КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/533/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2019 року місто Київ

справа № 369/7108/17

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Волошина В.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 та за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 червня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Ковальчук Л.М., дата складання повного тексту 09 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на утримання дитини, стягнення заборгованості по сплаті аліментів та пені, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просила:

змінити встановлений Києво-Святошинським районним судом Київської області від 10 серпня 2015 року розмір аліментів та стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошові кошти на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 4500 грн. щомісячно з наступною індексацією, до досягнення дитиною повноліття;

стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість по сплаті аліментів за період з 01 грудня 2015 року по 31 грудня 2017 року у розмірі 1255,29 грн., заборгованість по сплаті 20% боргу за період з 01 квітня 2016 року по 31 грудня 2017 року у розмірі 3495,23 грн., неустойку (пеню) за несвоєчасно сплачені аліменти за період з 01 грудня 2015 року по 31 грудня 2017 року та 20 % боргу за період з 01 квітня 2016 року по 31 грудня 2017 року у розмірі 1454,82 грн.;

стягнути з ОСОБА_2 на її користь залишок боргу по аліментам, який утворився станом на 20 лютого 2016 року у розмірі 9547,37 грн.;

стягнути з ОСОБА_2 на її користь половину вартості додаткових витрат, понесених нею лікування дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2608 грн. та понесені судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що вона з 26 листопада 1993 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано рішеннямсуду від 13 серпня 2015 року.

Від шлюбу вони мають двох дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Вказувала, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 серпня 2015 року з ОСОБА_2 на її користь було стягнуто на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти щомісячно у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожитковому мінімуму, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 03 березня 2015 року.

Зазначала, що відповідач неналежним чином виконував свої зобов'язання щодо сплати аліментів за виконавчим листом, а тому з останнього підлягає стягненню заборгованість по сплаті аліментів та неустойка за несвоєчасну сплату аліментів.

Вказувала, що відповідач систематично ухиляється від сплати аліментів, не опікується дочкою та не надає кошти на навчання і розвиток дитини, а у зв'язку з критичним економічним станом у країні, девальвацією гривні, збільшенням вартості продуктів харчування та речей, збільшилися і її щомісячні витрати на забезпечення дочки.

Посилалася на те, що їй відомо про те, що відповідач є засновником декілької підприємств, є власником рухомого та нерухомого майна, має інші доходи, крім заробітної плати на ПП «Союз «Вікторія», а тому вважає, що останній має фінансову можливість сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі на утримання дочки ОСОБА_4 у розмірі 4500 грн. щомісячно.

Зазначала, що за період з 2012 року по лютий 2018 року нею на лікування дочки було витрачено грошові кошти в розмірі 5216 грн., однак відповідач відмовився компенсувати 50% вказаних витрат у відповідності до вимог ст.185 СК України.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 червня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені додаткові витрати на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 в розмірі 2608 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по сплаті 20% боргу за період з 01 квітня 2016 року по 31 грудня 2017 року у розмірі 3495,23 грн. та неустойку (пеню) за несвоєчасно сплачені аліменти за період з 01 грудня 2015 року по 31 грудня 2017 року та 20% боргу за період з 01 квітня 2016 року по 31 грудня 2017 року у розмірі 1454,82 грн.

У решті позову відмовлено.

Стягнуто ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 640 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 640 грн. в дохід держави.

Частково не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи, просила частково скасувати рішення суду та ухвалити у відповідній частині нове, яким:

змінити встановлений Києво-Святошинським районним судом Київської області від 10 серпня 2015 року розмір аліментів та стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошові кошти на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 4500 грн. щомісячно з наступною індексацією, до досягнення дитиною повноліття;

стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошові кошти: заборгованість по сплаті аліментів за період з 01 грудня 2015 року по 31 грудня 2017 року у розмірі 1255,29;

стягнути з ОСОБА_2 на її користь залишок боргу на 31 грудня 2017 року по аліментам, який утворився станом на 20 лютого 2016 року у розмірі 9547,37 грн.;

в іншій частині рішення залишити без змін.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині зміни розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача з 1/3 частини до 4500 грн. на місяць не взяв до уваги, що відповідачем не було надано жодних доказів на підтвердження того, що його старша 22-річна дочка досі перебуває на його утриманні, оскільки на дату звернення до суду з позовом та до дати винесення судом рішення по даній справі, у відповідача змінились обставини - освіта старшою дочкою отримана, кошти за освіту сплачувати останньому не потрібно, а, отже, є можливість та правові підстави для збільшення розміру аліментів на меншу дочку ОСОБА_4.

Вказувала, що нею було підтверджено належними доказами ту обставину, що у відповідача з 2015 року покращився матеріальних стан, а її витрати на утримання дочки ОСОБА_4 збільшилися у зв'язку з критичним економічним станом у країні, девальвацією гривні, збільшенням вартості продуктів харчування та речей, які необхідні дитині.

Зазначала, що у оскаржуваному рішенні не викладена позиція суду щодо заявлених нею позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по сплаті аліментів за період з 01 грудня 2015 року по 31 грудня 2017 року у розмірі 1255,29 грн., що є не припустимим.

Зауважувала, що роботодавець відповідача - ПП «Союз «Вікторія» всупереч вимог чинного законодавства України, а саме п.2 ст.182 СК України здійснював відрахування на аліменти у меншому розмірі, ніж гарантовано державою, оскільки мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в редакції Закону, яка діяла до 17 травня 2017 року, а з 17 травня 2017 року мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вказувала, що оскільки ПП «Союз «Вікторія» всупереч законній вимозі державного виконавця щомісячно не доплачувало їй аліменти у гарантованому державою мінімальному розмірі, що в свою чергу дало законні підстави для нарахування пені на таку заборгованість (тобто щомісячну недоплату) в порядку п.1 ст.196 СК України.

Посилалася на те, що судом не було взято до уваги, що з 01 листопада 2017 року ПП «Союз «Вікторія», де працює відповідач, відповідно до листа УДВС ГТУЮ у Київській області за №10965-2-25/02-2 від 08 червня 2018 року із заробітної плати відповідача здійснюють стягнення виключно в рахунок сплати поточних аліментів, а борг по аліментах не сплачують. А відтак, станом на 31 грудня 2017 року залишок боргу відповідача по аліментам, який утворився станом на 20 лютого 2016 року становить 8336,16 грн.

Частково не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_1 заборгованості по сплаті 20% боргу за період з 01 квітня 2016 року по 31 грудня 2017 року у розмірі 3495,23 грн. та неустойки (пені) за несвоєчасно сплачені аліменти за період з 01 грудня 2015 року по 31 грудня 2017 року та 20% боргу за період з 01 квітня 2016 року по 31 грудня 2017 року у розмірі 1454,82 грн., скасувати та ухвалити у цій частині нове, яким у задоволенні вказаних вимог відмовити. В іншій частині рішення залишити без змін.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що у мотивувальній частині рішення немає посилання на конкретні докази, що містяться в матеріалах справи, які обґрунтовували б правову природу заборгованості по сплаті 20% боргу за період з 01 квітня 2016 року по 31 грудня 2017 року у розмірі 3495,23 грн. та судом не обґрунтовано чому ця сума складає саме 3495,23 грн.

Вказував, що у матеріалах справи містяться довідки УДВС ГТУЮ у Київській області від 22 січня 2018 року, 04 квітня 2018 року, 14 травня 2018 року, в яких зазначено, що заборгованість по виконавчому листі №369/2270/15-ц відсутня, однак вказані докази були проігноровані судом першої інстанції.

Зазначав, що судом в оскаржуваному рішенні не обґрунтовано розмір пені, яка з нього стягується та не зазначено, яким чином суд проводив розрахунок даної пені, з яких доказів виходив при обґрунтуванні розміру пені в сумі 1454,82 грн.

Від позивача ОСОБА_1 до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2, в якому остання посилалася на те, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції про стягнення з відповідача на її користь заборгованості по сплаті 20% боргу за період з 01 квітня 2016 року по 31 грудня 2017 року у розмірі 3495,23 грн. та неустойки (пені) за несвоєчасно сплачені аліменти за період з 01 грудня 2015 року по 31 грудня 2017 року та 20% боргу за період з 01 квітня 2016 року по 31 грудня 2017 року у розмірі 1454,82 грн.Вказувала, що суд першої інстанції аргументовано дійшов висновку про задоволення вказаних позовних вимог. Зазначала, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо сплати аліментів у гаранотованому державою мінімальному розмірі та сплати заборгованості по аліментам у меншому розмірі, у останнього утворилася заборгованість.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 зазначав, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивача. Вказував, що його матеріальне становище з часу ухвалення рішення Києво-Святошинським районним судом Київської області від 10 серпня 2015 року про стягнення з нього аліментів не покращилось, а, отже, відсутні правові підстави для зміни розміру аліментів. Посилався на те, що вимоги позивача про стягнення з нього заборгованості по аліментах є необґрунтованими, оскільки така заборгованість відсутня.

Позивач та її представник у судовому засіданні апеляційного суду підтримали свою апеляційну скаргу та просили її задовольнити. Проти доводів апеляційної скарги відповідача заперечували.

Відповідач та його представник у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги позивача заперечували. Апеляційну скаргу відповідача підтримали та просили її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 червня 2018 року в частині стягнення з відповідача на користь позивача понесенихдодаткових витрат на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 в розмірі 2608 грн. апелянтами не оскаржується, а тому апеляційним судом в цій частині не перевіряється.

Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 листопада 1993 року по 13 серпня 2015 року.

Від шлюбу сторони маютьдвох дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 серпня 2015 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 18 листопада 2015 року стягнуто з ОСОБА_2 на користьОСОБА_1 аліментина утриманнядитиниОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі 1/3 частки частини всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 03 березня 2015 року.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для збільшення розміру аліментів, посилалася на те, що у зв'язку з критичним економічнимстаном україні та девальвацієюгривні, збільшенням вартості продуктів харчування, дитячих речей та речей особистого вжитку, її щомісячні витрати на забезпечення дочки ОСОБА_4 збільшилися, а відповідач має інші доходи окрім заробітної плати, тому вважає, що останній має фінансову можливість сплачувати аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 у розмірі 4500 грн. щомісячно.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про збільшення розміру аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 у розмірі 4500 грн. щомісячно, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог, оскільки не було встановлено обставин, які б свідчили про збільшення розміру доходів відповідача та можливість сплати ним аліментів у більшому розмірі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у збільшенні розміру аліментів з наступних підстав.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.8 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч.3 ст.181 СК України).

Частина 1статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з роз'ясненнями, які виклачені у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Так, при визначені розміру аліментів, в тому числі і вирішуючи питання при зміні розміру аліментів суд повинен враховувати:

стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

інші обставини, що мають істотне значення ( ч.1 ст.182 СК України).

Частиною 2 ст.182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Статтею 180 СК передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто, вони обидва повинні нести обов'язок належного забезпечення своїй дитині належних умов для життя та гармонійного розвитку.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст.81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів того, що у відповідача змінився матеріальний стан, позивач ні у суді першої інстанції, ні у суді апеляційної інстанції не надала.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_2є засновником: ТОВ «Віват «Медіа» та обслуговуючогокооперативу«Вишнівська житлово-будівельна компанія», а відтак останній щомісячно отримує, як засновник, прибуток від діяльності товариств та може сплачувати аліменти у більшому розмірі, колегія суддів відхиляє, оскільки аліменти за рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 серпня 2015 рокустягуються з ОСОБА_2 у розмірі 1/3 частки частини всіх видів його заробітку, тобто з усіх доходів відповідача.

При цьому доводи позивача про те, що ОСОБА_2 є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 не можуть свідчити про зміну його матеріального стану.

Посилання апелянта на те, що оскільки старшій доньці ОСОБА_2 виповнилося 22 роки, а тому остання може утримувати себе самостійно, сплачувати кошти за її навчання відповідачу не потрібно, те, що ОСОБА_2 засобами viber неодноразово у 2017-2018 роках пропонував дочці ОСОБА_4 придбати путівку на відпочинок до Туреччини або Єгипту у супроводі позивача вартість яких становить 30000-40000 грн. та те, що відповідач для захисту своїх прав у суді уклав договір на надання правової допомоги від 18 травня 2017 року, відповідно до якого він має сплатити грошову суму, що є підтвердженням можливості сплачувати ним аліменти у визначеному позивачем розмірі, колегія суддів відхиляє, оскільки вказані доводи не підтверджують змінуматеріального станувідповідача, який надає можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж це визначено судовим рішенням.

А відтак, колегія суддів погоджується з висновокм суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для збільшеннярозміру стягнутих з відповідача аліментів на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Звертаючись до суду з позовом позивач також просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по сплаті аліментів за період з 01 грудня 2015 року по 31 грудня 2017 року у розмірі 1255,29 грн., заборгованість по сплаті 20% боргу за період з 01 квітня 2016 року по 31 грудня 2017 року у розмірі 3495,23 грн., неустойку (пеню) за несвоєчасно сплачені аліменти за період з 01 грудня 2015 року по 31 грудня 2017 року та 20% боргу за період з 01 квітня 2016 року по 31 грудня 2017 року у розмірі 1454,82 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на її користь залишок боргу по аліментам, який утворився станом на 20 лютого 2016 року у розмірі 9547,37 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, пені та стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість по сплаті 20% боргу за період з 01 квітня 2016 року по 31 грудня 2017 року у розмірі 3495,23 грн. та неустойку (пеню) за несвоєчасно сплачені аліменти за період з 01 грудня 2015 року по 31 грудня 2017 року та 20% боргу за період з 01 квітня 2016 року по 31 грудня 2017 року у розмірі 1454,82 грн. суд першої інстанції виходив з того, що оскільки на час звернення позивача з позовом до суду у відповідача була наявна заборгованість, що підтверджується довідками, а відтак суд вважав за можливе стягнути з відповідача вищевказані суми.

Колегія суддів не прогоджується з таким висновок суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи закордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна немає договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав закордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 серпня 2015 року Києво-Святошинським районним судом Київської області було видано виконавчий лист №369/2270/15-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4, у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 03 березня 2015 року.

Виконавчий документ було подано на виконання за місцем проживання боржника ОСОБА_2

Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції від 27 серпня 2015 року було відкрито виконавче провадження №48552519 з примусового виконання виконавчого листа №369/2270/15-цвиданого 20 серпня 2015 року.

14 вересня 2015 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника ОСОБА_2, згідно якої необхідно було проводити щомісячне утримання з усіх видів заробітку (доходу), що належить до виплати ОСОБА_2, після відрахування податків до виплати боржнику в розмірі 1/3 частини початкових аліментів та 15% до повного погашення боргу за період з 01 березня 2015 року, який бухгалтеру нарахувати відповідно до отриманої зарплати на час надходження постанови.

Копію вказаної постанови направлено для виконання до виконавчого комітету Вишнівської міської ради Києво-Святошинського району Київської області за місцем роботи відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 березня 2016 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника, зідно якої необхідно було проводити щомісячне утримання з усіх видів заробітку (доходу), що належить до виплати ОСОБА_2, після відрахування податків до виплати боржнику в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, початкових аліментів та 20% до повного погашення боргу в сумі 15289,46 грн., який утворився станом на 29 лютого 2016 року.

21 вересня 2017 року державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, про що складено довідку-розрахунок, згідно якої борг станом на 21 вересня 2017 року становить 24082,57 грн. Вказана заборгованість була нараховано згідно середньомісячної заробітної плати по Києво-Святошинському районі Київської області, у зв'язку з відсутністю у виконавчому провадженні інформації про отримані доходи боржника.

13 листопада 2017 року державним виконавцем направлено до Вишневої міської ради запит щодо виконання постанови про звернення стягнення на доходи боржника від 14 вересня 2015 року. Того ж дня на адресу боржника направлено вимогу щодо надання інформації про його доходи та перераховані аліменти.

15 листопада 2017 року до відділу боржником надано квитанції про сплату аліментів на користь ОСОБА_1на загальну суму 3500 грн.

15 листопада 2017 року до відділу надійшли листи від виконавчого комітету Вишнівської міської ради Києво-Святошинського району Київської області та ПП «Союз «Вікторія» щодо здійснення відрахувань із заробітної плати ОСОБА_2

Здовідки ПП «Союз «Вікторія» №1/11 від 04 листопада 2017 року, яка видана на ім'я ОСОБА_2вбачається, що відповідачдійсно працює юристом у ПП «Союз «Вікторія» з 01 грудня 2015 року по теперішній час. За період з 01 грудня 2015 року по 30 жовтня 2017 року перераховано аліменти та 15% заборгованості по оплаті аліментів на користь ОСОБА_1 в загальній сумі 21159,31 грн. (т.2 а.с.21).

У зв'язку з надходженням квитанцій від боржника та інформації з ПП «Союз «Вікторія» 16 листопада 2017 року державним виконавцем повторно здійснено розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, про що складено довідку-розрахунок, згідно якої станом на 01 листопада 2017 року заборгованість відсутня, переплата по аліментам становить 13605,85 грн. (т.2 а.с.22-23).

Згідно довідки ПП «Союз «Вікторія» №1/01 від 18 січня 2018 року за період з 01 грудня 2015 року по 31 грудня 2017 року перераховано аліменти та 15% заборгованості по оплаті аліментів на користь ОСОБА_1в загальній сумі 24122,36грн. (т.1 а.с.125).

З довідки старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції ВП №48552519 від 22 січня 2018 року вбачається, що станом на 01 січня 2018 року заборгованість по виконавчому листу №369/2270/15-ц від 20 серпня 2015 року, виданого Києво-Святошинським районним судом про стягнення з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1аліментів на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 03березня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття - відсутня (т.1 а.с.140-141).

Згідно довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області №48552519 від 04 квітня 2018 року станом на 01 березня 2018 року заборгованість по виконавчому листу №369/2270/15-ц від 20 серпня 2015 року, виданого Києво-Святошинським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 03 березня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття - відсутня (т.2 а.с. 239-240).

В довідці Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби від 14 травня 2018 року АСВП №48552519 вказано про те, що даною довідкою підтверджується факт про те, що станом на 14 травня 2018 року у боржника відсутня заборгованість зі сплати аліментів за виконавчим листом № 369/2270/15-ц, виданого 20 серпня 2015 року Києво-Святошинським районним судом Київської області (т.3 а.с.12).

Крім того, з постанови начальника Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про результати перевірки законності виконавчого провадження з примуслового виконання виконавчого листа № 369/2270/15-ц, виданого 20 серпня 2015 року Києво-Святошинським районним судом Київської області від 23 жовтня 2018 року, наданої до суду апеляційної інстанції вбачається, що ОСОБА_2 сплачуються аліменти щомісячно та систематично на користь ОСОБА_1 (т.3 а.с.239-239г).

У вказаній постанові зазначено, що 25 травня 2018 року державним виконавцем направлено запит до Територіального органу ДФС у Київській області на отримання довідки про доходи ОСОБА_2

Згідно довідки - розрахунку від 22 червня 2018 року заборгованість станом на 22 червня 2018 року становить 3500 грн.

22 червня 2018 року державним виконавцем направлено вимогу до ПП «Союз «Вікторія» щодо відрахування боргу в сумі 3500 грн., який утворився станом на 22 червня 2018 року.

22 червня 2018 року державним виконавцем направлено вимогу до ПП «Союз «Вікторія» з новими реквізитами що було надано стягувачем для перерахунку аліментів.

13 серпня 2018 року державним виконавцем винесена довідка-розрахунок згідно якої станом цей день існувала переплата зі сплати аліментів у розмірі 431,08 грн.

28 серпня 2018 року державним виконавцем направлено запит до ТОВ «Віват Медіа», згідно якого просив надати інформацію про розмір нарахованих та виплачених ОСОБА_2 грошових коштів у якості дивідендів та/або будь-яких інших нарахувань та виплат за період з 19 серпня 2017 року по 31 липня 2018 року.

Згідно реєстру надходжень депозитних сум 28 серпня 2018 на користь стягувача надійшли кошти у розмірі 2500 грн. та 09 вересня 2018 року на користь стягувача надійшли кошти у розмірі 210,06 грн.

Згідно довідки з місця роботи боржника, ОСОБА_2 перебував у відпустці в період з 07 серпня 2018 року по 31 серпня 2018 року.

05 жовтня 2018 року на депозитний рахунок відділу надійшли кошти у розмірі 1019,67 грн. На дані кошти підготовлено розпорядження, проте у зв'язку з тим, що спеціаліст, який має доступ до перерахування коштів знаходиться у відпустці, грошові кошти у розмірі 1019,67 грн. знаходяться на депозитному рахунку.

Згідно довідки-розрахунку №22221 від 08 жовтня 2018 року переплата зі сплати аліментів станом на 04 жовтня 2018 року становить 2169,14 грн.

В силу ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

При цьому, позивачем не було надано доказів того, що у відповідача дійсно буланаявна заборгованість по сплаті аліментів за період з 01 грудня 2015 року по 31 грудня 2017 року у розмірі 1255,29 грн. та що залишок боргу по аліментам, який утворився станом на 20 лютого 2016 року становить 9547,37 грн., оскільки вказані доводи спростовуються довідками з державної виконавчої служби, які містяться у матеріалах справи про відсутність у відповідача заборгованості, як на час ухвалення судом першої інстанції рішення, так і на час його перегляду у суді апеляційної інстанції.

А відтак, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі вказаному позивачем: 1255,29 грн. та 9547,37 грн.задоволенню не підлягають.

Крім того, колегія суддів вважає, що не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення заборгованості по сплаті 20% боргу за період з 01 квітня 2016 року по 31 грудня 2017 року у розмірі 3495,23 грн., виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по сплаті 20% боргу за період з 01 квітня 2016 року по 31 грудня 2017 року у розмірі 3495,23 грн., ОСОБА_1 обґрунтовувала вказані вимоги тим, що роботодавець відповідача ПП «Союз «Вікторія» всупереч вимог чинного законодавства України, а саме п.2 ст.182 СК України здійснював відрахування на аліменти у меншому розмірі, ніж гарантовано державою, оскільки мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в редакції Закону, яка діяла до 17 травня 2017 року, а з 17 травня 2017 року мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та роботодавець проводив сплату заборгованості по аліментам в розмірі 15% від заборгованості по аліментам замість 20% від заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме листа ПП «Союз «Вікторія» №29-1/12 від 29 грудня 2018 року виданого на ім'я ОСОБА_2 в грудні 2015 року він особисто звернувся з листом-заявою до керівництва ПП «Союз «Вікторія» з проханням зробити розрахунки по виплаті аліментів та заборгованості в розмірі 15% та надав постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника виконавчого провадження №48552519 від 14 вересня 2015 року з Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області. Згідно цього документу і були в подальшому нараховані виплати щодо аліментів.

Інших будь-яких документів від Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області щодо виплати аліментів чи зміни процентів по заборгованості до підприємства не надходило, що також підтверджується відповіддю державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 15 листопада 2018 року №25969 (т.4 а.с.27).

Тобто, ПП «Союз «Вікторія» проводило стягнення по аліментах з відповідача у розмірі, визначеному у листі-заяві ОСОБА_2 та постанові головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції від 14 вересня 2015 року .

Як зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 липня 2018 року у справі №536/1557/17, провадження №61-7584 св18 згідно з положеннями статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України - 30%).

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У статті 192 СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів.

Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

З огляду на викладене, Верховний Суд виходив з того, що суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий визначено законом. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначено законом (частина друга статті 182 СК України).

Верховний Суд зазначав, що і Верховний Суд України у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснював, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Оскільки з довідок ПП «Союз «Вікторія» №1/11 від 04 листопада 2017 року та №1/01 від 18 січня 2018 року вбачається, що за період з 01 грудня 2015 року по 31 грудня 2017 року з заробітної плати відповідача на користь позивача перераховувалися аліменти у визначеному рішенні суду розмірах та 15% заборгованості по оплаті аліментів, а матеріали справи не містять доказів того, що ПП «Союз «Вікторія» направлялася постанова державного виконавця від 29 березня 2016 року, зідно якої необхідно було проводити щомісячне утримання з усіх видів заробітку (доходу), що належить до виплати ОСОБА_2, після відрахування податків до виплати боржнику в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, початкових аліментів та 20% до повного погашення боргу, отже, у роботодавця відповідача були відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по сплаті 20% боргу за період з 01 квітня 2016 року по 31 грудня 2017 року.

А тому, колегія суддів вважає, що підстав для стягнення заборгованості за вищевказаний період у розмірі 3495,23 грн. не має.

Також, колегія суддів вважає, що не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача неустойки (пені) у розмірі 1454,82 грн., з огляду на наступне.

Так, звертаючись до суду з позовними вимогами про стягнення пені, позивач їх обґрунтовувала тим, що роботодавець відповідача ПП «Союз «Вікторія» всупереч вимогам державного виконавця самостійно зменшив розмір виплат по заборгованості по аліментам - виконавцем визначено 20% до повного погашення, а боржник сплачував 15%, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, тобто в супереч законній вимозі державного виконавця щомісячно не доплачував їй 5% від заборгованості по сплаті аліментів, що в свою чергу дало законні підстави для нарахування пені на таку заборгованість (тобто щомісячну недоплату) в порядку п.1 ст.196 СК України.

Згідно зч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» надано роз'яснення, що згідно ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками.

Разом з тим, оскільки позивачем обґрунтовуються позовні вимоги про стягнення пені не порушенням відповідачем строків сплати аліментів в розмірі визначеному рішенням суду, а тим, що роботодавець відповідача ПП «Союз «Вікторія» самостійно зменшив розмір виплат по заборгованості по аліментам, визначеного державним виконавцем з 20% до 15%, у зв'язку з чим, на думку позивача утворилася заборгованість, колегія суддів приходить до висновку, що правові підстави для стягнення пені у розмірі 1454,82 грн. згідно з п.1 ст.196 СК України відсутні.

Суд першої інстанції на вказані обставини не звернув уваги та дійшов помилкового висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість по сплаті 20% боргу за період з 01 квітня 2016 року по 31 грудня 2017 року у розмірі 3495,23 грн. та неустойки (пені) за несвоєчасно сплачені аліменти за період з 01 грудня 2015 року по 31 грудня 2017 року та 20% боргу за період з 01 квітня 2016 року по 31 грудня 2017 року у розмірі 1454,82 грн., а відтак рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні вказаних вимог.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог позивача, а в решті рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 червня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості по сплаті 20% боргу за період з 01 квітня 2016 року по 31 грудня 2017 року у розмірі 3495 грн. 23 коп. та неустойки (пені) за несвоєчасно сплачені аліменти за період з 01 грудня 2015 року по 31 грудня 2017 року та 20% боргу за період з 01 квітня 2016 року по 31 грудня 2017 року у розмірі 1454 грн. 82 коп. скасувати та ухвалити в цій частині нове.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті 20% боргу за період з 01 квітня 2016 року по 31 грудня 2017 року у розмірі 3495 грн. 23 коп. та неустойки (пені) за несвоєчасно сплачені аліменти за період з 01 грудня 2015 року по 31 грудня 2017 року та 20% боргу за період з 01 квітня 2016 року по 31 грудня 2017 року у розмірі 1454 грн. 82 коп. відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 14 січня 2019 року.

Головуючий:

Судді: