ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 529/594/18 Номер провадження 22-ц/814/127/19Головуючий у 1-й інстанції Гвоздик А.Є. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

Головуючого судді: Кривчун Т.О.

Суддів: Кузнєцової О.Ю., Пилипчук Л.І.

секретар: Радько О.М.

за участю: представника відповідача - адв. ОСОБА_2

позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_2

на додаткове рішення Диканського районного суду Полтавської області від 11 жовтня 2018 року

по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - відділ опіки та піклування Великорудківської сільської ради Диканського району Полтавської області, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2018 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до місцевого суду з вказаним позовом до ОСОБА_5, посилаючись на те, що після розірвання шлюбу з позивачем ОСОБА_3, відповідач почала чинити їм штучні перешкоди у вихованні та спілкуванні з дочкою та онукою ОСОБА_6. Неодноразові намагання врегулювати з відповідачем мирним шляхом питання щодо їхнього спілкування з дитиною не дали позитивного результату, а лише призводили до конфліктів та суперечок між сторонами.

З урахуванням наведеного прохали: зобов'язати відповідача усунути перешкоди у спілкуванні ОСОБА_4 з внучкою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1; зобов'язати відповідача усунути перешкоди у спілкуванні ОСОБА_3 з донькою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1; визначити спосіб їх участі у спілкуванні та вихованні дитини - систематичні побачення з донькою та внучкою кожної п'ятниці з 17-ї години до 20-ї години неділі вдома у позивачів в АДРЕСА_1 та в АДРЕСА_2, а також на період канікул; вирішити питання судових витрат.

Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 03.09.2018 року позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог Відділ опіки та піклування Великорудківської сільської ради Диканського району Полтавської області, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, задоволено повністю.

Зобов'язано ОСОБА_5 усунути перешкоди ОСОБА_3 у спілкуванні та вихованні малолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зобов'язано ОСОБА_5 усунути перешкоди ОСОБА_4 у спілкуванні та вихованні малолітньої онуки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судові витрати по справі в сумі1409,60 грн.

Зтягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4, судові витрати по справі в сумі 704,80 грн.

Додатковим рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 11 жовтня 2018 року доповнено рішення Диканського районного суду Полтавської області від 03.09.2018 року двома абзацами:

Визначити такий спосіб участі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у спілкуванні та вихованні неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1:

систематичні побачення з дочкою та онукою кожної п'ятниці з 17-ї години до 20-ї години неділі за місцем проживання батька ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 та за місцем проживання діда ОСОБА_4 по АДРЕСА_2 а також на період канікул.

Вказане додаткове рішення оскаржила відповідач ОСОБА_5, представник якої у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить додаткове рішення місцевого суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким визначити наступний графік - не менше одного разу на місяць побачення з донькою та онукою в проміжок часу: п'ятниця з 17 год. до 20 години неділі вдома у ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_3, а також період канікул. Побачення попередньо мають узгоджуватися з ОСОБА_7

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що за два роки, що минули після розлучення апелянта з позивачем ОСОБА_3, останній та ОСОБА_4 не намагались спілкуватися з дитиною, та у ОСОБА_3 наявна заборгованість по сплаті аліментів.

Зауважує, що нею в жодній мірі не чиняться перешкоди позивачам у спілкуванні з ОСОБА_6, відповідач повідомила їх про місце свого проживання, жодної інформації не приховує.

Вказує, що шкільний психолог підтвердив той факт, що дитина батьком називає вітчима, про біологічного батька не згадує, що, на думку апелянта, свідчить про те, що ОСОБА_3 є для ОСОБА_6 чужою людиною, а тому проживання три дні на тиждень з ним для дитини буде психологічно не комфортним.

Вважає, що у ОСОБА_3 неналежні умови для проживання дитини, а організація побачень батька з дитиною по п'ятницях з 17-00 год. призведе до порушення розпорядку для дитини, оскільки по п'ятницях ОСОБА_6 відвідує гуртки.

Окрім того, вважає, що місцевим судом дану справу було безпідставно розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу позивачі прохали залишити скаргу без задоволення, а додаткове рішення місцевого суду без змін, посилаючись на те, що твердження апелянта про небажання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спілкуватися з ОСОБА_6 є неправдивим, оскільки ними вчинялись дії щодо з'ясування місця перебування дитини, після чого позивачі неодноразово приїздили до дитини, проте у спілкуванні з нею ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідачем було відмовлено. Для організації відповідних зустрічей позивачами навіть було ініційовано залучення працівників поліції, проте такі дії результату не принесли.

Вказують, що вони мають намір спілкуватися з ОСОБА_6, брати участь у її вихованні, оздоровленні. Проте на даний час вона проживає у чужому будинку, який не належить її матері, а тому позивачі вважають за доцільне перебування дитини з рідними людьми, за місцем їхнього проживання, оскільки здійснювати відповідні зустрічі за місцем її нинішнього проживання не є можливим за наявності неприязних стосунків між сторонами по справі.

У судовому засіданні позивачі доводи, наведені в апеляційній скарзі, підтримали та прохали її задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, прохала її відхилити, а додаткове рішення місцевого суду залишити без змін.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як убачається з матеріалів справи, установлено судом та не заперечується сторонами, позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_5 з 08.05.2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який в подальшому рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області було розірвано.

Відповідно до актового запису №24 від 07.06.2010р. в Книзі реєстрації народжень Опішнянської селищної ради Зіньківського районну Полтавської області, ОСОБА_6, батьками якої записані ОСОБА_3 (батько) та ОСОБА_7 (мати), народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про народження НОМЕР_1 від 07.06.2010 року, а.с.19).

Згідно актового запису №1895 в Книзі реєстрації актів про народження Придністровського відділу ЗАГС м. Черкаси, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2, його батьками записані - ОСОБА_4 (батько) та ОСОБА_9 (мати) (Свідоцтво про народження НОМЕР_2 від 29.11.1985 року, а.с.21).

Тобто, позивач ОСОБА_4 є рідним дідом неповнолітньої ОСОБА_6.

Також, місцевим судом установлено, що на даний час дитина з відповідачем ОСОБА_5 та новою родиною, яку остання створила після розірвання шлюбу з позивачем ОСОБА_3, проживає в с. Велика Рудка Диканського району Полтавської області, що підтверджується довідкою від 03.07.2018 року №06-07/264, виданою виконкомом Великорудківської сільської ради Диканського району Полтавської області (а.с.14).

Задовольняючи позовні вимоги місцевий суд виходив із того, що, оскільки ОСОБА_5 чинить перешкоди позивачам у спілкуванні з малолітньою ОСОБА_6, то наявні підстави для їх усунення та визначення порядку спілкування батька та діда з дитиною.

При цьому, оскільки основним рішенням суду від 03.09.2018 року не було вирішено позовну вимогу про визначення способу участі позивачів у спілкуванні та вихованні неповнолітньої дитини ОСОБА_6, то місцевий суд прийшов до висновку про наявність підстав для ухвалення додаткового рішення з цього питання, яким вказану позовну вимогу задоволено.

Такий висновок місцевого суду не в повній мірі відповідає матеріалам справи та встановленим по справі обставинам, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року та яка набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно з частинами 1, 2, 3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Також, статтею 257 СК України передбачено права баби та діда, прабаби та прадіда на виховання внуків, правнуків. Баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

У відповідності до статті 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. За заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно ч.5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Рішенням Виконавчого комітету Великорудківської сільської ради Диканського району Полтавської області «Про вирішення спору між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 щодо участі батька у вихованні дитини» від 21.06.2018 року №25 рекомендовано ОСОБА_7 не чинити перешкод ОСОБА_3 у спілкуванні з донькою ОСОБА_6; визначено. що ОСОБА_3 може не менше 1 разу на місяць зустрічатися з донькою ОСОБА_6; визначено днями побачень з п'ятниці (17-00 год.) по неділю (20-00 год.), а також на час канікул. Побачення ОСОБА_3 повинен узгоджувати попередньо з ОСОБА_7; попереджено ОСОБА_3 про те, що на час зустрічей з дитиною, батько несе повну відповідальність за збереження життя та здоров'я дитини. У разі спричинення фізичної чи моральної шкоди дитині можливе притягнення до адміністративної та кримінальної відповідальності; у разі невиконання даного рішення сторонами конфлікту рекомендовано для вирішення спору звернутися до суду (а.с.20).

Згідно Витягу з протоколу засідання виконавчого комітету Великорудківської сільської ради Диканського району Полтавської області з приводу вирішення спору між ОСОБА_3, позивачем по справі та ОСОБА_7, яка є відповідачем, щодо участі батька у вихованні дитини вбачається, що остання під час проведення вказаних зборів наголосила на тому, що позивач ОСОБА_3 не приїжджав на День народження до дочки, окрім цього не намагався спілкуватися з останньою, а під час приїзду до дитини баби та діда (зі сторони позивача ОСОБА_3.), остання їх взагалі не впізнала. Окрім того, відповідач пояснила, що сама дитина не хоче спілкуватися з батьком та їздити до нього в гості (а.с.48-49).

Законодавством встановлено правовий механізм визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, який проживає окремо у випадку неможливості досягнення батьками згоди стосовно такого способу, а саме: рішення про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, приймається органом опіки та піклування на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення (ст.158 СК України). У випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

У випадку встановлення судом перешкод з боку того з батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, який проживає окремо, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, з аналізу змісту апеляційної скарги вбачається, що відповідачем оскаржується лише додаткове рішення місцевого суду від 11.10.2018 року, яким безпосередньо визначено спосіб участі позивачів у спілкуванні та вихованні малолітньої ОСОБА_6. При цьому, основне рішення Диканського районного суду від 03.09.2018 року, яким встановлено факт вчинення ОСОБА_5 перешкод позивачам у спілкуванні та вихованні дитини та зобов'язано відповідача усунути відповідні перешкоди, нею не оскаржується, а тому не є предметом перегляду та правової оцінки судом апеляційної інстанції.

Нормами Сімейного кодексу України встановлено, що під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного із них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Матеріалами справи встановлено, що позивачі не мають психіатричних проблем зі здоров'ям, не зловживають алкогольними напоями чи наркотичними засобами (доказів протилежного суду не надано), бажають індивідуально спілкуватися з дитиною без присутності інших осіб, зокрема, відповідача по справі ОСОБА_5, за місцем свого проживання та мають таку можливість.

Також, матеріалами справи установлено, що відповідач чинить перешкоди у такому спілкуванні, при законодавчій визначеності рівності обох батьків щодо прав на виховання дитини, та наявності відповідного права і у діда, а тому місцевий суд прийшов до вірного висновку про необхідність для визначення судом порядку та способу участі батька та діда у вихованні та спілкуванні з малолітньою ОСОБА_6.

Суд при встановленні способу спілкування, має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків (баби та діда, прабаби та прадіда) у вихованні дитини.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни визначеного районним судом способу участі позивачів у вихованні та спілкуванні з малолітньою ОСОБА_6, з урахуванням принципу дотримання розумного балансу на участь обох батьків (баби та діда) у вихованні дитини, оскільки визначення можливості проведення кожних вихідних та всіх канікул дитини у позивачів є явним порушенням законних прав та інтересів матері - ОСОБА_5

Відтак, враховуючи вік дитини - ОСОБА_6 навчається в другому класі, тобто є досить самостійною, стан її здоров'я, тощо, колегія суддів приходить до висновку про необхідність визначення наступного графіку побачень батька та діда з малолітньою ОСОБА_6, а саме: першої та третьої п'ятниці кожного місяця з 17-ї години до 20-ї години неділі за місцем проживання батька ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 та за місцем проживання діда ОСОБА_4 по АДРЕСА_2 а також три дні в період осінніх канікул, сім днів у період зимових канікул та один місяць в період літніх канікул.

Наведене відповідатиме вимогам розумності та справедливості, забезпечить рівний баланс участі обох батьків та діда у вихованні та спілкуванні з дитиною, та в жодній мірі не призведе до порушення права та законних інтересів малолітньої ОСОБА_6.

Матеріалами справи встановлено, в достатній мірі підтверджено належними та допустимими доказами та не заперечується сторонами по справі, що між сторнами склались неприязні стосунки, які можуть негативно вплинути на інтереси та стан здоров'я дитини - ОСОБА_6, спровокувати в подальшому формування неприязного ставлення до одного з батьків, а тому посилання в апеляційній скарзі на доцільність проведення побачень батька та дідуся з дитиною у присутності матері є необґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що за два роки, що минули після розлучення апелянта з позивачем ОСОБА_3, останній та ОСОБА_4, не намагались спілкуватися з дитиною, та у ОСОБА_3 наявна заборгованість по сплаті аліментів, не можуть розцінюватися судом як підстава для скасування правильного по суті та справедливого додаткового рішення з урахуванням рівності прав обох сторін спору на участь у вихованні та спілкуванні з дитиною. При цьому, ОСОБА_3 не позбавлений батьківських прав за неналежне виконання свої обов'язків по відношенню до доньки ОСОБА_6, а тому в повній мірі наділений правом на спілкування з нею.

Окрім того, як убачається з Довідки-розрахунку складеного Зіньківським РВДВС ГТУЮ у Полтавської області від 08.01.2019 року №94/15.6-34, станом на грудень 2018 року у ОСОБА_3 відсутня заборгованість по сплаті аліментів на користь ОСОБА_7 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1

Так, матеріалами справи установлено, що ОСОБА_3 вчинялись дії, щодо з'ясування місця знаходження дитини, шляхом подання 30.11.2016 року заяви до Зіньківського відділення ГУНП в Полтавській області, на яку було надано відповідь 20122016 року №8942/л-122/115/120-2016.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що відповідачем в жодній мірі не чиняться перешкоди позивачам у спілкуванні з ОСОБА_6, відповідач повідомила їх про місце свого проживання, жодної інформації не приховує, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вказане питання вирішене рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 03.09.218 року, що не оскаржувалось, а тому не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що у ОСОБА_3 не належні умови для проживання дитини, є необґрунтованим, не підтвердженим належними та допустимими доказами, зокрема, Актом обстеження житлових умов, наданими до відзиву фотокартками умов проживання, тощо.

Доводи ОСОБА_5 в поданій апеляційній скарзі про те, що організація побачень батька з дитиною по п'ятницях з 17-00 год. призведе до порушення розпорядку дня дитини, оскільки по п'ятницях ОСОБА_6 відвідує гуртки, не може стати підставою для зміни графіку побачень, оскільки матеріали справи не містять відомостей про безпосередній час відвідування дитиною гуртків, неможливості зміни часу їх відвідування та даною постановою визначено графік побачень не кожної п'ятниці з 17-00 години. Окрім того, відповідний графік побачень з 17-00 год. п'ятниці по 20-00 год. неділі, рекомендовано також і рішенням Виконавчого комітету Великорудківської сільської ради Диканського району Полтавської області «Про вирішення спору між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 щодо участі батька у вихованні дитини» від 21.06.2018 року №25.

Твердження апелянта стосовно того, що місцевим судом дану справу було безпідставно розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження, є неспроможним, оскільки основне рішення місцевого суду від 03.09.2018 року ОСОБА_5 не оскаржується, зокрема, і з процесуальних підстав, а, відповідно до ч.3 ст.270 ЦПК України, додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Таким чином, суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права відповідно до характеру правовідносин, що склалися між сторонами та в межах заявлених позовних вимог.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.368, пп.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст. 382,383,384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача - адвоката ОСОБА_2, - задовольнити частково.

Додаткове рішення Диканського районного суду Полтавської області від 11 жовтня 2018 року, - змінити, в частині визначення способу участі ОСОБА_3, ОСОБА_4 у спілкуванні та вихованні неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме:

-встановити побачення з дочкою та онукою першої та третьої п'ятниці кожного місяця з 17-ї години до 20-ї години неділі за місцем проживання батька ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 та за місцем проживання діда ОСОБА_4 по АДРЕСА_2 а також три дні в період осінніх канікул, сім днів у період зимових канікул та один місяць в період літніх канікул.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ : Т.О. Кривчун

СУДДІ : О.Ю. Кузнєцова

Л.І. Пилипчук