Провадження № 22-ц/801/49/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О.С.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 рокуСправа № 127/14035/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Якименко М. М.,

суддів : Сала Т. Б., Ковальчука О.В.

за участі секретаря Кирилюк Л. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Вінницького апеляційного суду апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» та ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 вересня 2018 року, ухвалене суддею Вінницького міського суду Вінницької області Вохміновою О.С.,

ВСТАНОВИВ:

30.06.2017 року позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся з позовом до ОСОБА_3 з участю третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іванової Світлани Миколаївни про визнання недійсним договору про розірвання іпотечного договору та застосування наслідків недійсності правочину.

12.09.2017 року ПАТ було уточнено позовні вимоги, відповідно до поданої заяви позивач просив визнати недійсним договір про розірвання іпотечного договору, без застосування наслідків недійсності правочин.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ПАТ «Дельта Банк» є правонаступником прав і обов`язків ЗАТ «Сведбанк Інвест».

02.06.2008 року між ЗАТ «Сведбанк Інвест» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 1210-Ф.

В забезпечення виконання зобов'язань 04.06.2008 року між сторонами укладено іпотечний договір № 1210-Ф/ІП-1, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.М. за реєстровим № 3433, із змінами від 21.03.2012 року (реєстровий номер 419). Предметом іпотеки є майнові права на 15 квартир № 81-87,90, 117-123 за адресою АДРЕСА_2, загальною договірною вартістю 2 513 691,29 грн.

02.07.2014 року між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 був укладений договір про розірвання іпотечного договору, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.М. за реєстровим номером 868, відповідно до якого сторони домовились достроково розірвати іпотечний договір з 02.07.2014 року.

02.03.2015 року на підставі Постанови Правління НБУ № 150 від 02.03.2015 року «Про віднесення АТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 51 від 02.03.2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», а 02.10.2015 року прийнято рішення № 181 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

28.09.2015 року за результатами проведеної перевірки правочинів, вчинених (укладених) банком протягом року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними з підстав, визначених ст. 38 Закону « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» , комісією з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, призначеної наказом № 67 від 11.03.2015 року, було встановлено, що нікчемними є договір про відступлення права вимоги від 02.07.2014 року, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Актив-Гарант» та договір про розірвання іпотечного договору, укладений між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3, посвідчений 02.07.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.М. за реєстровим номером 868. 28.09.2015 року комісією складений протокол № 78/1, яким віднесено до категорії нікчемних договір про відступлення права вимоги.

Позивач вважає, що договір від 02.07.2014 року про розірвання іпотечного договору від 04.06.2008 року, укладеного із ОСОБА_3, є правочином, що засвідчує відмову АТ «Дельта Банк» від власних майнових прав - права вимоги до ОСОБА_3 і можливості іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки з метою погашення боргу по кредитному договору, тому цей договір є нікчемним на підставі п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Банк відмовився від власних майнових прав в той час, як станом на 02.07.2014 року заборгованість за кредитним договором у ОСОБА_3 складала 5 422 879,22 грн. В разі звернення стягнення на предмет іпотеки ці кошти були б спрямовані на задоволення вимог кредиторів банку. Невиконання банком своїх обов`язків перед кредитором стало однією з підстав для віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Позивач вважає, що договір від 02.07.2014 року про розірвання іпотечного договору від 04.06.2008 року є нікчемним також на підставі п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки він є одним із правочинів, який призвів до запровадження в ньому тимчасової адміністрації, а згодом - ліквідації, у зв`язку з його неплатоспроможністю та неможливістю виконання банком грошових зобов`язань перед своїми кредиторами.

Крім того, позивач вважає, що договір є недійсним на підставі ч. 2-3 ст.203, ст. 215 ЦК України, оскільки відсутня обов`язкова вимога чинності правочину - особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Проте, Голова Ради Директорів АТ «Дельта Банк» ОСОБА_6 не мала права укладати договір про розірвання іпотечного договору із ОСОБА_3 відповідно до Статуту АТ «Дельта Банк» (п. 6.5.12) та Положення «Про Раду Директорів АТ «Дельта Банк» (п. 4.1-4.2 у редакції від 22.04.2011 р.). Так, ОСОБА_6 не була уповноважена ні Радою Директорів АТ «Дельта Банк», ні Кредитним комітетом на розірвання іпотечного договору, крім того, договір укладено із порушенням «правила двох підписів» (п. 6.5.12 Статуту), згідно якого від імені банку договори повинні бути підписані спільно Головою Ради Директорів (або виконуючим обов`язки) та особою, призначеною Спостережною Радою Банку з поміж Членів Ради Директорів Банку або Заступників Голови Ради Директорів Банку. Таким чином, правочин є недійсним на підставі ст. 215 ЦК України, оскільки відсутність рішення колегіального органу свідчить про відсутність волевиявлення АТ «Дельта Банк» на вчинення правочину та уповноваження конкретної особи на його підписання.

На підставі ч. 2-3 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України та п. 1, п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ч. 2 ст. 215 ЦК України позивач просив визнати недійсним договір про розірвання іпотечного договору № 1210-Ф/ІП-1, укладеного між ЗАТ «Сведбанк Інвест» та ОСОБА_3, посвідченого 04.06.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.М. за реєстровим номером 3433, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3, посвідчений 02.07.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.М. за реєстровим номером 868.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 вересня 2018 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір про розірвання іпотечного договору № 1210-Ф/ІП-1, укладеного між ЗАТ «Сведбанк Інвест» та ОСОБА_3, посвідченого 04.06.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.М. за реєстровим номером № 3433, що укладений між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (, м. Київ, вул. Щорса, 36Б) та ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1, АДРЕСА_1), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.М. за реєстровим номером 868.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» судовий збір в сумі 1600 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ПАТ «Дельта Банк» оскаржило його в апеляційному порядку. Позивач вважає, що рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права. Позивач просив змінити мотивувальну частину рішення шляхом її доповнення підстав визнання недійсним оспорюваного договору , а саме за ч.2-3 ст.203 ЦК України та п.2 ч.3 ст.38 Закону України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

В свою чергу ОСОБА_3 та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванова С.М. подали письмовий відзив на апеляційну скаргу позивача, де просили її залишити без задоволення , а рішення скасувати та постановити нове про відмову у позові.

З таким рішенням не погодилась відповідач ОСОБА_3 та також оскаржила його в апеляційному порядку. В якості доводів апеляційної скарги посилалась на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Просить рішення суду скасувати та постановити нове про відмову у задоволенні позову.

Позивач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача. Просив скаргу залишити без задоволення , а резолютивну частину рішення- без змін.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідача треті особи не скористалися.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, учасників судового розгляду, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, прийшов до наступного висновку.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 02.06.2008 року між ЗАТ «Сведбанк Інвест» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 1210-Ф. За договором ОСОБА_3 отримала кредит у вигляді мультивалютної невідновлювальної кредитної лінії у доларах США та гривнях з лімітом 2773700 грн. на строк з 02.06.2008 року до 01.06.2012 року, зі сплатою процентів за користування коштами у доларах - 12% річних, у гривнях - 16% річних.

04.06.2008 року між ЗАТ «Сведбанк Інвест» та ОСОБА_3 в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором був укладений іпотечний договір № 1210-Ф/ІП-І, посвідчений нотаріально та зареєстрований в реєстрі за № 3433, відповідно до якого іпотекодавець ОСОБА_3 передала в іпотеку майнові права на 15 незакінчених будівництвом квартир в будинку, що будується в АДРЕСА_2

В подальшому 21.03.2012 року між ПАТ «Сведбанк» (є правонаступником ЗАТ «Сведбанк Інвест») та ОСОБА_3 був укладений додатковий договір № 1 до кредитного договору від 02.06.2008 року, відповідно до якого п. 5.1.1 викладений в новій редакції: виконання зобов`язань позичальника за договором забезпечується заставою майнових прав на квартири, право власності на які виникне в майбутньому у позичальника, згідно додатку № 1 до кредитного договору - за іпотечним договором № 1210-Ф/ІП-1 від 04.06.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.М. за реєстровим номером 3433, що укладений між ОСОБА_3 та банком. Предметом іпотеки є майнові права на 15 квартир за № 81-87, 90, 117-123, що в АДРЕСА_2

18.06.2013 року між ПАТ «Омега Банк» (правонаступник всіх прав і обов`язків ПАТ «Сведбанк», ВАТ «Сведбанк», ПАТ «Сведбанк Інвест», ЗАТ «Сведбанк Інвест») та ПАТ Дельта Банк» укладений договір купівлі-продажу прав вимоги № 1, в тому числі по кредитному договору № 1210-Ф від 02.06.2008 року і договору іпотеки № 1210-Ф/ІП-1 від 04.06.2008 року із ОСОБА_3

Суд встановив , що ПАТ «Дельта Банк» став іпотекодержателем 15 квартир за адресою АДРЕСА_2, що випливає з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

З таким висновком погоджується суд апеляційної інстанції.

02.07.2014 року між ПАТ «Дельта Банк», від імені якого діяла Голова Ради Директорів ОСОБА_6, та боржником ОСОБА_3 був укладений договір про розірвання іпотечного договору № 1210-Ф/ІП-1.

02.07.2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Актив-Гарант» був укладений договір про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 1210-Ф від 02.06.2008 року із ОСОБА_3

Відповідно до витягу з протоколу № 78/1 від 28.09.2015 року засідання комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями цей договір віднесений до нікчемних згідно п. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Рішенням господарського суду м. Києва від 31.10.2106 року у справі № 910/12760/16, залишеним без змін Вищим господарським судом України 30.05.2107 року, визнано недійсним договір про відступлення права вимоги від 02.07.2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Актив-Гарант».

02.03.2015 року на підставі Постанови Правління Національного банку України № 150 від 02.03.2015 року «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 51 від 02.03.2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» з 03.03.2015 року та розпочато процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку.

02.10.2015 року НБУ прийнято Постанову № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк».

02.10.2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 181 про початок процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк» з 05.10.2015 року по 04.10.2017 року включно ,а 20.02.2017 року продовжено строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк» до 04.10.2019 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання правочину недійсним з підстав ч. 2-3 ст. 203, 215 ЦК України, позивач вказував на те ,що ОСОБА_6, яка вчиняла правочин від імені ПАТ «Дельта Банк» ,не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності, тобто волевиявлення учасника правочину не було вільним і не відповідало його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Судом першої інстанції була витребувана нотаріальна справа, заведена при посвідченні спірного договору від 02.07.2014 року. Суд встановив , що при укладенні і підписанні цього договору Голова Ради Директорів ОСОБА_6 діяла на підставі Статуту ПАТ «Дельта Банк», затвердженого рішенням позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Дельта Банк» № 5 від 25.07.2013 року, погодженого Національним банком України 16.08.2013 року, із внесенням державної реєстрації змін до установчих документів 21.08.2013 року № 3017828.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 02.07.2014 року зміни до установчих документів від 21.08.2013 року ПАТ «Дельта Банк» () пройшли державну реєстрацію і повноваження ОСОБА_6 як керівника і особи, яка має право на укладення від імені товариства правочинів з будь-яким одним контрагентом на суму, що не перевищує 25% регулятивного капіталу, занесені в реєстр (а.с. 205-211 т. 2). Обмежень щодо представництва ОСОБА_6 юридичної особи в реєстрі не було.

Так, згідно п. 6.5.10.1 Статуту Голова Ради Директорів без довіреності (доручення) представляє банк в усіх підприємствах, установах та організаціях як в Україні, так і за її межами, вчиняє правочини, укладає договори, угоди, видає довіреності, підписує будь-які документи та здійснює інші дії в межах своїх повноважень.

Голова Ради Директорів відповідно до законодавства України на власний розсуд розпоряджається майном та коштами банку на суму, що не перевищує 25 відсотків регулятивного капіталу банку (п. 6.5.10.2 Статуту).

Такі ж повноваження Голови Ради Директорів визначені в п. 4.3.2 Положення про Раду Директорів ПАТ «Дельта Банк», затвердженого рішенням Загальних зборів акціонерів ПАТ «Дельта Банк» 22.04.2011 року, що було надано позивачем.

Тому твердження позивача про те, що на укладення ОСОБА_6 договору від 02.07.2014 року потрібно було рішення колегіального органу (рішення Ради Директорів), є безпідставним.

Правоздатність «ПАТ «Дельта Банк» та повноваження Голови Ради Директорів ОСОБА_6 перевірено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.М..

Правило двох підписів, що міститься в п. 6.5.12 Статуту (в новій редакції), який надав позивач в обґрунтування позову , не діяло при укладенні спірної угоди, оскільки Статут в новій редакції був погоджений Національним банком України лише 03.07.2014 року і державна реєстрація змін відбулась 18.07.2014 року, реєстровий номер 5017828.

Таким чином, Голова Ради Директорів ОСОБА_6 при підписанні договору від 02.07.2014 року діяла в межах повноважень, мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, а тому підстави для визнання договору недійсним відповідно до ч. 2, 3 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України відсутні.

Задовольняючи позов і визнаючи угоду недійсною суд першої інстанції виходив із того, що договір про дострокове розірвання іпотечного договору є недійсним( нікчемним) в силу ч.2 ст.215 ЦК України , оскільки його недійсність встановлена законом, зокрема п.1ч.3 ст. 38 Закону України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Однак з таким висновком колегія суддів не може погодитись з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 38 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити збереження активів та документації банку.

Ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною 3 цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, з тієї підстави, що банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог та до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим (п.п. 1,2 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

11.09.2017 року на засіданні комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, призначеної наказом № 67 від 11.03.2015 року (протокол № 78/1/Іп), були затверджені результати перевірки, якою виявлені правочини, що згідно п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є нікчемними, в тому числі договір між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.М. 02.07.2014 року за реєстровим № 868, про розірвання іпотечного договору № 1210-Ф/ІП-1, укладеного із ОСОБА_3, посвідченого ПНКМНО Івановою С.М. 04.06.2008 року за реєстровим номером 3433.

Повідомлення про нікчемність правочину було направлене ОСОБА_3 11.09.2017 року.

Отже недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч.2 ст.215 ЦК України).

В даному випадку суд повинен був розмежувати види недійсності правочинів : нікчемні правочини- якщо їх недійсність встановлена законом (ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ) та оспорюванні - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом. ( ч.4 Постанови пленуму Верховного Суду України « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» )

На це суд першої інстанції уваги не звернув, не розмежував види недійсності правочинів, не дав оцінку тій обставині , що недійсність правочину, що є предметом розгляду, прямо встановлена законом, а тому визнання його недійсним в судовому порядку закон н вимагає.

В силу ч.4 ст. 367 ЦПК України виходить за межі доводів апеляційних скарг , оскільки під час розгляду справи встановлено неправильне застосування судом норм матеріального права, яке є обов'язковою підставою для скасування рішення суду.

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку, шо оскільки недійсність ( нікчемність ) правочину прямо встановлена п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» , що було виявлено і затверджено уповноваженим на це органом , відсутні правові підстави для визнання його недійсним в судовому порядку , що прямо передбачено ч.2 ст.215 ЦК України, оскільки , як вважає апеляційний суд, за своєю правовою природою цей договір є нікчемним з підстав визначених п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і визнання його недійсним в судовому порядку законом не вимагається.

Позивач не наполягав на застосуванні наслідків недійсного ( нікчемного) правочину, подавши відповідну заяву в суд першої інстанції про уточнення позовних вимог.

З викладеного випливає, що позовні вимоги Банку є безпідставними , а тому задоволенню не підлягають.

При цьому та обставина, що редакція ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» набрала чинності 11.07.2014 року , тобто після укладення оспорюваної угоди, як то зазначено в апеляційній скарзі відповідача ,не має правого значення для правильного вирішення даної справи.

Ч.2 Закону визначає, шо протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Отже Закон визначив коло нікчемних договорів , які можуть бути виявлені зобов'язаною та уповноваженою на це особою - Фондом, якщо вони зокрема укладені протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, що було зроблено 11.09.2017 року на засіданні комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, призначеної наказом № 67 від 11.03.2015 року та затвердженої уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ « Дельта Банк».

В суді апеляційної інстанції позивач пояснив, що він має намір звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, і це рішення йому потрібно в обґрунтування позовних вимог, оскільки, як він пояснив, існує різна судова практика і деякі суду вимагають рішення суду про визнання нікчемного правочину недійсним.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» слід відмовити, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити, рішення суду скасувати та постановити нове про відмову у позові з підстав визначених ст. п.4 ч.1 с.376 ЦПК України.

В силу ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_3 2400,00 гривень судового збору, пов'язаного зі зверненням з апеляційною скаргою до суду.

Судові витрати ,понесені позивачем, слід залишити за ним.

На підставі викладеного, керуючись ст.215 ЦК України, ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» , ст.ст.141, 367, 376, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 вересня 2018 року скасувати.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іванової Світлани Миколаївни, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання недійсним договору про розірвання іпотечного договору - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (, юридична адреса - вул. Щорса, 36Б, м. Київ, 01133) 2400 (дві тисячі чотириста) грн 00 коп. на користь ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_1) сплаченого нею судового збору за звернення до суду з апеляційною скаргою.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий М. М. Якименко

Судді : Т. Б. Сало

О. В. Ковальчук

Повний текст постанови виготовлено 16 січня 2019 року.