Постанова

Іменем України

18 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 755/14375/15-ц

провадження № 61-9400св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Олійник А. С. (суддя - доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 червня 2016 року у складі судді Арапіної Н.Є. та рішення Апеляційного суду м. Києва від 10 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Кравець В. А., Слободянюк С. В., Іванченка М. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу зaдоговором позики, інфляційних втрат, трьох процентів річних.

Позов обґрунтований тим, що з 27 листопада 1958 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_5

23 січня 2012 року ОСОБА_5 і ОСОБА_2 уклали договір позики, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 10 000,00 грн строком до 01 квітня 2012 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Позивач прийняла спадщину, отримавши 11 червня 2013 року свідоцтво про спадщину. Вона є єдиним спадкоємцем свого померлого чоловіка, тому відповідно до статті 1218 ЦК України має право вимагати від відповідача грошові кошти, що були передані за розпискою.

Позивач, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 10 000,00 грн, інфляційні нарахування - 7 468,08 грн, три проценти річних - 900,00 грн та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10 червня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 борг за договором позики у розмірі 10 000,00 грн, інфляційні втрати - 7 468,08 грн, три проценти річних - 900,00 грн та судовий збір -487,20 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив, що відповідач зобов`язання за договором позики не виконав, борг не повернув, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача з урахуванням інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 10 серпня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 червня 2016 року змінено та доповнено його резолютивну частину таким змістом: «Поновити ОСОБА_4 строк позовної давності. В іншій частині рішення залишити без зміни.».

Рішення суду апеляційної інстанції обґрунтовано тим, що суд першої інстанції безпідставно вважав, що позов подано в межах позовної давності, оскільки у зв`язку зі смертю ОСОБА_5 позовна давність не переривається.

Позивач звернулася до суду з позовом лише 27 липня 2015 року, тобто з пропуском позовної давності, проте поза увагою суду першої інстанції залишилася заява позивача про поновлення строку позовної давності.

Апеляційний суд, дослідивши поважність причин пропуску позивачем позовної давності для звернення до суду та наявність підстав до його поновлення, дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції у його резолютивній частині підлягає доповненню із зазначенням про поновлення позивачу строку позовної давності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 червня 2016 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 10 серпня 2016 року, просив скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Рух справи у суді касаційної інстанції

15 листопада 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі.

У лютому 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК Україниу редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з розпорядженням Верховного Суду від 06 червня 2019 року № 609/0/226-19 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи», пунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року №7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» доповідачем у справі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Олійник А. С.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не з`ясували всі обставини справи, які мають значення для справи, зробили висновки, які не відповідають обставинам і матеріалам справи, рішення ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до розписки від 23 січня 2012 року строк виконання за договором позики настав 02 квітня 2012 року, а тому позивач пропустила позовну давність, звернувшись з позовом 27 липня 2015 року.

Підтвердженням того, що позивач знала про наданння ОСОБА_5 грошових коштів відповідачу є її особисті твердження, зазначені в позовній заяві.

Апеляційний суд порушив норми процесуального права, розглянувши клопотання позивача про поновлення строку позовної давності, оскільки причини її пропуску є предметом доказування під час судового розгляду та підлягають установленню при ухваленні рішення.

Посилання позивача у клопотанні про поновлення позовної давності з огляду на похилий вік, вікові захворювання, погіршення стану здоров`я, тяжкий матеріальний стан не підтверджені належними та допустимими доказами.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 листопада 1958 року.

23 січня 2012 року відповідач позичив у ОСОБА_5 10 000,00 грн строком до 01 квітня 2012 року, що підтверджується розпискою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

11 червня 2013 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 , яка складається з 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_4 зазначала, що після смерті свого чоловіка вона також отримала право кредитора за договором позики від 23 січня 2012 року.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Договір позики за своєю юридичною природою є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання.

Відповідний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Відповідно до змісту статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, встановив, що прийняті за договором позики зобов`язання відповідач не виконав у строки, обумовлені цим договором, отримані у борг грошові кошти не повернув, тому зобов`язаний сплатити позивачу суму боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних згідно зі статтею 625 ЦК України.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Суди встановили, що відповідач ОСОБА_2 подав суду заяву про застосування позовної давності.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що строк виконання зобов`язання спадкодавцем настав 01 квітня 2012 року, отже, перебіг позовної давності розпочався з 02 квітня 2012 року, тобто з дня, коли у ОСОБА_5 виникло право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1219 ЦК України не входить до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: право на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом.

Згідно зі статтею 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який пережив його.

Позивач, як спадкоємець, отримала право кредитора, що належало її чоловіку за договором позики, та право вимоги, перебіг позовної давності розпочався 02 квітня 2012 року, проте до суду з позовом вона звернулася лише 27 липня 2015 року.

Перевіряючи законність і обгрунтованість оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції з`ясував: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними та допустимими доказами та чи доведені вони, чи відповідають висновки суду встановленим фактам, чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Доводи касаційної скарги, що апеляційний суд порушив норми процесуального права, розглянувши клопотання позивача про поновлення строку позовної давності, є безпідставними, з огляду на повноваження суду апеляційної інстанції відповідно до частини третьої статті 309 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи в апеляційній інстанції, згідно з якою порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Доводи касаційної скарги, що посилання позивача на похилий вік, вікові захворювання, погіршення стану здоров`я, тяжкий матеріальний стан належними та допустимими доказами не підтверджені, Верховний Суд відхиляє, оскільки ці обставини перевірені апеляційним судом та їм надано належну оцінку з урахуванням закріплених у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності (а. с. 136-141).

Інші доводи касаційної скарги спрямовані на переоцінку доказів та незгоду із судовими рішеннями у справі.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права є необгрунтованими.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 червня 2016 року в незміненій частині та рішення Апеляційного суду м. Києва від 10 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко