на 2/3 частини вказаного автомобіля. Зазначений варіант розподілу спадкового майна не завдав би істотної шкоди інтересам усіх сторін.

ОСОБА_5 судові рішення не оскаржувала.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону постанова апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, щоІНФОРМАЦІЯ_3 помер чоловік позивачки ОСОБА_4 - ОСОБА_7., після смерті якого відкрилася спадщина, яка складалася, у тому числі з автомобіля марки «ГАЗ 31105-581», 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, та автомобіля марки «САЗ 3507», 1991 року випуску, номерний знак НОМЕР_2.

З метою отримання спадщини ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (діти померлого), як спадкоємці першої черги, звернулися до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину.

03 вересня 2016 року ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину автомобіля марки «САЗ 3507», 1991 року випуску, номерний знак НОМЕР_2. 25 липня 2016 року ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право власності на частку у спільному сумісному майні подружжя, а саме на 1/2 частину автомобіля марки «ГАЗ 31105-581», 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, та свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частину вказаного автомобіля.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 також отримали свідоцтва про право на спадщину на належні їм частки у спадковому майні.

Відповідно до частини першої статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Згідно з вимогами частини другої статті 365 ЦК України ОСОБА_4 внесла на депозитний рахунок територіального управління державної судової адміністрації в Одеській області грошову суму, визначену експертним висновком у розмірі 53 240 грн 01 коп., що підтверджується квитанцією від 12 жовтня 2017 року.

Пред'являючи позовпро припинення права на частку у спільному майні, ОСОБА_4 посилалась на те, що частка відповідачів у майні є незначною, річ є неподільною, а тому спільне користування цим майном є неможливим.

Зі змісту статті 365 ЦК України припинення права особи на частку у спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених пунктами 1-3 частини першої вищевказаної статті умов та з урахуванням того, чи таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об'єкта, який є спільним майном.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах: від 16 січня 2012 року № 6-81цс11; від 19 лютого 2014 року № 6-4цс14; від 02 липня 2014 року № 6-68цс14.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_6 посилався на те, що неподільність речі, негативні стосунки між сторонами, а також розмір його частки у спільному майні, не можуть бути безумовними підставами для задоволення позову, так як перерозподіл спадкового майна шляхом припинення його права власності на частку вантажного автомобіля марки «САЗ 3507», 1991 року випуску, номерний знак НОМЕР_2, завдасть істотної шкоди його інтересам та членам його сім'ї, оскільки вказаний автомобіль, який знаходиться у його постійному користуванні, є єдиним засобом для належного забезпечення його сім'ї. Також на відміну від позивачки він має посвідчення водія відповідної категорії, яке дозволяє йому керувати вантажним автомобілем.

При цьому ОСОБА_6 запропонував свій варіант поділу спадкового майна, за яким просив суд залишити за ним право власності на вантажний автомобіль марки «САЗ 3507», 1991 року випуску, номерний знак НОМЕР_2, у цілому за рахунок іншого належного йому спадкового майна у вигляді 1/6 частини автомобіля марки«ГАЗ 31105-581», 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, з доплатою у розмірі 5 902 грн. При цьому враховується й те, що позивачка отримала право власності на два спадкових автомобіля.

Апеляційний суд у порушення вимог статей 76-80, 367 ЦПК України на зазначені доводи ОСОБА_6 належної уваги не звернув, не перевірив, чи не завдасть таке припинення права власності на частку у спільному майні істотної шкоди його інтересам та інтересам членів його сім'ї, а також взагалі не дослідив та не оцінив запропонований ним варіант розподілу часток спільного майна між співвласниками, чи буде такий варіант розподілу відповідати інтересам кожного із сторін у справі.

Таким чином, апеляційний суд не дослідив усіх обставин справи та дійшов передчасного висновку про задоволення позову ОСОБА_4 про припинення права на частку у спільному майні з підстав, заявлених у позові.

У зв'язку з наведеним оскаржуване судове рішення апеляційного суду не можна вважати законним й обґрунтованим.

Згідно з пунктами 1, 2 частини третьою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Постанову апеляційного суду Одеської області від 05 березня 2018 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк