З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
28 лютого 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді Орєхова О. І. ,
за участі секретаря - Сокур О. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер-ГТВ» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, -
07.12.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер-ГТВ» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, посилаючись на наступні обставини.
Він, ОСОБА_1 виконував роботи на посаді майстра з ремонту технологічного обладнання цеху № 11 підприємства ТОВ «Інтер-ГТВ», згідно Наказу № 264к від 31 липня 2018 року його звільнено з посади за скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.
Відповідно до ч. 1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Всупереч вимогам законодавства, при звільненні Відповідач не виплатив Позивачу заробітну плату на загальну суму 31 030,94 грн. Зазначена заборгованість про нараховану але невиплачену заробітну плату підтверджується довідкою № 24/2006 від 23.10.2018р., яка засвідчена В.о. генерального директора підприємства Відповідача.
Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки то день фактичного розрахунку.
Отже, враховуючи невиплату Позивачу належних сум при звільненні у строки встановлені трудовим законодавством. Відповідач зобовязаний виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.
Ухвалою судді від 17 грудня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін ( а. с. 9-11 ).
18 січня 2019 року за вх. № 2194 судом отримано від ОСОБА_1 заяву про збільшення позовних вимог, в якій останній просив суд стягнути з Відповідача - ТОВ «ІНТЕР-ГТВ» на його користь заробітну плату в сумі 31 030,94 гривень та середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 74 329,80 гривень, всього 105 360,74 гривень ( а. с. 16 ).
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, надав до суду заяву, отримана судом 28.02.2019 року за вх. № 8200, в якій просив справу розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти прийняття заочного рішення.
Відповідач ТОВ «Інтер-ГТВ» в судове засідання не зявився, про час, дату та місце слухання повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч. 5 ст. 130 ЦПК України, заяв та клопотань від останнього до суду не надходило.
Не надходило від відповідача до суду і відзиву на позовну заяву позивача ОСОБА_1
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Отже, оскільки сторони не зявилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Ухвалою суду від 28.02.2019 року було постановлено провести заочний розгляд у вищезазначеній цивільній справі.
Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин,крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.
В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 виконував роботи на посаді майстра з ремонту технологічного обладнання цеху № 11 підприємства ТОВ «Інтер-ГТВ», згідно Наказу № 264к від 31 липня 2018 року останнього звільнено з посади за скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України ( а. с. 9 ).
Звертаючись до суду з вищевказаним позовом, позивач ОСОБА_1 посилається на те, що відповідач не розрахувався з ним при звільненні, а тому зазначена сума заборгованості повинна бути стягнута на його користь судом, а також стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.
Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Приписами ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Працівник має право на оплату своєї праці своєчасно на підставі укладеного трудового договору (ст. 21 Закону «Про оплату праці»).
Згідно із ч. 5 ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці.
Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок (ст. 47 КЗпП).
Згідно ст. 116 КЗпП України, - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Частиною 2 ст. 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Пунктом 20 Постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року №13 Пленум Верховного Суду України розяснив, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.
Отже, відповідач не заперечує про наявність заборгованості, яка виникла перед позивачем станом на 18.10.2018 року у сумі 31 030,94 гривень, що підтверджується вищезазначеною довідкою.
Тому позовні вимоги позивача ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача заборгованість по заробітній платі у сумі 31 030,94 гривень є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Стосовно позовних вимог позивача ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача ТОВ «Інтер-ГТВ» середній заробіток за час затримки при розрахунку у сумі 74 329,80 гривень, суд приходить до наступного.
Виходячи з правової позиції ВСУ, висловленої в постанові від 13.03.2017 року у справі №6-259цс17, - у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Встановлено, що на даний час відповідач не зробив повний розрахунок з позивачем та звертаючись до суду з заявою про збільшення позовних вимог, останній зазначив, що затримка розрахунку при звільненні за період з 01.08.2018 року по 18.01.2019 року складає 172 дні, тобто середній заробіток за час затримки розрахунку становить 74 329,80 гривень, який повинен бути стягнутий рішенням суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно довідки ТОВ «Інтер-ГТВ» від 23.10.2018 року № 24/2006 (а. с. 8) заробітна плата позивача за останні два місяці роботи за червень та липень 2018 року склала 18 150,09 грн., дата звільнення 31 липня 2018 року ( а. с. 9).
Отже, середньоденний заробіток за два попередні місяці перед звільненням складає 432,14 гривень ( 18 150,09 грн. фактична заробітна плата за останні 2 місяці роботи : 42 кількість робочих днів за два місяці ).
Тому, за період з 31.07.2018 року по 18.01.2019 року ( в межах позовних вимог ) пройшло 118 робочих днів, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50 992,52 гривень середній заробіток за час затримки при розрахунку при звільненні ( 432,14 середньоденна заробітна плата х 118 робочих днів ).
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.
Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Відповідно до ч 6 ст. 141 цього Кодексу якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
З 1 січня 2019 року відповідно до Закону України «Про судовий збір» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» ставки судового збору змінюються.
Як визначено у Законі, судовий збір збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана: фізичною особою або фізичною особою підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Оскільки, позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору, то з відповідача ТОВ «Інтер-ГТВ» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 536,80 гривень.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. 43Конституції України, ст.ст. 97, 115, 116, 117 КЗпП України, ст.ст. 4, 12, 19, 76, 77, 81, 133, 141, 265, 273, 280-289 ЦПК України, ст. 21 Закону України «Про оплату праці», п. 20 Постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року №13, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер-ГТВ» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, - задовольнити частково.
Стягнути з відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер-ГТВ» на користь позивача ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 31 030,94 гривень та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 50 992,52 гривень, загалом 82 023,46 гривень ( вісімдесят дві тисячі двадцять три гривні сорок шість копійок ).
Стягнути відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер-ГТВ» на користь держави судовий збір у сумі 1 536,80 гривень ( одна тисяча пятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок ).
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення ( виклику ) учасників справи, копія судового рішення на надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення якщо така адреса відсутня.
Повне заочне судове рішення складено 28 лютого 2019 року.
Заочне рішення надруковане в нарадчій кімнаті в одному примірнику.
СуддяОСОБА_2