Дата документу 12.11.2019 Справа № 331/6668/15-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №331/6668/15 Головуючий у 1 інстанції: Жукова О.Є.
Провадження № 22-ц/807/2959/19 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«12» листопада 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Подліянової Г.С.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Ващенко З.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05 липня 2019 року у справі за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2015 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» Стрюкова І.О. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 15.01.2008 року між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 20/2008/0050Фжр, за яким відповідачу були надані грошові кошти у сумі 50 654,73 доларів США для проведення розрахунків по договору купівлі-продажу нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 13.01.2038 року.

04.02.2010 року між банком та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до умов якої позичальнику протягом 24 місяців з лютого 2010 року по січень 2012 року надавалась поетапна відстрочка сплати частини необхідного платежу.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 04.02.2010 року був укладений договір поруки, за яким ОСОБА_2 поручилась перед банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором.

В порушення умов кредитного договору відповідачі несвоєчасно та не в повному обсязі здійснили платежі в погашення кредиту та сплату відсотків, внаслідок чого утворилася заборгованість станом на 13.08.2015 року в сумі 53 855,17 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 13.08.2015 року становить 1 151 713,92 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом 49 160,93 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 13.08.2015 року становить 1 051 325,76 грн., заборгованість по сплаті відсотків 4 138,82 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 13.08.2015 року становить 88 510,29 грн., пеня за прострочення сплати кредиту у сумі 555,42 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 13.08.2015 року становить 11 877,87 грн.

На підставі зазначеного просила стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором в розмірі 53 855,17 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 13.08.2015 року становить 1 151 713,92 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05 липня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № 20/2008/0050Фжр від 15.01.2008 року в сумі 60 378,26 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 301,89 грн. з кожного.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПАТ КБ «Надра» подало апеляційну скаргу, в якому зазначило, що позичальник погодився з умовами кредитного договору та наступними змінами, всі розрахунки заборгованості є простими та ґрунтуються на положеннях договору, висновок судово-економічної експертизи є необґрунтованим.

Просить скасувати рішення суду, яким задовольнити позовні вимоги, вирішити питання про судові витрати.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що банком не надавались заперечення щодо висновку експерта або клопотання про проведення повторної експертизи, висновок експерта не оскаржений, банк звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, нарахування процентів після пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту суперечить закону, банком порушено його право на отримання повної та достовірної інформації, банком не було надано детальний розрахунок заборгованості.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що банк звернувся до суду з позовом за межами передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку, порука є припиненою.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Частково задовольняючи позов Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що наданий позивачем розрахунок суперечить умовам кредитного договору, а тому наявні підстави для стягнення заборгованості в розмірі різниці між сумою коштів, отриманих за договором, та сумою коштів, сплачених позичальником на погашення кредиту.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договорів, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

За приписами ст.. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 УК України).

Судом першої інстанції встановлено, що 15 січня 2008 року між ПАТ КБ «Надра» (правонаступник ВАТ КБ «Надра») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №20/2008/0050Фжр, за умовами якого ОСОБА_1 отримав грошові кошти у сумі 50 654 дол. США 73 центів на строк до 13.01.2038 р. в порядку і на умовах, визначених цим Договором (т. 1, а.с.8-10).

Відповідно до п.1.3.1 Договору відсотки за користування Кредитом розраховуються Банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 13,39% річних. Нарахування відсотків за користування Кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/360) на залишок заборгованості. При розрахунку відсотків враховується день надання та не враховується день погашення Кредиту.

Згідно з п.3.3.1 та п.3.3.3 Договору Позичальник зобов`язується щомісячно сплачувати мінімально необхідний платіж, сума якого складає 583,00 долара США щомісячно, до 12 числа поточного місяця.

Пунктом 5.2 Договору передбачено, що у разі прострочення Позичальником строку сплати мінімально необхідних платежів по погашенню Кредиту, визначених у п.3.3.3, Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення.

Крім того, між сторонами укладались дві додаткові угоди: Додаткова угода №1 від 04 лютого 2010 року та Додаткова угода №2 від 30 липня 2010 року, за умовами яких відповідно до Графіків (Додатків до додаткових угод) змінювались розміри мінімальних щомісячних платежів за кредитом (т.1, а.с.11-18, 19-22).

З метою забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за Договором перед Банком, було укладено договір поруки №20/2008/0050Фжр від 04.02.2010 року, за яким ОСОБА_2 поручається перед кредитором за належне виконання ОСОБА_1 , взятих на себе зобов`язань, що витікають із кредитного договору №20/2008/0050Фжр від 15.01.2018 р. (т.1, а.с. 26-27).

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору утворилась заборгованість, яка за розрахунком банку станом на 13.08.2015 року становить 53 855,17 доларів США (що в еквіваленті по курсу НБУ становить 1 151 713,92 грн.), та складається з: заборгованості за кредитом 49 160,93 доларів США (що в еквіваленті по курсу НБУ становить 1 051 325,76 грн.), заборгованості по сплаті відсотків 4 138, 82 доларів США (що в еквіваленті по курсу НБУ становить 88 510,29 грн.), пені за прострочення сплати кредиту у сумі 555,42 доларів США ( що в еквіваленті по курсу НБУ становить 11 877,87 грн.) (т.1, а.с.23-25).

Відповідно до наданого банком розрахунку останній платіж позичальник ОСОБА_1 здійснив 15.02.2015 року (т.1, а.с.23).

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги банку, та стягуючи заборгованість за кредитним договором в розмірі різниці між сумою коштів, отриманих за договором, та сумою коштів, сплачених позичальником на погашення кредиту, зазначив про «дефектність» кредитного договору, пославшись на Висновок експерта за результатами економічної експертизи, проведеної в іншій справі №120/12-16, не вказавши при цьому норму закону, якої визначено таке поняття.

За приписами статей 2, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).

Матеріалами справи підтверджено, що в листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до ПАТ КБ «Надра» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» Стрюкової І.О. про визнання недійсним кредитного договору (т.1, а.с.172-175).

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначав, зокрема, що в укладений між сторонами кредитний договір №20/2008/0050Фжрвід 15 січня 2008 року не містить ані детального розпису сукупної вартості кредиту, ані реальної процентної ставки, ані абсолютного значення подорожчання кредиту; банк приховав від позичальника повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, вказав в угоді занижені значення показників суттєвих умов договору, та, посилаючись на положення ст.11,18 Закону України «Про захист прав споживачів «, просив визнати кредитний договір недійсним.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2016 року по справі призначено судово-економічну експертизу, на вирішення якої поставлені питання:

- з урахуванням терміну кредитування та розміру процентної ставки встановити розмір обовязкового щомісячного платежу за кредитним договором, чи співпадає він з встановленим в договорі розміром обовязкового щомісячного платежу;

- якими є загальна ціна кредитного договору, реальна процентна ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі за кредитним договором, враховуючи кредитування комісії за розрахунком розмірі 1,7 відсотків від суми виданих коштів), сплату за послуги нотаріуса на момент укладення кредитного договору та при виконанні розрахунку платежів, виходячи з офіційного курсу НБУ гривні до долара США за період з 15.01.2008 року по 14.03.2016 року з застосуванням в наступних періодах офіційного курсу долара США станом на поточну дату (14.03.2016 року). Чи відповідають розраховані реальна процентна ставка і абсолютне значення подорожчання кредиту даним, наведеним в кредитному договорі;

- чи відповідають умови кредитного договору вимогам Постанови НБУ №168 від 10 травня 2007 року, Закону України « Про іпотечне кредитування», операції з консолідованим іпотечним боргом і іпотечними сертифікатами», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Декрету Кабінету Міністрів України №15-93 від 19.02.1993 року « Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Якщо ні, то в чому полягають невідповідності ( т.2, а.с.26-27).

За результатами проведення судової економічної експертизи судовим експертом Бондарчук Т.В. складено Висновок № 120/12-16 від 15 грудня 2016 року (т.2, а.с.26-44), який був предметом дослідження суду при розгляді справи за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Надра» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» Стрюкової І.О. про визнання недійсним кредитного договору.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 липня 2018 рок у справі №331/85215- ц, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 19 лютого 2019 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 до

Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» Стрюкової І.О., треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Байрамова Оксана Миколаївна, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, Департамент реєстраційний послуг Запорізької міської ради про визнання недійсним договорів кредиту, іпотеки, скасування заборони відчуження нерухомого майна, виключення запису з реєстру іпотек, застосування наслідків недійсності кредитного договорувідмовлено (т.1, ас.225-230).

Отже, кредитний договір №20/2008/0050Фжр, укладений 15 січня 2008 року між ПАТ КБ «Надра» (правонаступник ВАТ КБ «Надра») та ОСОБА_1 , який містить пункт 1.3.1 договору щодо нарахування відсотків за користування кредитом у розмірі 13,39% річних та пункти 3.3.1 та 3.3.3, за умовами яких позичальник зобов`язується щомісячно сплачувати мінімально необхідний платіж, сума якого складає 583,00 долара США щомісячно до 10 числа поточного місяця, недійсним повністю або частково не визнаний.

Правильність розрахунку, наданого банком, та його відповідність як умовам кредитного договору від 15 січня 2008 року, так і умовам додаткової угоди від 04.02.2010 року, належними та допустимими доказами відповідачами спростовані не були.

Суд першої інстанції, пославшись на Висновок експерта № 120/12-16 від 15 грудня 2016 року на підтвердження того, що наданий баком розрахунок заборгованості суперечить умовам договору, не звернув уваги на те, що розрахунок заборгованості та розмір заборгованості за кредитним договором №20/2008/0050Фжрвід 15 січня 2008 року станом на 13.08.2015 року не був предметом дослідження експерта, на вирішення експертизи, проведеної в справі №331/85215-ц, були поставлені питання: встановлення розміру мінімального обовязкового щомісячного платежу за кредитним договором та встановлення загальної ціни кредитного договору, реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту.

Клопотань про призначення у справі судової економічної експертизи для визначення розміру заборгованості за кредитним договором №20/2008/0050Фжрвід 15 січня 2008 року станом на 13.08.2015 року відповідачі не заявляли, скориставшись наданими ст.43 ЦПК України правами на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно з ч.4 ст. 559 ЦПК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до ч.1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов`язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 цього Кодексу, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, порука це строкове зобов`язання і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Строк поруки не вважається строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов`язання має бути пред`явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який установили сторони в договорі).

У кредитному договорі строк виконання основного зобов`язання чітко визначений до 13.01.2038 року. Разом з тим, умовами договору сторони передбачили строки виконання окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входить до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою стаття 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.

Крім того, при застосуванні частини 4 статті 559 ЦК України слід ураховувати таке.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття «пред`явлення вимоги» та «пред`явлення позову» як умови чинності поруки.

Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку ( який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань, застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором вимоги у встановленому законом порядку (ст.122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної давності, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитним договором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст.1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, аналізуючи частину 4 ст.559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинен розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов`язання.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Саме таких правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 17 вересня 2014 року по справі № 6-53 цс14, від 23 грудня 2015 року по справі 6-436 цс15.

Крім того, згідно зі ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За умовами кредитного договору чергові платежі боржник повинен був здійснювати щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку платежів, а останній платіж боржник повинен був здійснити не пізніше 13.01.2038 року, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя щодо щомісячних платежів.

Позичальник припинив вносити щомісячні платежі на погашення кредиту з 15 лютого 2015 року.

Із позовом Банк звернувся до суду 09 вересня 2015 року, а отже суд першої інстанції мав підстави для стягнення з поручителя простроченої заборгованості, оскільки про порушене право (несплату чергового платежу) банк дізнався 13 березня 2015 року, тобто до спливу шестимісячного строку.

Заперечення відповідача про те, що порука припинилась, оскільки ОСОБА_2 не надавала згоди на зміну відсоткової ставки, суд обґрунтовано не взяв до уваги, зазначивши в рішенні, що поручитель ОСОБА_2 відповідно до наданих сторонами доказів 04.02.2010 року в зв`язку з укладанням договору поруки прийняла на себе зобов`язання відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_1 його зобов`язань перед ВАТ КБ «Надра», в подальшому при підписанні ОСОБА_1 додаткових угод ОСОБА_2 повідомлялась про такі обставини і надала свою згоду (т.1, 26-27).

Доказів про те, що обсяг відповідальності боржника за кредитним договором збільшився без згоди поручителя матеріали справи не містять та відповідачами не надано ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанцій.

Ураховуючи викладене, рішення суду першої інстанції на підставі ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню, а вимоги банку задоволенню: з позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 в солідарному порядку підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором станом на 13.08.2015 року в сумі 53 855,17 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 13.08.2015 року становить 1 151 713 гривень 92 копійок, яка складається з: заборгованості за кредитом 49 160,93 доларів США ( що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 13.08.2015 року становить 1 051 325 гривень 76 копійок), заборгованості по сплаті відсотків 4 138, 82 доларів США (що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 13.08.2015 року становить 88 510 гривень 29 копійок), пеня за прострочення сплати кредиту за період з 13.08.2014 року по 01.08.2015 року у сумі 555,42 доларів США (що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 13.08.2015 року становить 11 877 гривень 87 копійок).

Згідно з ч.ч. 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України ПАТ КБ «Надра» має право на компенсацію суми судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, в розмірі 3654 грн., суми судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, в розмірі 4423,83 грн., всього 8847,66 грн. по 4423,83 грн. з кожного відповідача.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05 липня 2019 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту.

Позов Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором №20/2008/0050Фжр, від 15 січня 2008 року станом на 13.08.2015 року в сумі 53 855,17 доларів США (що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 13.08.2015 року становить 1 151 713 гривень 92 копійок), яка складається з: заборгованості за кредитом 49 160,93 доларів США (що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 13.08.2015 року становить 1 051 325 гривень 76 копійок), заборгованості по сплаті відсотків 4138, 82 доларів США (що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 13.08.2015 року становить 88 510 гривень 29 копійок), пені за прострочення сплати кредиту за період з 13.08.2014 року по 01.08.2015 року у сумі 555,42 доларів США (що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 13.08.2015 року становить 11 877 гривень 87 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» судовий збір в розмірі по 4423 гривні 83 копійки з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 14 листопада 2019 року.

Головуючий

Судді: