Житомирський апеляційний суд
Справа №278/2351/16-ц Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В.
Категорія 30 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Григорусь Н.Й.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №278/2351/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Житомирський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «ДАК «Автомобільні дороги України», служби автомобільних доріг у Житомирській області Державного агентства автомобільних доріг України «Укравтодор» про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою служби автомобільних доріг у Житомирській області Державного агентства автомобільних доріг України «Укравтодор»,

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області, ухвалене 23 жовтня 2018 року суддею Зубчук І.В. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому, з урахуванням заяв від 11.07.2017, 07.02.2018 (а.с. 52-53, 89-91), просила стягнути з солідарно з Дочірнього підприємства «Житомирський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» (далі - Підприємство), служби автомобільних доріг у Житомирській області Державного агентства автомобільних доріг України «Укравтодор» (далі - Служба) 7225,12 грн - вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу; 1300 грн - вартості проведеного дослідження вартості завданого транспортному засобу пошкодження; 1000 грн - моральної шкоди. В обґрунтування позову вказала, що 22.09.2013 з вини відповідачів відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), внаслідок якої належний їй автомобіль «Субару Аутбек» державний реєстраційний номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_2 отримав механічні пошкодження.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 23 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з служби автомобільних доріг у Житомирській області Державного агентства автомобільних доріг України «Укравтодор» на користь ОСОБА_1 вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням зносу в розмірі 3612,56 грн, витрати за проведення дослідження в розмірі 1300 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник Служби, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення в частині стягнення матеріальної шкоди зі Служби, ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до Служби.

На його думку судом першої інстанції не враховано відсутності правових підстав для покладення на Службу цивільно-правової відповідальності, оскільки в матеріалах справи відсутні докази наявності вини Служби у настанні ДТП, в результаті якої пошкоджено належний позивачеві автомобіль, причинно-наслідкового зв'язку між діями (бездіяльністю) Служби та настанням ДТП. Також судом не враховано, що ДТП сталася внаслідок неправомірних дій начальника філії «Зарічанська ДЕД» ДП «Житомироблавтодор», якого притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП. Вважає, що належним відповідачем у справі є Підприємство, оскільки саме воно відповідно укладеного договору підряду від 07.05.2013 взяло на себе відповідальність за відшкодування збитків, заподіяних фізичним та юридичним особам, пов'язаних з незадовільними дорожніми умовами. Крім того, вважає неналежним доказом Звіт про вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу, належного позивачеві, оскільки представник Служби не був присутній при його огляді. Також послався на неврахування судом ступеня вини водія та додержання ним правил дорожнього руху.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Підприємства зазначив про те, що відповідно до чинного законодавства саме Служба є особою, відповідальною за забезпечення безпечних умов дорожнього руху та за відшкодування збитків користувачам автомобільних доріг загального користування, тобто є належним відповідачем. Окрім таких доводів, вважає постанову про притягнення до адміністративної відповідальності працівника Підприємства у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП такою, що не має преюдиційного значення у цій справі, та такою, що не є беззаперечним доказом наявності причинно-наслідкового зв'язку між діями та завданою шкодою, оскільки судом під час розгляду адміністративної справи не з'ясовувалось та не досліджувалось питання виконання умов договору стонами (Службою та Підприємством) з експлуатаційного утримання доріг. Також послався на неврахування ступеню вини водія пошкодженого автомобіля та не доведення позивачем належними і допустимими доказами вартості матеріального збитку.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначила, що посилання скаржника на вину водія належного їй транспортного засобу є безпідставними та не доведеними. Крім того, водій у темну пору доби був позбавлений можливості вчасно виявити пошкодження дорожнього полотна та відреагувати у відповідності до Правил дорожнього руху. Вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, застосував норми матеріального права та правомірно стягнув шкоду із Служби. Також вважає, що наданий нею Звіт про вартість матеріального збитку не спростований Службою, представник останньої не заявляв клопотання про призначення у справі судової експертизи.

У судовому засіданні представник Служби апеляційну скаргу підтримав із наведених у ній підстав.

Заслухавши пояснення представника Служби, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Частиною третьою статті 14 та частиною першою статті 16 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху мають права на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.

Відповідно до частини першої ст. 24 цього Закону власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

У пункті 11 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року за № 198 встановлено, що власники дорожніх об'єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов'язані: своєчасно і якісно виконувати експлуатаційні роботи відповідно до технічних правил з дотримання норм і стандартів з безпеки руху; постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об'єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; вирішувати питання забезпечення експлуатації дорожніх об'єктів у надзвичайних ситуаціях, за несприятливих погодно-кліматичних умов, у разі деформації та пошкодження елементів дорожніх об'єктів, аварії на підземних комунікаціях і виникнення інших перешкод у дорожньому русі й разом із спеціалізованими службами організації дорожнього руху і за погодженням з Державтоінспекцією оперативно вносити зміни до порядку організації дорожнього руху; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником легкового автомобіля SUBARU OUTBACK, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с. 4 т. 1).

Під час розгляду справи сторони не заперечували, що 22 вересня 2013 року близько 20 години 15 хвилин на об'їзній дорозі м.Житомира у с. Станишівка ОСОБА_2, керуючи належним ОСОБА_1 автомобілем, рухаючись по крайній правій смузі руху на неосвітленій ділянці дороги, потрапив до ями довжиною 1,3 м, шириною 0,8м, глибиною 0,17 м. Внаслідок ДТП було пошкоджено дві шини автомобіля.

Із постанови судді Житомирського районного суду Житомирської області від 15.01.2014 вбачається, що 23.09.2013 ОСОБА_3, будучи відповідальною особою за утримання автодороги Житомир-Сквира, порушив правила норм стандарту, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, ДСТУ-3587-97, не ліквідував ямковість, що спричинило ДТП, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 4 ст.140 КУпАП. Вина ОСОБА_3 підтверджена протоколом про адміністративне правопорушення, приписом, схемами, поясненнями, відомостями про пошкодження транспортних засобів, актом недоліків в експлуатаційному утриманні автодороги. Разом з тим, що строк накладення адміністративного стягнення сплив, провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 140 КУпАП, відносно ОСОБА_3 було закрито (а.с. 161 т. 1).

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 на час ДТП обіймав посаду начальника філії «Зарічанська ДЕД» ДП «Житомирський облавтодор».

З огляду на встановлені судом обставини заподіяння власнику автомобіля матеріальної шкоди, розмір якої підтверджено звітом про вартість матеріального збитку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Разом з тим, вирішуючи спір, суд неправильно визначився з особою, на яку слід покласти цивільно-правову відповідальність за заподіяну шкоду.

Так, Служба є балансоутримувачем автомобільної дороги, на якій сталася ДТП. Метою діяльності Служби є організація утримання автомобільних доріг загального користування шляхом проведення процедур закупівель, робіт, послуг, зокрема з поточного ремонту та експлуатаційного утримання автодоріг та укладення відповідних договорів згідно з Положенням про Службу.

Відповідно положення Закону України «Про дорожній рух» (стаття 9 в редакції чинній на момент ДТП), за яким до компетенції власників автомобільних доріг належить, зокрема, передача права на експлуатаційне утримання доріг іншим юридичним особам, Служба, як замовник, уклала з Підприємством, як підрядником, договір №25 від 07.05.2013 про закупівлю послуг з експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування державного та місцевого значення протяжністю 8545,2 км (а.с. 103-107 т. 1).

Відповідно до абзаців 2, 3 п. 7.3. Договору Підрядник - ДП «Житомирський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» несе відповідальність за технічний стан автодоріг, безпеки дорожнього руху, відповідальність за відшкодування збитків, заподіяних фізичним або юридичним особам при виникненні ДТП, пов'язаних із незадовільними дорожніми умовами, визначених згідно з чинним законодавством, при цьому Підрядник несе відповідальність за незабезпечення безпеки дорожнього руху згідно діючих нормативів при виконанні підрядних робіт (послуг), якщо ці порушення виникли з вини Підрядника, та призвели до ДТП.

Зважаючи на положення вищевказаного Закону та Договору, а також на не виконання обов'язку Підприємством по ремонту та експлуатації автомобільної дороги, на якій відбулося ДТП, відповідальність за шкоду, заподіяну майну позивача, слід покласти не на балансоутримувача автомобільної дороги - Службу, а на підрядника, тобто Підприємство. Відтак, суд дійшов помилкового висновку про те, що завдана позивачу шкода підлягає стягненню із Служби.

Положення договору №25 від 07.05.2013 у частині покладення відповідальності на підрядника за відшкодування збитків, заподіяних при виникненні ДТП, пов'язаних із незадовільними дорожніми умовами, є чинними, недійсними у судовому порядку не визнавались, а тому доводи Підприємства про те, що саме Служба є належним відповідачем у справі є помилковими.

Посилання представників Служби та Підприємства на не доведення позивачем належними і допустимими доказами вартості матеріального збитку є безпідставним, оскільки наданий ним на підтвердження вказаних обставин Звіт про вартість матеріального збитку не спростований відповідачами (а.с. 54-67 т. 1).

Є також безпідставними доводи про наявність вини водія транспортного засобу та не дотримання ним Правил дорожнього руху, оскільки такі обставини не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Встановлені судом обставини справи, пояснення сторін, а також постанова про притягнення до адміністративної відповідальності працівника Підприємства у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП, є доказами наявності причинно-наслідкового зв'язку між діями Підприємства та завданою шкодою. Дослідження питання виконання умов договору №25 від 07.05.2013 стонами (Службою та Підприємством) з експлуатаційного утримання доріг не має правового значення для вирішення спору.

Посилання представника Підприємства на правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 16 вересня 2015 року у справі № 6-1083цс15, є безпідставним, оскільки у цій справі були встановлені інші фактичні обставини.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції в частині стягнення матеріальної шкоди та ухвалює нове судове рішення про стягнення з Підприємства на користь ОСОБА_1 3612,56 грн матеріальної шкоди, 1300грн - витрат за проведення експертного дослідження, 551,20 грн судового збору. Також суд апеляційної інстанції стягує з Підприємства на користь Служби 826,80 грн судових витрат, понесених у зв'язку із поданням апеляційної скарги до суду.

Рішення суду у частині стягнення моральної шкоди та в частині розміру матеріальної шкоди позивачем не оскаржувалось, а тому судом апеляційної інстанції не переглядалось.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу служби автомобільних доріг у Житомирській області Державного агентства автомобільних доріг України «Укравтодор» задовольнити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 23 жовтня 2018 року у частині стягнення вартості матеріальної шкоди скасувати, ухваливши нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Житомирський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «ДАК «Автомобільні дороги України» (місцезнаходження: м.Житомир, вул. Перемоги, 75, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1) 3612,56 грн матеріальної шкоди, 1300 грн - витрат за проведення експертного дослідження та судовий збір в сумі 551,20 грн.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Житомирський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «ДАК «Автомобільні дороги України» (місцезнаходження: м.Житомир, вул. Перемоги, 75, ) на користь служби автомобільних доріг у Житомирській області Державного агентства автомобільних доріг України «Укравтодор» (місцезнаходження: м.Житомир, вул. Покровська, 16, ) 826,80 грн судових витрат.

У решті рішення суду залишається без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 04 березня 2019 року.