Дата документу 18.02.2019 Справа № 554/4061/18
Провадження № 2/554/763/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 року Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого судді Троцької А.І.,

при секретарі Зайцевій Я.А.,

за участю відповідача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в особі представника ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 08 січня 2008 року в розмірі 37524, 75 грн.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 08 січня 2008 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 22950 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов вказаного договору відповідач зобов'язалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором; слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту; за порушення строків платежів по кожному з грошових зобов'язань передбачених договором, більше ніж на 30 днів відповідач зобов'язалася сплатити штраф у розмірі 500,00 гривень + 5% від суми позову. Позивач повністю виконав свої зобов'язання за договором кредиту та надав відповідачу кредит у розмірі визначеному цим договором, відповідач зазначені кошти отримав, але свої зобов'язання щодо повернення коштів не виконав, в результаті чого, станом на 14 травня 2018 року утворилась заборгованість у розмірі 37524, 75 грн., що змусило позивача звернутися до суду з позовом.

Відповідач подала до суду письмові заперечення, пояснення, відзив та заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначала, що 10 лютого 2007 року, відповідно до заяви позичальника № PLXRRX10970053, банк надав їй строковий кредит у сумі 517,44 грн. на строк 12 місяців з10.02.2007 року по 10.02.2008 року та відкрив кредитну лінію з оформленням кредитної картки «Універсальна» № 4149 4373 0230 7507 з кредитним лімітом 500 грн. 09 вересня 2009 року, відповідно до Заяви позичальника №PLXRRX09230561, банк надав строковий кредит у розмірі 1921, 74 грн. на строк з 09.09.2008 року по 09.03.2010 року. Кредитна картка вже була оформлена згідно із попередньою заявою позичальника. Заява б/н від 08.01.2009 року, на яку посилається позивач, була заповнена у звязку із втратою пін-коду, про що зроблена відповідна відмітка у лівому верхньому кутку Заяви. У вищезазначеній заяві позичальника кредитний ліміт зазначений у сумі «0.00 грн.», однак протягом кількох років кредитний ліміт поступово збільшувався. Так, до 2013 року він становив вже 5000 грн. У 2013 році ПАТ КБ «Приватбанк» надав ще 3000 грн. До 2016 року вона добросовісно сплачувала проценти за користування кредитом. Коли матеріальне становище погіршилось, вона не змогла вчасно виконати вимогу банку, Банк підвищив кредитний ліміт до 13 700 грн., та почав нараховувати проценти та штрафи. Також, у заяві від 08.01.2009 року, на яку посилається Позивач, зазначені дані Відповідача, місце проживання, телефони, інформація про сімейний стан, місце роботи, зазначено бажаний кредитний ліміт 00, 00 грн. (у графі «Кредитний ліміт у сумі» зазначено «0,00», а у графі «Базова процентна ставка за кредитом» - 3 (три) % на місяць, на залишок заборгованості, щомісячна комісія відсутня, № рахунку 4149 4373 0230 7507. Також в даній Анкеті-заяві зазначено, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку, що явно свідчить про те, що під час підписання Заяви Відповідач не мала змоги ознайомитися із ними наочно при відсутності доступу до мережі інтернет та електронного офіційного сайту Банку. Разом із вказаною Заявою Позивач надав Довідку без дати про умови кредитування, в якій зазначені тарифи, однак доказів того, що саме ці тарифи були на час підписання Заяви суду не було надано. Наданий стороною Позивача до справи Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг також не містить даних про час їх прийняття, що в свою чергу позбавляє суд перевірити чи діяли саме вони на момент підписання Заяви Відповідачем. Вважає, що Заява про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг, підписана Відповідачем, не може вважатися договором, в розумінні ст.626 ЦК України. Зміст Заяви від 08.01.2009 року зводиться до того, що Відповідач лише висловила бажання на перевипуск карти у звязку із втратою пін-кода, про що зроблена відповідна відмітка у лівому верхньому кутку заяви, що не може вважатися обопільно досягнутою між сторонами згодою на укладення кредитного договору. Просила у задоволенні позову відмовити, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження позовних вимог.

Представник позивача подав суду відповідь на відзив та пояснення, де зазначав, що ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписала Заяву б/н від 08.01.2008 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 22950 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах а інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Із виписки вбачається, що Відповідач знімала кредитні кошти, потім частково погашала заборгованість за договором і знову користувалася кредитними коштами. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому твердження щодо не знання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. В заяві - анкеті клієнта, зазначено початкову суму кредитного ліміту, однак, умовами договору визначено, що Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Підписання цього договору є прямою та безумовною згодо клієнта щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком. Встановлення певної суми кредитного ліміту не є фінансовою операцією, що вимагає документального підтвердження. Відповідач стала клієнтом банку 10.02.2007 року, однак 08.01.2008 року звернулася в Банк з заявою про перевипуск карти, тобто надання карти з новим строком дії. Під перевипуском карти розуміється випуск та приєднання карти з новим строком дії до раніше відкритого Клієнту карткового рахунку, а тому вся сума заборгованості за кредитним лімітом буде відображатися та враховуватися в тому числі і на перевипущеній картці.

В судове засідання представник позивача не зявився, у позовній заяві просив проводити розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач та її представник в судовому засіданні проти задоволення вимог позивача заперечували та просили відмовити, посилаючись на обставини викладені в поясненнях, запереченнях та відзиві на позов.

Суд, заслухавши відповідача, представника відповідача, дослідивши докази по справі суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування).

В судовому засіданні встановлено, 10 лютого 2007 року, відповідно до заяви позичальника № PLXRRX10970053, банк надав ОСОБА_1 кредит у сумі 517,44 грн. на строк 12 місяців з10.02.2007 року по 10.02.2008 року та відкрив кредитну лінію з оформленням кредитної картки «Універсальна» № 4149 4373 0230 7507 з кредитним лімітом 500 грн. 09 вересня 2009 року, відповідно до Заяви позичальника №PLXRRX09230561, банк надав кредит у розмірі 1921, 74 грн. на строк з 09.09.2008 року по 09.03.2010 року (а.с. 73-74).

Відповідно до анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 08 січня 2009 року, ОСОБА_1 надала згоду на те, що вказана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між позивачем та відповідачем договір про надання банківських послуг. В казана заява містить відмітку пере випуск у звязку із втратою пін-кода (а.с.12).

Як зазначає позивач, між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір б/н від 08 січня 2009 року, за яким позивач надав відповідачу кредит у розмірі 22950 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно приписів ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року.

Однак, у матеріалах справи міститься лише копія анкети заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 08.01.2009 року, що підписана відповідачем. При цьому, у даній анкеті заяві сума кредитного ліміту за платіжною карткою кредитка «Універсальна» не зазначена взагалі. Інші копії додатків, що долучені позивачем до матеріалів позовної заяви, підписів відповідача не містять, у тому числі й Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256, що свідчить про недоведеність факту ознайомлення відповідача саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг. Крім того, долучені до матеріалів вказані Тарифи не містять відомостей про дату їх прийняття/затвердження.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

В той же час, позивачем не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником Пам'ятки Клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, Правил надання послуг (виконання робіт) і Тарифів, що в сукупності із Заявою, свідчило б про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг.

Таким чином, банківські «Умови надання споживчого кредиту фізичним особам» не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.

Оцінюючи позовні вимоги з позицій належності обраного позивачем способу захисту слід зазначити, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом (постанова Верховного Суду України від 12.06.2014 року у справі № 6-32цс13).

Умовами та Правилами надання банківських послуг, які долучено до матеріалів позовної заяви, визначено, що строк дії картки зазначений на лицьовій стороні картки (місяць та рік). По закінченню строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання Клієнту картки з новим строком дії).

В той же час, суду не надано доказів того, що відповідна карта передбачена умовами заяви, була видана відповідачу, як і не надано суду відомостей, що підтверджують тип та строк дії картки, що є істотними умовами договору, доказів зарахування кредитних коштів на картку. При цьому, матеріали справи також не містять відомостей, що підтверджують факт наявності заборгованості відповідача за кредитним договором у зазначеному позивачем розмірі, оскільки, як зазначено у позовній заяві, відповідачу позивачем було надано кредит у розмірі 22950 гривень, при цьому згідно заяви позичальника на оформлення картки, розмір кредитного ліміту не визначено взагалі, а додана до матеріалів справи довідка про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка «Універсальна» не містить відомостей про отримання вказаних документів з боку позичальника, ознайомлення останнього з вказаною Довідкою та Прикладами використання кредитних коштів. Разом з тим відповідачем надано заяву позичальника № PLXRRX10970053, згідно якого відповідачу надано кредит у сумі 517,44 грн. на строк 12 місяців з 10.02.2007 року по 10.02.2008 року та Заяву позичальника №PLXRRX09230561, згідно якої банк надав відповідачу кредит у розмірі 1921, 74 грн. на строк з 09.09.2008 року по 09.03.2010 року.

Також позивачем не надано суду доказів відкриття на ім'я відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості, та з якого можливо встановити який саме розмір грошових коштів було отримано позичальником.

Наданий же позивачем до матеріалів позовної заяви розрахунок заборгованості за договором б/н від 08 січня 2009 року не є належним та допустимим доказом наявності цивільно-правових відносин між сторонами у справі, оскільки по суті є калькуляцією, якою позивач обґрунтовує розмір своїх вимог. Однак, розрахунок заборгованості не є тим документом, який підтверджує наявність або відсутність коштів на рахунку особи та факт проведення певних фінансових операцій.

Крім того, позивачем не зазначений період виникнення як основного боргу, так і періоди нарахування пені, комісії та заборгованості за користування кредитом, що унеможливлює визначення суми, що нарахована в межах однорічного строку.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, тобто ця сума є неустойкою.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Щодо штрафу і пені, то позивач посилається на свої внутрішні накази № СП-2013-6500941 від 28.01.2013 року та № СП-2013-6776448 від 19.09.2013 року про збільшення нарахування неустойки спочатку в розмірі 50 грн., а потім 100 грн. щомісячно. Однак, дані накази юридично не можуть змінювати умови договору, укладеного 08.01.2009 року, оскільки видавались після укладення договору. Банк також не надав суду підтвердження, що із їх змістом клієнта було ознайомлено і клієнт своїм підписом дав згоду на такі зміни.

Таким чином, в анкеті-заяві від 08.01.2009 року відсутні дані про істотні умови кредитного договору, а саме: розмір кредитного ліміту, процентна ставка, строк дії кредитної картки, цільове призначення кредиту, обовязковість яких передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг.

У вказаній вище анкеті-заяві відповідач лише виявив бажання перевипустити платіжну картку кредитка «Універсальна» у звязку із втратою пін-кода.

До того ж суду не надано даних, що позивач надсилав відповідачу листи з повідомленням щодо існуючої заборгованості й необхідності погасити борг. Окрім того під час судового розгляду не знайшло свого підтвердження оформлення між сторонами договору від 08.01.2008 року, також вказані відомості відсутні в матеріалах справи, мається лише заява анкета від 08.01.2009 року

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-78, 81, 141, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в особі представника ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд м. Полтави шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через відповідний суд, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: АТ КБ «ПриватБанк», адреса для листування: 49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 50.

Представник позивача: ОСОБА_3, адреса: 49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 50.

Відповідач ОСОБА_1, адреса: АДРЕСА_1.

Представник відповідача: ОСОБА_2, адреса: м.Полтава, вул.. Європейська, 21, м.Полтава.

Повний текст рішення виготовлено 06.03.2019 року.

Суддя Октябрського

районного суду м.Полтави ОСОБА_4