328/1339/18
04.03.2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року м.Токмак

Токмацький районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Коваленко П.Л., за участю секретаря судового засідання Баздирь О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Токмак в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» за довіреністю ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором № б/н від 22.11.2012 та судових витрат.

08 червня 2018 року ухвалою судді Токмацького районного суду Запорізької області Ушатого І.Г. відкрите провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Розгляд справи по суті судом розпочато не було.

Відповідно до розпорядження заступника керівника апарату Токмацького районного суду Запорізької області від 03.10.2018 №11 у звязку з відставкою судді Токмацького районного суду Запорізької області Ушатого І.Г. призначено повторний автоматизований розподіл даної справи на підставі п.п.2.3.49, 2.3.50 п.2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, в результаті якого справу розподілено судді Коваленко П.Л.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до укладеного договору №б/н від 22.11.2012 ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну відповідно до п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідач не виконує взяті на себе зобовязання, у звязку з чим станом на станом на 31.03.2018 має заборгованість 68418,56 грн., яка складається з наступного: 3797,74 грн. - заборгованість за кредитом; 57014,60 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3872,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 3234,22 грн. - штраф (процентна складова).

Сторони по справі в судове засідання не зявилися.

Відповідач через канцелярію суду надав відзив, в якому позовні вимоги не визнав в повному обсязі, посилаючись на те, що належних розрахунків сум заборгованості банком не надано, зазначеним кредитним договором порушено права відповідача, як споживача, оскільки відповідно до ч.1 ст.11, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст.533 ЦК України, а саме кредитний договір не міститьдодатку про розмір сукупної вартості кредиту та її детального розпису для споживача (у процентному визначенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, а отже, умови кредитного договору є несправедливими. Крім того, зазначений кредитний договір не відповідає «Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затвердженим Постановою Правління НБУ від 10.05.2007 №168, оскільки відсутній детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача-перелік усіх витрат, в'язаних з одержанням кредиту, його обслуговування та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення того, в тому числі, процентів за кредит. Також, у наданих суду позивачем документах відсутні документи, що підтверджують видачу банком ОСОБА_2В коштів за кредитним договором та наявність заборгованості.

Крім того, відповідач, посилаючись на те, що останній платіж було здійснено 07.11.2014, банк звернувся до суду з позовною заявою 15.05.2018, надав письмову заяву про застосування позовної давності та просив застосувати у справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості строк позовної давності та відмовити в позовних вимогах в повному обсязі.

Представник позивача в судове засідання не зявився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити в повному обсязі. До суду надано також відповідь на відзив, в якому зазначено, що по даному кредитному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обовязкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредиту. Кредитна картка є поновлюваною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту, клієнт використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки.

Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки. Картка діє до останнього дня 05.2017 року. Тобто позивачем дотримано строк позовної давності при зверненні до суду.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 22.11.2012 відповідачем ОСОБА_2 заповнено та підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку № б/н, згідно з якою відповідач виявив бажання отримати у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний ліміт за платіжною карткою «Універсальна». У Анкеті-заяві зазначено, що позичальник ознайомлений і згодний з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, що разом із цією заявою становлять договір про надання банківських послуг.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором, а також не заперечується позивачем та відповідачем, останній платіж за вказаним кредитним зобов'язанням відповідачем здійснено 07.11.2014, шляхом поповнення зазначеного карткового рахунку на суму 650,00 грн.

Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості відповідача за цим кредитним зобов'язанням станом на 31.03.2018 у відповідача перед банком виникла заборгованість у загальному розмірі 68418,56 грн., яка складається з наступного: 3797,74 грн. - заборгованість за кредитом; 57014,60 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3872,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 3234,22 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідач заявив про застосування строків позовної давності та просила відмовити в задоволені позовних вимог.

За ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно з ст.6, ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Звертаючись з позовом, банк зазначав що відповідно до укладеного договору № б/н від 22.11.2012 ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами ОСОБА_4 складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

На підтвердження вищевказаних обставин банк долучив до позовної заяви копію ОСОБА_3 заяви ОСОБА_2 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 22.11.2012, копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», розрахунок заборгованості за договором № б/н від 22.11.2012, укладеного між сторонами по справі, станом на 30.03.2018, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

Факт отримання кредитної картки позичальником не оспорюється.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тарифом обслуговування кредитних карт «Універсальна» передбачено порядок погашення заборгованості щомісячними платежами у розмірі 7 % від суми заборгованості (але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості).

В заяві на отримання кредиту позичальник своїм підписом підтвердив той факт, що він ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами Приватбанку.

Згідно з п.2.1.1.2.1. Умов та правил надання банківських послуг, для надання послуг банк видає клієнту картку. Датою укладення договору є дата отримання картки, зазначена в заяві.

Згідно з п.2.1.1.2.11 Картка діє до останнього місяця, вказаного на лицевій стороні картки, включно.

Згідно з п.2.1.1.2.12. після настання зазначеного на картці останнього місяця терміну дії банком випускається картка на новий термін (шляхом надання ОСОБА_4 з новим строком дії).

У випадку порушення клієнтом зобов'язань з погашення заборгованості перед банком протягом 90 днів з дня виникнення таких порушень строк повернення кредиту вважається таким, що настав у 91 день з моменту настання порушення зобов'язань клієнта з погашення заборгованості. На цю дату клієнт зобов'язується повернути кредит у повному обсязі, сплатити відсотки за фактичний строк користування і виконати інші зобов'язання (п.2.1.1.4.6 Умов та правил).

Згідно з п.2.1.1.5.6 Умов надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу ОСОБА_4 виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди ОСОБА_4.

Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. та 5% від суми позову.

На виконання своїх зобов'язань за договором від 22.11.2012 року ПАТ КБ «Приватбанк» відкрив картковий рахунок на ім'я відповідача в гривнях і проводив здійснення його обслуговування згідно з договором.

При відкритті карткового рахунку у відповідності з п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг позичальнику був встановлений кредитний ліміт 4000 грн.

Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань за зазначеним договором утворилася заборгованість за кредитом, яка за розрахунком позивача станом на 31.03.2018 у відповідача перед банком виникла заборгованість у загальному розмірі 68418,56 грн.

За умовами кредитного договору остаточний строк повернення кредиту відповідає строку дії кредитної картки.

Ні позивач, ні відповідач не надали суду належних і допустимих доказів щодо строку дії кредитної картки. В заяві про застосування строків позовної давності відповідач посилався не на закінчення строку дії кредитної картки, а не дату внесення останнього платежу на погашення кредиту 07 листопада 2014 року, яка не заперечується позивачем.

У відповідності з п.п.2.1.1.4.6 Умов та правил у випадку порушення клієнтом зобов'язань з погашення заборгованості перед банком протягом 90 днів з дня виникнення таких порушень строк повернення кредиту вважається таким, що настав у 91 день з моменту настання порушення зобов'язань клієнта з погашення заборгованості.

Із доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що позичальник до листопада 2014 року активно користувалася кредитною карткою, періодично вносив платежі на погашення кредитної заборгованості, останній із яких було внесено 07 листопада 2014 року.

Що стосується сплати 10 грн. 07.12.2015 та 18 грн. 29.03.2016, які зазначені в розрахунку заборгованості за договором № б/н від 22.11.2012, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому, якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення. Переривання перебігу позовної давності можливе лише добровільними діями позичальника, банк же не надав на підтвердження таких дій позичальника належних доказів (квитанцій, касових ордерів тощо), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Даний висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в Постанові від 30.05.2018 по справі №161/20278/14-ц.

Черговий платіж відповідно до умов і правил відповідач мав сплатити до 25 грудня 2014 року. Оскільки такий платіж позичальником не було здійснено, остаточний строк повернення кредиту у відповідності з п.п.2.1.1.4.6 Умов є 91 день після 25 грудня 2014 року, тобто 26 березня 2015 року.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність, зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до п.1.1.1.50 Умов та правил надання банківських послуг мінімальний обовязків платіж - розмір боргових зобовязань Клієнта, які щомісячно підлягають до сплати клієнтом протягом строку дії ОСОБА_4. Даний платіж розраховується як сума Овердрафту і сума щомісячного Платежу, який складається із нарахованих до сплати процентів і частки заборгованості по кредиту.

Відповідно до Витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» розмір щомісячних платежів складається не лише із процентів, а також включають плату за використання кредитних коштів у звітному періоді 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, термін внесення щомісячних платежів відповідно до картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» - до 25 числа місяця, наступного за звітним.

Відповідно до п. 1.1.3.2.2. Умов та правил надання банківських послуг у випадку порушення утримувачем або довіреною особою умов даного договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань за Договором.

Таким чином, оскільки договором передбачено щомісячна сплата як відсотків, так і тіла кредиту (мінімальний розмір 7% від заборгованості), а відповідач з дня отримання кредитних коштів несвоєчасно вносив платежі, у позивача виникло право на предявлення цього позову з 27 березня 2015 року, однак позов був поданий лише у травні 2018 року, тобто поза межами позовної давності.

На позивача покладається обовязок доводити позовні вимоги. З письмових пояснень банку вбачається, що строк дії картки закінчувався в травні 2017 року. Однак ці пояснення та надана позивачем довідка не є належним доказом і не можуть бути прийняті до уваги судом, так як не містить підпису відповідача.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано доказів щодо терміну дії картки.

Разом із тим, в даній справі не має вирішального значення строк дії картки, оскільки право на предявлення вимоги у позивача виникло саме з часу першого порушення відповідачем взятих на себе зобовязань щодо щомісячного погашення заборгованості і сплаті процентів.

За змістом ч.3 ст.254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постановах цього суду від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16 та від 09 серпня 2017 року у справі № 6-2322цс16.

Установивши, що останній платіж за договором про надання банківський послуг відповідач здійснив 07.11.2014, а з позовом банк звернувся до суду у травні 2018 року, суд дійшов висновку про сплив строку позовної давності.

Кредитор, у свою чергу, зобов'язаний цікавитись своїми майновими правами та, у випадку їх порушення, звертатись до суду за їх захистом. Враховуючи компетенцію та повноваження банку щодо моніторингу стану рахунків своїх клієнтів-позичальників, позивач міг довідатись та довідався про порушення своїх прав, як кредитора, ще у грудні 2014 року, однак не здійснив жодних дій, спрямованих на їх відновлення.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в ст.261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав.

Початок перебігу строку позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення) дії договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України).

Особа повинна знати про стан своїх майнових прав, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові цього суду від 16 листопада 2016 року у справі № 6-2469цс16.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Таким чином, зясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов обґрунтованого висновку, про те, що АТ КБ «Приватбанк звернувся до суду в травні 2018, тобто через більше ніж 3 роки від настання строку остаточного повернення кредиту, внаслідок чого звернення ОСОБА_4 за захистом своїх прав був за межа ми позовної давності.

Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір не відшкодовується.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.256, 257, 261, 267 ЦК України, ст.ст.4, 12, 81, 141, 268, 273, 352 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

В задоволенні позову акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги з урахуванням п.15.5 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017, який набрав чинності 15.12.2017.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», місце знаходження 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 1Д, адреса для листування 49094, місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, будинок 50, .

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, рнокпп НОМЕР_1, адреса реєстрації: 71716, АДРЕСА_1; адреса місця проживання: 65023, АДРЕСА_2.

Представник відповідача: ОСОБА_5, 65023, місто Одеса, вулиця Садова, 3, оф.30.

Суддя: