ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2019 року м. Київ

справа № 753/19690/17

провадження № 22-ц/824/37/19

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

при секретарі - Аверковій А.І.

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 30 серпня 2018 року у складі судді Комарцевої Л.В., повний текст складений 30.08.2018 року,

встановив:

У жовтні 2017 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 за участі третіх осіб органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпро ради, про позбавлення відповідача батьківських прав.

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що від шлюбу з відповідачем, який було розірвано у червні 2002 року, сторони мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідач, починаючи з березня 2002 року не бере участі у вихованні, розвитку та утриманні дитини, внаслідок чого виникла заборгованість по сплаті аліментів. За таких обставин, позивачка посилаючись на те, що з 2002 року відповідач із сином не бачився та не цікавився його життям, не виконує батьківських обов'язків, участі у житті сина не бере, просила позов задовольнити та стягнути на її користь з відповідача судові витрати.

Відповідач позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що він бажає бути батьком для своєї дитини, спілкуватися з нею та не відмовляється від сплати аліментів на її утримання, однак через скрутне матеріальне становище йому було складно виконувати свої зобов'язання, а позивачка не бажає спілкуватися з ним для мирного врегулювання спору. Крім того, зазначив, що на його утриманні знаходиться діти від інших шлюбів, оскільки після розлучення шлюбу з позивачкою, він уклав шлюб з ОСОБА_4, від якого має сина 2004 р.н. та доньку 2006 р.н. Після розлучення з ОСОБА_4, у 2015 році позивачем було укладено шлюб з ОСОБА_6, від якого має сина 2015 р.н., і який є дитиною- інвалідом та потребує постійного обстеження та значних фінансових витрат на медичне забезпечення.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 30 серпня 2018 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її вимоги. Посилається у скарзі, щосудом першої інстанції не взято до уваги, що свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками, ігнорування відповідачем тяжкого стану здоров'я дитини, якого він жодного разу протягом довгих 17 років не бачив, не телефонував, не приїздив, є підставою для позбавлення останнього батьківських прав відносно їх сина.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивачка та її представник підтримали апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, тому колегія суддів у відповідності з вимогами ч.2 ст.372 ЦПК України вважає можливим розглянути справу у його відсутність на підставі наявних у справі доказів.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення апелянта та її представника, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позбавлення відповідача батьківських прав є передчасним, так як винна поведінка його або свідоме нехтування своїми обов'язками щодо дитини в суді не доведені.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками місцевого суду з наступних підстав.

Статтею 150 СК України передбачений обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Згідно із частинами 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Зазначені гарантії кореспондуються із ст. 52 Конституції України, відповідно до якої діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

В свою чергу, відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з пунктом другим частини першої статті 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька.

Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування всіх обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

Шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 19.06.2002 року виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Амур-Нижньодніпровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська. (а.с. 6)

Крім того, судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3, проживає зі своєю матір'ю окремо від відповідача, останній не утримує свого неповнолітнього сина, має заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 31.12.2017 року складає 88454, 25 грн. (а.с. 59).

З 2002 року відповідач із сином не бачився та не цікавився його життям.

Як вбачається з Висновку №5/5-148 від 23.04.2018 року органу опіки та піклування виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради, останній прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.45-47).

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що вказаний висновок органу опіки та піклування ґрунтується лише на фактах окремого проживання батька та дитини, та того, що відповідач не приймає участі у вихованні дитини, не виконує жодного з покладених законом на батьків обов'язків по відношенню до сина, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Тобто, відповідач самоусунувся від виховання та матеріального утримання неповнолітнього ОСОБА_3

Судова колегія приймає до уваги, що докази, які б спростовували такий висновок, в матеріалах справи відсутні, відповідачем також не наведені.

У той же час, перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів звертає увагу, що під час розгляду справи свої доводи в частині заперечення позовних вимог відповідач зводить до того, що окрім сина ОСОБА_3, він має на утриманні ще трьох дітей від інших браків і перебуває у скрутному матеріальному становищі, при цьому відповідач жодним чином не спростовує доводи позивачки про ухилення від виконання батьківських обов'язків, та не намагався довести свої спроби займатись піклуванням, вихованням та утриманням сина, оскільки саме зазначені правовідносини є предметом розгляду даної справи.

Колегія суддів звертає увагу на те, що між інтересами дитини та заходом впливу на батьків повинна існувати справедлива рівновага. Закон визначив вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав (ч. 1 ст. 164 СК України), тому на переконання судової колегії матеріали справи в їх сукупності безумовно підтверджують доведений факт ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до сина ОСОБА_3. Тому судова колегія дійшла висновку про необхідність застосування у справі вимог пункту 2 частини першої статті 164 СК України та задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_3.

Відповідно до частин першої та другої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Таким чином, встановивши триваючий характер відсутності відносин між сторонами та відсутність спілкування між батьком та дитиною протягом 17 років, що стало підставою для звернення позивачки до суду за захистом порушених прав, та врахувавши відсутність будь-якої можливості покращення відносин між учасниками даної справи, що зауважено позивачкою та не спростовано відповідачем, суд апеляційної інстанції, з урахуванням вимог статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та з метою захисту прав і свобод дитини - ОСОБА_3 від порушень з боку батька, вважає можливим застосувати у справі такий крайній захід впливу на відповідача, як позбавлення його батьківських прав.

Виходячи із встановлених обставин справи та наведених вище положень законодавства, колегія суддів приходить висновку про те, що апеляційна скарга є підставною, а позовні вимоги ОСОБА_1 про позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 обґрунтованими, відтак рішення суду першої інстанції необхідно скасувати з одночасним ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення, відповідно змінює розподіл судових витрат, які в даному випадку підлягають стягненню на користь позивачки з відповідача ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах,

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 30 серпня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 2017 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді :