ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року

м. Харків

справа № 641/8518/15-ц

провадження №22-ц/818/1110/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Гуржій І.В.,

сторони справи:

позивач Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»

відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в інтересах Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова, ухвалене 21 березня 2016 року о 17 годині 52 хвилини у складі судді Онупко М.Ю.,

УСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_4) звернулося до суду з позовом, після уточнення якого 21 березня 2016 року (т.1 а.с. 205-206) просило стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2заборгованість за кредитним договором № 0 від 15 квітня 2008 року у розмірі 53 602 долари США 29 центів, заборгованість за відсотками у розмірі 31 571 долар США 80 центів, пеню за кредитом у розмірі 29 884 грн. 37 коп., пеню за відсотками у розмірі 240 652 грн. 47 коп. та судовий збір.

В обґрунтування посилалося на те, що 15 квітня 2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 57 000 доларів США терміном зі сплатою 13,00 відсотків річних за користування кредитом строком до 13 квітня 2029 року (надалі Договір Кредиту). В цей же день у якості забезпечення виконання зобовязань між Банком та позичальником було укладено договір іпотеки належного ОСОБА_5 на праві власності житлове приміщення № 30 в будинку № 5-а по провулку Зерновому у м. Харкові. Виконання Договору кредиту також було забезпечено договором поруки № П0/02 від 15 квітня 2008 року, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2

Банк взяті на себе обовязки по наданню кредитних коштів виконав, однак боржник не повернув позичені кошти, у звязку із чим утворилася заборгованість.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 21 березня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 (№001) від 15 квітня 2008 року у розмірі 78 504 долари США 61 цент, 270 536 грн. 84 коп. пені за несвоєчасне виконання зобовязання та судовий збір у розмірі 3 398 грн. 22 коп. В іншій частині позовні вимоги позивача залишені без задоволення.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 взятих на себе за Договором кредиту зобовязань по поверненню кредитних коштів не виконав. Банк звернувся до суду поза межами строків позовної давності, тому стягненню з боржника на його користь підлягає заборгованість за кредитом, відсотками і пеня за три роки, що передували зверненню до суду. При цьому порука ОСОБА_2 припинилася, оскільки Банком не було предявлено до нього вимоги протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання. Також Банком були змінені умови Договору кредиту, в результаті чого збільшилася відповідальність поручителя, хоча останній на це згоди не давав.

В поданій 27 вересня 2016 року апеляційній скарзі ОСОБА_3, який діє в інтересах ПАТ «УкрСиббанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Банку задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 21 листопада 2013 року боржником ОСОБА_1 була отримана вимога про дострокове повернення заборгованості. В цей же дань таке ж повідомлення було отримано і поручителем ОСОБА_6, що підтверджується документами, отриманими апелянтом із центрального архіву Банку. Тому ОСОБА_4 не пропустив строк предявлення вимоги поручителю, порука ОСОБА_6 не припинена. Внесені в Договір кредиту зміни не зумовили збільшення відповідальності поручителя, тому не можуть бути підставою для визнання поруки припиненою. Щодо пропуску строків позовної давності, то у Банку не було змоги предявити позов раніше. ОСОБА_1 в порушення умов Договору кредиту змінив місце своєї реєстрації, не повідомивши про це ПАТ «УкрСиббанк». Затримка в подачі позову викликана необхідністю зясувати місце реєстрації боржника.

В поданих запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_2, зазначає, що внесеними до Договору кредиту змінами, а саме, зміною розмірів ануїтетних платежів, розмір відповідальності поручителя збільшився на 13 106 доларів США 94 центи. ОСОБА_6 згоди на такі зміни не надавав. Також внаслідок реструктуризації боргу між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» між сторонами припинилися нарахування відсотків та погашення кредиту за Договором кредиту. Замість цього між боржником і Банком виникли зобовязання за договором № 1 від 28 січня 2010 року, за виконання якого ОСОБА_6 перед ПАТ «УкрСиббанк» не поручався. Внаслідок направлення Банком вимоги про дострокове повернення кредиту, строк виконання основного зобовязання настав 21 листопада 2013 року. ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду із позовом у липні 2015 року. Отже, порука ОСОБА_6 перед ПАТ «УкрСиббанк» припинена.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 15.04.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 57000 доларів США зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 13 % річних з кінцевим строком повернення 13.04.2029 року. Відповідно до умов Договору кредиту погашення відбувається в терміни та в розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту (т.1 а.с. 20-28).

В забезпечення виконання зобовязань за Договором Кредиту 15.04.2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, згідно до умов якого іпотекодавець передав в іпотеку належне йому на праві власності житлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 39 42, надалі Договір Іпотеки).

15.04.2008 року в забезпечення виконання зобовязань за Договором Кредиту між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №П0/02 (т.1 а.с. 43 44, надалі Договір Поруки).

Згідно п. 1.1 Договору Поруки поручитель зобовязується перед кредитором за невиконання ОСОБА_1 усіх його зобовязань перед кредитором, що виникли з Договору Кредиту в повному обсязі як існуючих на час укладення Договору Поруки, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Додатковими угодами №1 та № 2 від 28.01.2010 року до Договору Кредиту від 15.04.2008 року було внесено зміни щодо розміру процентної ставки, ануїтетного платежу та строків по сплаті процентів за договором (т.1 а.с. 145, 146).

В результаті неналежного виконання ОСОБА_1 умов Договору Кредиту виникла заборгованість в розмірі: 53602,29 доларів США по тілу кредиту, 31571,80 доларів США по відсоткам, 29884,37 грн. по пені за тілом кредиту, 240652,47 грн. по пені за відсотками.

Згідно наданих Банком довідок розрахунків заборгованості за Договором Кредиту останній платіж за Договором ОСОБА_1 здійснив 27 вересня 2011 року (т.1. а.с. 7 11).

15.06.2012 року ОСОБА_4 звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовною заявою про стягнення з відповідачів заборгованості за Договором Кредиту, проте ухвалою суду від 02.07.2012 року вказаний позов було повернуто у звязку із непідсудністю справи цьому суду (т.1 а.с. 173 176, 180 181).

На виконання встановленого п. 12.1 Договору Кредиту порядку дострокового предявлення вимоги про повернення всієї суми боргу 21.10.2013 року (т.1 а.с. 201) позивач направив на адресу ОСОБА_1А вимогу від 09.10. 2013 року ( т. 1 а.с. 200) про виконання боргових зобовязань за Договором Кредиту в повному обсязі протягом 31 календарного дня з дати отримання вимоги.

ОСОБА_4 направив на адресу відповідачів вимоги про дострокове стягнення заборгованості за Договором Кредиту 25.06.2015 року, що підтверджується відповідними листами (т.1 а.с. 45 - 46, 47-48).

Проте обовязок повернути кошти боржником та поручителем виконаний не був, що змусило позивача у серпні 2015 року (т.1 а.с. 55) звернутися до суду з дійсним позовом.

Статтею 509 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якій одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частково задовольняючи позов Банку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Договором кредиту, суд правильно керувався нормами ст.ст. 525, 526, 610, 611, 1050, 1054 ЦК України та обґрунтовано вважав, що боржник, який порушив виконання зобовязання, повинен на вимогу Банку про дострокове повернення належним чином повернути позичені кошти, сплатити проценти та неустойку.

03 листопада 2015 року ОСОБА_1 подав заяву про застосування строку позовної давності (т.1 а.с 104).

З урахуванням зазначеної заяви, суд правильно застосував до спірних правовідносин вимоги ст.ст. 257, 258, 267 ЦК України та стягнув з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість у межах строку позовної давності за період з 10.08.2012 року по 29.07.2015 року у розмірі: за тілом кредиту - 52 541,55 доларів США, за відсотками за користування кредитом 25 963,06 доларів США, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 27 0536,84 грн.

Доводи апелянта про неправильне застосування судом строку позовної давності, оскільки зазначений строк був перерваний в травні 2012 року шляхом звернення до Київського районного суду м. Харкова з відповідним позовом, не є обґрунтованими.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Частиною другою статті 264 ЦК України передбачено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

У справі № 6-1763цс16 Верховний Суд України 24 травня 2017 року виклав у своїй постанові правовий висновок про те, що перебіг позовної давності шляхом пред'явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства, зокрема статей 109, 119, 120 ЦПК України. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або її повернув, то перебіг позовної давності не переривається.

Оскільки ухвалою суду від 02 липня 2012 року позовну заяву Банку до ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_2 було повернуто позивачу у звязку із непідсудністю справи цьому суду ( т.1 а.с. 180 181), тобто у звязку із її невідповідністю вимогам ст. 109 ЦПК України, підстави для переривання строку позовної давності відсутні.

Відповідно до Додатку 1 до Договору Кредиту встановлений графік повернення грошових коштів шляхом здійснення щомісячних платежів (т.1 а.с. 29-37). Судом правильно встановлено, що останній платіж за Договором Кредиту ОСОБА_9 здійснив 27.09.2011 року.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу (постанова Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12).

Банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості із ОСОБА_1, ОСОБА_2 10 серпня 2015 року згідно відбитку поштового відправлення на конверті (т.1 а.с. 55).

Тому підстави для задоволення апеляційної скарги Банку, скасування рішення суду та ухвалення рішення про стягнення з ОСОБА_9 заборгованості у розмірі більшому, ніж визначений судом першої інстанції в межах трирічного строку позовної давності, відсутні.

Судова колегія також не погоджується з доводами апеляційної скарги Банку про незаконність та необґрунтованість рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за Договором Кредиту з поручителя ОСОБА_2

Відповідно до ч.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Частиною 1 ст.543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України. В цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Пунктом 3.1 Договору Поруки передбачено, що цей договір набуває набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до припинення всіх зобов'язань Боржника за Основним договором.

Оскільки Договором Поруки не встановлено спеціальних підстав припинення поруки, в разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів потрібно обчислювати з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання в повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Такі ж висновки застосування норм матеріального права викладено в постановах Верховного Суду України: від 21 травня 2012 року в справі № 6-69цс11, від 5 лютого 2014 року в справі № 6-152цс13, від 14 червня 2017 року в справі № 6-1009цс17.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

При цьому зазначене положення не виключає можливості пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що станом на 25.10.2011 року ОСОБА_1 вже мав прострочену заборгованість по поверненню кредиту та процентам (а.с. 12).

15.06.2012 року ОСОБА_4 звертався до Київського районного суду м. Харкова з позовною заявою про стягнення з боржника та поручителя заборгованості за Договором Кредиту, яка ухвалою суду від 02.07.2012 року була повернута у звязку із непідсудністю справи цьому суду ( т.1 а.с. 173 176, 180 181).

Вимога про дострокове повернення всієї суми заборгованості була направлена Банком на адресу поручителя ОСОБА_2 25.06.2015 року (т.1 а.с. 47-48, 49).

Письмова вимога до поручителя була предявлена Банком шляхом звернення до суду з дійсним позовом 10 серпня 2015 року, тобто більше ніж через шість місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання.

Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов'язань поручителя.

У разі пропуску кредитором строку зявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов'язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін.

За таких обставин, судова колегія вважає, що суд обґрунтовано вважав припиненою поруку ОСОБА_2 за Договором Поруки, укладеним з Банком, і доводи апеляційної скарги висновків суду в цій частині не спростовують.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

У звязку з обґрунтованістю висновку суду про припинення поруки ОСОБА_2 відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України, доводи апеляційної скарги в частині відсутності підстав для припинення договору поруки у звязку зі збільшенням відповідальності поручителя не є суттєвими.

З урахуванням викладеного, судова колегія вважає, що суд ухвалив законне та обґрунтоване рішення, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 21 березня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 22 лютого 2019 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

ОСОБА_10