справа № 1003/4931/12
головуючий у суді І інстанції Дубановська І.Д.
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
УХВАЛА

02 грудня 2019 року м. Київ

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Мостова Г.І., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення оплати за надання юридичних послуг та позичених грошових коштів, -

в с т а н о в и в :

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2018 року залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення оплати за надання юридичних послуг та позичених грошових коштів.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2018 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено строк десять днів з моменту отримання копії ухвали для усунення вказаних в ній недоліків, а саме: навести обґрунтовані підстави пропуску строку на апеляційне оскарження та надати суду відповідні докази на підтвердження поважності причин пропуску цього строку з урахуванням пропущеного строку на апеляційне оскарження понад один рік, а також сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги.

26 листопада 2019 року до Київського апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 , у якому просить прийняти оригінал квитанції про сплату судового збору та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження з додатками.

Поданим клопотанням усунуто недолік апеляційної скарги щодо сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

В обґрунтування клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження позивач ОСОБА_1 посилається на те, що останній раз була присутня у судовому засіданні 09 листопада 2017 року. У судовому засіданні 09 листопада 2017 року було постановлено ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, яку було оскаржено у апеляційному суді. Після апеляційного розгляду справа була повернута в суд першої інстанції для продовження розгляду. 30 січня 2017 року за результатами перерозподілу справа була передана на розгляд судді Дубановській І.Д.

Також зазначено, що матеріали справи не містять доказів про отримання позивачем ОСОБА_1 ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2018 року про залишення позову без розгляду. Також, позивач ОСОБА_1 посилається на те, що вона не була повідомлена про розгляд справи належним чином і було вирішено питання щодо її прав без її участі

За таких обставин, скаржник вважає, що існують виключні підстави для необхідності поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали та просить поновити процесуальний строк на апеляційне оскарження вказаного судового рішення.

Розглянувши доводи, наведені позивачем ОСОБА_1 , для поновлення строку на апеляційне оскарження, пропущеного понад 1 рік, суд дійшов висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження з огляду на таке.

ЄСПЛ у справах «Салов проти України», п. 93, «Сутяжник» проти Росії», п. 38 підкреслює, що відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи. Зокрема, під правовим пуризмом у практиці ЄСПЛ розуміється невідступне слідування вимогам процесуального закону при вирішенні питання щодо застосування чи скасування таких, що набрали законної сили, судових рішень без врахування того, чи призведе це у подальшому до реального, а не формального усунення допущених судових помилок; надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному або іншому судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Однак, для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку, оскільки національним законодавством вирішення цього питання віднесено до дискреційних повноважень суду.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформовано практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження («Пономарьов проти України» № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Європейський суд з прав людини зазначає, на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до частини 2 статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи, або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Необхідно зазначити, що факт не повідомлення особи-учасника справи про чергову дату судового засідання не може бути оцінено судом як факт не повідомлення особи-учасника про розгляд справи. Ключовим, у розумінні пункту 1 частини 2 статті 358 ЦПК України, є отримання стороною справи ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у справі, тобто про факт існування спору між сторонами який вирішується у судовому порядку.

Позивач подає до суду позовну заяву, своєю дією ініціює вирішення спору у судовому порядку та має бути зацікавлений у отриманні інформації про стан розгляду його справи.

Враховуючи значний проміжок часу, з 09 листопада 2017 року по 17 вересня 2019 року (майже 2 роки), позивач ОСОБА_1 не вжила ніяких дій для отримання інформації про стан розгляду справи за її позовом.

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком для осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Заявника було повідомлено про те, що неусунення недоліків щодо наведення підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження.

Отже, обставини на які заявник посилається як на підставу для поновлення пропущеного строку на звернення із апеляційною скаргою, не є поважними та виключними, у розумінні частини 2 статті 358 ЦПК України.

Так як заявником, всупереч вимогам статей 77 - 81 ЦПК України, не надано беззаперечних доказів, на підставі чого суд мав би поновити строк, тому апеляційна скарга вважається такою, що подана з пропуском строку на апеляційне оскарження без поважних причин та за зазначеною апеляційною скаргою відсутні підстави для відкриття апеляційного провадження, оскільки безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Керуючись статтями 357, 358 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення оплати за надання юридичних послуг та позичених грошових коштів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2018 року.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається, на сторінці офіційного веб-порталу судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/fair/

З повним текстом судового рішення учасники справи можуть ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою http://reyestr.court.gov.ua/

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя Г.І. Мостова