ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4332/19 Справа № 2-4998/11 Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська выд 22 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Президент України, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, Державне казначейство України, про відшкодування матеріальних збитків, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому просив стягнути з кожного з відповідачів на його користь матеріальну шкоду у розмірі 19 802, 50 грн. , судові витрати на оплату експертиз в сумі 2 000 грн. та моральну шкоду у розмірі 72 000 грн.

В обґрунтування позову посилалися на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . 16 квітня 2010 року його квартиру було затоплено. Причиною затоплення став вихід з ладу фільтру грубої очистки води, який встановлений в квартирі АДРЕСА_2 , власниками якої є відповідачі. Комісією Комунального житлово-експлуатаційного підприємства № 1 був складений відповідний акт про залиття, згідно якого квартира позивача зазнала значних пошкоджень. У зв`язку з вищевказаним, він звернувся до експерта за для встановлення вартості відновлювального ремонту, в результаті чого був наданий висновок про визначення вартості ремонтно-відновлювальних робіт у квартирі АДРЕСА_1 , відповідно до якого вартість таких робіт складає 19 802, 50 грн. Враховуючи, що жодний з відповідачів не відшкодував завдані збитки, позивач був змушений звернутися до суду. Крім того, внаслідок залиття квартири винними особами, а також тривалості розгляду даної справи, позивач вважає, що йому було завдано моральну шкоду.

Ухвалою суду від 22 січня 2019 року провадження у даній цивільній справі в частині позовних вимог до Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська, суддів Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська Женеску Елеонори Вячеславівни і Єлісєєвої Тетяни Юріївни, Кіровського районного суду міста Дніпропетровська, суддів Кіровського районного суду міста Дніпропетровська Підберезного Геннадія Анатолійовича, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 Фелікса ОСОБА_9 - було закрите на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська выд 22 січня 2019 року позовні вимоги задоволено частково Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 3 672, 48 грн. і моральну шкоду у розмірі 3 000 грн. , а всього 6 672, 48 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача судові витрати по справі, які складаються з вартості висновку експертного дослідження (щодо вартості відновлювального ремонту) в сумі 600 грн. В інішій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 768, 40 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, оскільки при ухваленні рішення судом першої інстанції не були враховані обставини та норми закону на які заявники посилалася у своїй позовній заяві.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористалися, будь-яких заперечень проти доводів апеляційної скарги суду надано не було.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , на підставі наступних правочинів: 1/3 частина - свідоцтва про право власності на житло від 16 листопада 1993 року, виданого АП «Дніпровськпромбуд» за № 442 /т.1 а.с.81/; 1/6 частина - свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 24 червня 2003 року державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори Куликовим С.В. і зареєстрованого в реєстрі за № 1-6180 /т.1 а.с.80 на обороті/; і 1/2 частина - договору дарування від 11 травня 2005 року, посвідченого державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори Котенок Т.В. і зареєстрованого в реєстрі за № 4-2572 /т.1 а.с.82/. Право власності на зазначену квартиру зареєстроване за ОСОБА_1 в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав від 08.06.2005 року за № 7468067 і відповідними відмітками органу реєстрації на вказаних вище правовстановлюючих документах.

16 квітня 2010 року в квартирі АДРЕСА_1 , яка належить позивачу, сталося залиття, що підтверджується відповідним актом № 31, складеним 20 квітня 2010 року представниками Комунального житлово-експлуатаційного підприємства № 1 /т.1 а.с.4/. Також вказані обставини щодо залиття квартири позивача підтвердили допитані судом свідки ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , які є знайомими позивача, і які вказали, що після залиття в квартирі постійно сирість, позивач може проживати лише в одній кімнаті, в інших кімнатах жити неможливо через сирість, а сусіди на контакт не ідуть /т.1 а.с.187-191/.

Під час розгляду справи у суді першої інстнції відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні вказав, що в квартирі АДРЕСА_2 проживають: він без реєстрації, його дружина - ОСОБА_3 і їхня дитина, які там же зареєстровані, а його теща - ОСОБА_2 проживає окремо, та визнав той факт, що у їхній квартирі була залита підлога, внаслідок чого була залита квартира позивача.

Також під час розгляду справи судом першої інстанції була проведена судова будівельно-технічна експертиза експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, за результатами проведення якої був складений Висновок № 2342-15 від 17.11.2015 року (а.с.135-161). На вирішення експерта було поставлене питання щодо визначення причини залиття квартири позивача, але вирішити дане питання експерт не зміг, оскільки доступ до квартири АДРЕСА_2 не наданий експерту для дослідження.

Тобто, вирішити дане питання не вдалося за можливе саме з вини відповідачів, хоча експертиза була проведена саме за клопотанням сторони відповідачів.

З заявлених позовних вимог вбачається, що ОСОБА_1 вважає винними в залитті його квартири відповідачів, у зв`язку з чим просив стягнути з них відшкодування спричиненого йому матеріального збитку.

Однак, судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належить одноособово ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 19 липня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кохан Г.Л. і зареєстрованого в реєстрі за № 1606, що підтверджується відповіддю Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 15 сінчя 2019 року за № 538 /т.3 а.с.16/.

Таким чином, завдана майну позивача шкода повинна відшкодовуватись лише ОСОБА_2 , як єдиним власником квартири АДРЕСА_2 .

При визначені розміру матеріального збитку суд виходив з наступного.

Позивачем на підтвердження вартості спричиненого йому матеріального збитку, внаслідок залиття квартири, було надано суду два висновки експертизи, а саме: Звіт № 05/10, складений 05 травня 2010 року ПП ОСОБА_12 /т.1 а.с.5а-26/, а також Висновок № 01/2014 експертного будівельно-технічного дослідження від 17 січня 2014 року, складений судовим експертом Котенком О.С. /т.1 а.с.71-94/. Відповідно до висновку № 01/2014 експертного будівельно-технічного дослідження від 17 січня 2014 року, складеного судовим експертом Котенком О.С., матеріальна шкода визначена у розмірі 19 802, 50 грн., яку і просив стягнути заявник.

У даній справі була проведена судова будівельно-технічна експертиза експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, за результатами проведення якої був складений Висновок № 2342-15 від 17 листопада 2015 року /а.с.135-161/. Згідно вказаного висновку експерт прийшов до наступних висновків, при дослідженні висновку № 01/2014 від 17 січня 2014 року, виконаного судовим експертом Котенком О.С., не вказаний більш детальний опис стану квартири АДРЕСА_1 на момент її огляду. Не зазначено також, що приміщення досліджуємої квартири знаходяться в незадовільному стані, у зв`язку з давністю проведення поточного ремонту та локалізація пошкоджень від залиття. В висновку судовим експертом ОСОБА_13 . ОСОБА_14 не відображено, що елементи квартири, такі як вікна, двері, дерев`яна підлога, знаходились в незадовільному стані внаслідок відсутності проведення відповідного поточного ремонту і потребують на момент огляду своєчасного утримання у належному стані. У висновку № 01/2014 від 17 січня 2014 року була визначена вартість відновлювального ремонту пошкоджених приміщень квартири АДРЕСА_1 з урахуванням оздоблення конструктивних елементів (вікон, дверей та підлоги), яке потребувалося на момент огляду внаслідок несвоєчасного проведення ремонту, а не внаслідок залиття. Зазначені види робіт, як: поліпшене фарбування стелі в кухні, спальні, кімнаті, коридорі, очистка старої фарби та вспученої шпаклівки підлоги в кімнаті та кухні, циклівка та покриття лаком паркету в спальні, фарбування труб та радіаторів опалення згідно проведеного дослідження по даним конструктивам відносяться до поточного ремонту, а не відновлювання внаслідок залиття. Також експертом ОСОБА_15 були визначені види робіт, які не співпадають попередньому стану конструктивних елементів квартири та їх опорядження, а саме: фарбування стін масляною фарбою кухні, туалету, коридору, ванної кімнати, і тому відносяться до нового виду робіт, а не відновлення від залиття.

Згідно акту № 31 про залиття від 20 квітня 2010 року у складі ОСОБА_16 та власника квартири АДРЕСА_3 було проведений огляд квартири АДРЕСА_1 (мовою оригіналу): Площадь залития составляет: потолки и стены в квартире № 4 побелены. Кухня потолок 9,4 кв.м., стены 15,3 кв.м., ванная -потолок 2,9 кв.м., стены 4,5 кв.м.; комната стена 3 кв.м., потолок 0,65 кв.м, (угол комнаты)». Таким чином, визначені судовим експертом Котенком О.С. у висновку № 01/2014 від 17.01.2014 року відновлювальні роботи відноситься до повної заміни старого опорядження квартири на нове, а не усунення пошкоджень внаслідок залиття. При визначенні вартості відновлювальних робіт судовим експертом необхідно було зазначити її складові окремо, а саме: вартість робіт, вартість будівельних матеріалів та вартість машин та механізмів, необхідних для виконання опоряджувальних робіт. Таким чином, відповідно з цього не визначений розмір завданої шкоди з врахуванням фізичного зносу на оздоблення приміщень квартири на момент проведення дослідження. Враховуючи вище зазначене, судовий експерт Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз зробив висновок, що наданий на дослідження Висновок № 01/2014 від 17 січня 2014 року експертного будівельно-технічного дослідження, виконаний ОСОБА_15 , не повною мірою відповідає нормативно-правовим актам щодо оформлення висновку, що не впливає на результати висновків та має значні непрофесійні недоліки щодо проведення дослідження та визначення розрахунку вартості відновлювальних робіт по усуненню пошкоджень приміщені, квартири внаслідок залиття, які на думку експерта вплинули на результати висновків.

ОСОБА_1 не було наведено ані при розгляді справи у суді першої інстанції, ані в апеляціній, належних доказів, в порядку процесуального закону, щодо спростування Висновку № 2342-15 від 17 листопада 2015 року, складеного експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, в той час, як останнім наведені обґрунтовані підстави на спростування Висновку № 01/2014 експертного будівельно-технічного дослідження від 17 січня 2014 року, складеного судовим експертом Котенком О.С. Посилання представника позивача на інфляцію не є таким доказом і не спростовує висновків експерта.

Виходячи з викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про визнання неналежним доказом Висновок № 01/2014 від 17 січня 2014 року експертного будівельно-технічного дослідження, виконаний ОСОБА_15 .

Таким чином, розмір матеріальної шкоди необхідно встановити за Висновком № 2342-15 від 17 листопада 2015 року, складеним експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, відповідно до якого вартість ремонтно-будівельних робіт (розмір завданої матеріальної шкоди), проведення яких необхідне для усунення пошкоджень квартири під АДРЕСА_1 внаслідок залиття, що мало місце 16 квітня 2010 року, станом на час проведення експертизи складає (з урахуванням ПДВ): 3 672, 48 грн.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивач довів факт спричинення відповідачем такої шкоди, негативні її наслідки, причинний зв`язок між протиправними діями відповідача та наслідками шкоди, а також розмір витрат, які особа мусить понести для відновлення свого порушеного права, тому наявні підстави для відшкодування майнової шкоди у розмірі 3 672, 48 грн. та моральної шкоди у розмірі 3 000 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Зобов`язання із заподіяння шкоди це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Згідно з частинами першою, другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За змістом частини другої статті 1166 ЦК України цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичної підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідно до статті 322 ЦК України власник, зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з пунктом 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, який повинен встановлювати причини залиття, зокрема чи залиття спричинено унаслідок несправності внутрішньобудинкових мереж водопостачання та водовідведення та з`ясування питання чи не було це наслідком недбалості осіб, мешканців квартир або інші обставини, що могли спричинити залиття. Форма вказаного акта встановлена в додатку №4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій.

Виходячи з вищевикладених норм, суд першої інстанції, встановивши факт залиття квартири позивача, що підтверджується відповідним актом, причину та розмір завданої шкоди майну позивача, який підтверджений звітом про оцінку матеріального збитку, зробив обґрунтований висновок про задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги відносно необхідності стягнення розміру матеріального збитку саме за висновком № 01/2014 від 17 січня 2014 року експертного будівельно-технічного дослідження, виконаний ОСОБА_15 , оскільки даний доказ було визнано в судовому порядку неналежним та заявником не було надано будь-яких доказів на спростування висновків суду.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з визначеним районним судом розміром моральної шкоди, виходячи з наступного.

Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в статтях 23, 1167 ЦК України.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з порушенням права власності, інших цивільних прав при настанні негативних наслідків.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди завданої відповідачем позивачу залиттям, проте, з урахуванням вимог розумності та справедливості, вважає за необхідне збільшити стягнуту оскаржуваним рішенням суму стягнуту у рахунок відшкодування моральної шкоди з 3000 грн. до 10 000 грн.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

В іншій частині рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому підлягає залишенню без змін.

керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська выд 22 січня 2019 року в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров