провадження №2/243/3202/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2019 року Слов?янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Мірошниченко Л.Є.

За участю

секретаря судового засідання Плаксіної Є.В.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №7 м. Слов`янська, цивільну справу

за позовною заявою ОСОБА_1

до ОСОБА_2

вимоги позивача: про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

1. У вересні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги наступним.

Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 16.04.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Таранушенко В.М., їй на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 . Згідно довідки від 28.08.2019 року, виданої Виконавчим комітетом Слов`янської міської ради, в вказаному житловому будинку зареєстровані позивач, її доньки, чоловік, та відповідач ОСОБА_2 . Однак, згідно акту від 20.09.2019 року, складеного керівником комітету мікрорайону Словважмаш Кругловою О.С. та підписаним сусідами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , 1990 року народження, з червня 2014 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , особистих речей у будинку немає.

Вона ніколи не чинила та не чинить перешкод відповідачу в користуванні вищевказаним житлом. Відповідач добровільно не проживає за вказаною адресою, без поважних причин, вже більше п`яти років. На теперішній час вона є власником будинку, та реєстрація відповідача перешкоджає їй здійснювати свої права власника, також вона не може оформити субсидію.

У зв`язку з викладеним, просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинок АДРЕСА_1 .

2. Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити.

3. Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи відсутні.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

4. Ухвалою суду від 17.10.2019 року по справі проведено підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

5. Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 16.04.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Таранушенко В.М., позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.8).

6. Згідно довідки від 28.08.2019 року, виданої Виконавчим комітетом Слов`янської міської ради, в житловому будинку АДРЕСА_1 , зареєстровані позивач, її доньки, чоловік, та відповідач ОСОБА_2 (а.с.6).

7. Як вбачається з акту від 20.09.2019 року, складеного керівником комітету мікрорайону Словважмаш Кругловою О.С. та підписаним сусідами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , 1990 року народження, з червня 2014 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , особистих речей у будинку немає (а.с.16).

V. Оцінка Суду.

8. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

9. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

10. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд відповідно до вимог ст. 17 Закону України "Про виконання та застосування практики Європейського суду з прав людини" використовує також практику Європейського суду як джерело права.

11. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

12. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції").

13. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено право на вільне володіння майном. Відповідно до вказаної статті Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.

При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року).

14. Так, відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

15. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

16. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

17. Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п.2 ч.1 ст. 3 ЦК України. Непорушність права приватної власності і недопущення протиправного позбавлення власності визначено також серед конституційних основ правопорядку у сфері господарювання (ч.2 ст. 5 Господарського кодексу України).

18. Згідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Судовий захист права власності здійснюється шляхом розгляду позовів про визнання права власності, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право власності та іншим способом, що встановлений законом або договором.

19. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав від 07.02.2014 року №5, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК України).

20. Згідно зі ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

21. Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

22. Крім того, у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 повідомила що, вона є сусідкою позивача, їй відомо, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , однак за вказаною адресою вона відповідача ніколи не бачила, його особистих речей у будинку немає. Крім того, підтвердила, що від 20.09.2019 року, який складений у її присутності, відповідає дійсності.

23. Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 надала акт від 20.09.2019 року, складений керівником комітету мікрорайону Словважмаш Кругловою О.С. та підписаний сусідами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , з якого вбачається, що ОСОБА_2 , 1990 року народження, з червня 2014 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , особистих речей у будинку немає (а.с.16).

24. У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що відповідач у спірному житловому будинку не мешкає, ОСОБА_2 не є членом сім`ї позивача, тому наявні підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

25. Таким чином, наведені доводи, аналіз доказів та їх належна оцінка переконують суд в тому, що позов щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

26. Позивач не вимагає компенсації за понесені нею судові витрати.

Керуючись ст.ст. 319, 386, 391,396, 405 ЦК України, ст.ст. 12,13,259,263-265,268 ЦПК України, Законом України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав від 07.02.2014 року №5, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинок АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвалу суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди, а саме Слов`янський міськрайонний суд Донецької області.

Повний текст рішення складено 11.11.2019 року.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду Л.Є. Мірошниченко