Ухвала

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 760/7862/17

провадження № 61-19551ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сердюка В. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 02 липня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відновлення становища, яке існувало до порушення та стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відновлення становища, яке існувало до порушення та стягнення заборгованості.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що з жовтня по листопад 2015 року ОСОБА_4 , чоловік та батько відповідачів, перебував у стаціонарі гематологічного відділення Київської міської клінічної лікарні № 9 з підстав захворювання лейкозом.

02 листопада 2015 року, він керуючись за усною домовленістю з ОСОБА_4 , щодо надання йому певної фінансової допомоги у вигляді грошових коштів щодо оплати медичних послуг, при певній бездіяльності відповідачів, через ПАТ «ОТП Банк» на рахунок ТОВ «Лабораторія Др. Рьодгера» сплатив грошову суму у розмірі

2 750,00 грн, з призначенням платежу надання медичних послуг ОСОБА_4 за проведення лабораторного дослідження «Онкогематологічного захворювання каріотипування». Зазначав, що відповідачами не відшкодовані понесені ним витрати на лікування ОСОБА_4 , а тому просив визнати бездіяльність відповідачів протиправною та стягнути з них понесені ним витрати на лікування ОСОБА_4 , з урахуванням індексу інфляції та 3% річних. На підставі вищевказаного просив позов задовольнити та визнати бездіяльність ОСОБА_2. щодо ухилення з боку вказаної особи у період часу з 29 жовтня 2015 року по 02 листопада 2015 року від обов`язку брати участь у витратах, пов`язаних із хворобою другого з подружжя ОСОБА_4 протиправною, або такою, що суперечить положенням статті 90 СК України. Визнати бездіяльність ОСОБА_3 щодо ухилення з боку вказаної особи у період часу з 29 жовтня 2015 року по 02 листопада 2015 року від обов`язку брати участь у додаткових витратах на свого батька, викликаних тяжкою хворобою ОСОБА_4 протиправною, або такою, що суперечить положенням статті 203 СК України. Стягнути одноразово у місячний термін після набранням рішення суду законної сили з ОСОБА_3 на його користь грошову суму у розмірі 4 473, 90 грн щодо відшкодування позивачу витрат, які він зазнав 02 листопада 2015 року щодо сплати медичних послуг на користь ОСОБА_4 Стягнути у місячний термін після набрання рішенням суду законної сили з ОСОБА_3 на його користь грошову суму у розмірі 81,80 грн судових витрат.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 02 липня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Постановою Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 02 липня 2019 року залишено без змін.

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 подано касаційну скаргу, в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати Солом`янського районного суду м. Києва від 02 липня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пунктів 1 та 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Верховний Суд вважає, що ця справа є малозначною в силу своїх властивостей, при цьому враховує характер правовідносин у яких виник спір, предмет і ціну позову.

Крім того, при визначенні справи малознаною Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження.

Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Верховним Судом також враховано, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі Azyukovska v. Ukraine (Азюковська проти України) від 09 жовтня 2018 року.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер правовідносин у яких виник спір, предмет і ціну позову у даній справі та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Разом з цим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимоги статтей 390 та 392 ЦПК України.

Ураховуючи, що оскаржуване судове рішення прийнято у малозначній справі, а випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відсутні, тому касаційне провадження у цій справі не підлягає відкриттю.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 02 липня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відновлення становища, яке існувало до порушення та стягнення заборгованості - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Сердюк