Справа № 350/1244/19
Провадження № 2/350/510/2019
УХВАЛА

26 листопада 2019 року селище Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Максиміва І.В.

при секретарі Видойник І.П.

за участю:

представника позивачки ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області про визнання недійсним договору купівлі-продажу, клопотання відповідача про закриття провадження у справі,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

У своєму позові ОСОБА_3 просить визнати недійсним договір купівлі-продажу № 2642/2016/1077 від 17 березня 2016 року автомобіля марки Volkswagen, модель «Transporter», 2000 року випуску, білого кольору, номер кузову (шасі) НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , укладений між ОСОБА_3 , і.п.н. НОМЕР_3 та ОСОБА_4 , і.п.н. НОМЕР_4 , а також просить скасувати державну реєстрацію транспортного засобу марки Volkswagen, модель «Transporter», 2000 року випуску, білого кольору, номер кузову (шасі) НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , проведену на підставі договору купівлі-продажу № 2642/2016/1077 від 17 березня 2016 року на ім`я ОСОБА_3 .

Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 01 серпня 2019 року відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 03 жовтня 2019 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні 26 листопада 2019 року представник Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області Цепенда А.І. звернувся до суду з клопотанням про закриття провадження у справі з тих підстав, що прийнявши дану справу до розгляду у порядку цивільного судочинства, суд порушив предметну юрисдикцію, оскільки згідно ч. 3 ст. 21 КАС України у випадках коли відповідачем в адміністративній справі є орган державної влади, інший державний орган, орган Автономної Республіки Крим, їх посадова чи службова особа, потрібно звертатися до окружного адміністративного суду за правилами адміністративного судочинства. Крім цього, якщо справа щодо однієї з вимог підсудна окружному адміністративному суду, а щодо іншої вимоги (вимог) місцевому загальному суду як адміністративному суду, таку справу розглядає окружний адміністративний суд. Оскільки позовна вимога щодо скасування державної реєстрації транспортного засобу стосується Регіонального сервісного центу МВС України в Івано-Франківській області, який здійснює публічно-владні управлінські функції в сфері реєстрації транспортних засобів, а тому важає, що спір носить публічно-правовий характер, і справа повинна розглядатись Івано-Франківським окружним адміністративним судом в порядку адміністративного судочинства. Просив клопотання задоволити.

Представник позивача у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечив.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву в якій просить справу розглядати у його відсутності.

Проаналізувавши клопотання, заслухавши пояснення сторін з приводу заявленного клопотання, суд приходить до наступних висновків.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні враховувати суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, зміст та юридичну природу обставин у справі.

Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, при цьому визначення предмета та підстав позову, обрання способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Згідно із частиною четвертою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачено у статті 19 ЦПК України, а саме: суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Пункт 1 ч. 1 ст. 3 КАС України визначає адміністративною справою переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Пункт 2 ч. 1 ст. 3 КАС України дає визначення поняття публічно-правового спору - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;

Частиною 3 ст. 19 КАС України визначено, що адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

До адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням таким суб`єктом владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір має і особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Тобто суд повинен з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило) майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі не достатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер спірних правовідносин.

Предметом указаного спору є договір купівлі-продажу траспортного засобу - автомобіля, який позивачка вважає своєю власністю.

Статтями 328, 329 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частин першої-пятої ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

У справі, що розглядається, спір виник з приводу визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, реєстрацію права на який здійснив Регіональний сервісний центр МВС в Івано-Франківській області.

Вказане свідчить про існування спору між позивачкою, яка вважає себе власником автомобіля марки Volkswagen, модель «Transporter», 2000 року випуску, білого кольору, номер кузову (шасі) НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , та відповідачем ОСОБА_4 , який на думку позивачки відчужив їй вказаний транспортний засіб не маючи на нього права, оскільки вказаний автомобіль належав їй згідно рішення суду від 17.09.2014 року. А вимоги щодо Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав.

Тому на думку суду, цей позов спрямовано на захист права власності. Спір має приватноправовий характер і підлягає розгляду в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 259-261 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання представника Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області про закриття провадження у справі відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її оголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Максимів І.В.

Повний текст ухвали складений 29 листопада 2019 року.