Справа № 303/6918/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 листопада 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Джуги С.Д., Куштана Б.П.,

за участі секретаря Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 04 квітня 2019 року (головуючий суддя Довжанин В.М.) у справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний інвестиційний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2018 року Акціонерного товариства «Комерційний інвестиційний банк» (АТ «Комінвестбанк», далі: Банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 14.07.2008 між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №04-3/3к-19, та в подальшому ряд додаткових угод, і за умовами такого договору позичальник отримав грошові кошти у розмірі 10500,00 доларів США зі сплатою 13 % річних з кінцевим строком повернення 14.03.2017.

Взяті на себе зобов`язання позичальник належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 01.11.2018 Банк визначив заборгованість відповідача в загальній сумі 15692,44 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 01.11.2018 становить 441253,08 грн., а саме: 10500,00 доларів США - за кредитом; 2281,21 доларів США - відсотки за користування кредитом; 1346,87 доларів США - нараховані штрафні санкції (пеня); 515,22 доларів США три відсотки річних згідно ст. 625 ЦК України; 1050,00 доларів США - штраф. Посилаючись на вказані обставини, уточнивши позовні вимоги (а.с.87-88) Банк просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 15692,44 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 01.11.2018 становить 441253,08, та 6618,80 сплаченого судового збору.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 04.04.2019 позов Банку задоволено частково - стягнуто із ОСОБА_1 на користь AT «Комінвестбанк» заборгованість по договору кредиту №04-З/Зк-19 від 14.03.2008 в сумі 13 295 доларів США 57 центів, що згідно курсу НБУ станом на 01.11.2018 становить 373 844,84 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 5606,12 грн.

Як вбачається з рішення суду, із ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за тілом кредиту 10500 доларів США, 2281,21 доларів США - відсотки за користування кредитом; та 514,36 доларів США три відсотки річних згідно ст. 625 ЦК України. Суд вважав, що не підлягає стягненню пеня в сумі 1346,87 доларів США та штраф у розмірі 1050,00 доларів США, що нараховані поза межами річного строку позовної давності.

На це рішення подав апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якій просить рішення скасувати в частині стягнення відсотків у розмірі 2281,21 доларів США (станом на 01.11.2018 еквівалент 64145,66 грн.), зменшивши загальну суму боргу до суми 11013,79 доларів США та, відповідно, зменшивши суму судових витрат.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що строк дії кредитного договору визначено до 14.03.2017, а тому нарахування відсотків у розмірі 2281,21 доларів США після закінчення кінцевого строку кредитування є безпідставним.

Банк рішення суду не оскаржував. У відзиві на апеляційну скаргу Банк, просить подану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. Вказує, що у п. 7.3 кредитного договору сторони визначили, що договір діє до остаточного виконання прийнятих зобов`язань, у зв`язку з чим вважає, що у силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України проценти слід сплачувати до дня повернення позики.

Оскільки Банк судове рішення не оскаржив, суд апеляційної інстанції, з урахуванням принципу диспозитивності, переглядає рішення суду в частині стягнення відсотків (визначеного розміру заборгованості), не роблячи висновків щодо неоскарженої частини рішення щодо решти складових боргу.

Встановлено, що 14.07.2008 між Банком та ОСОБА_1 було укладено Договір кредиту №04-3/3к-19 (далі Договір), за умовами якого позичальник отримав грошові кошти у розмірі 15000,00 доларів США зі сплатою 14 % річних з кінцевим терміном повернення 14.03.2009 (а.с.6-8). У подальшому до цього Договору було укладено ряд додаткових угод - №1 від 05.11.2008, №2 від 14.03.2009, №3 від 01.12.2010, №4 від 14.03.2011, №б/н від 14.03.2011, №5 від 14.03.2012, №6 від 14.03.2013, №б/н від 14.03.2013, №7 від 14.03.2014, №8 від 13.03.2015, №9 від 14.03.2016, якими вносились зміни до п.1.1 Кредитного договору №04-3/3к-19 щодо суми кредиту, відсоткової ставки та кінцевого терміну повернення заборгованості (а.с.9-19). Відповідно до останньої додаткової угоди - №9 від 14.03.2016 - Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування кредитні кошти в сумі 10500,00 доларів США зі сплатою 13 % річних з кінцевим терміном повернення 14.03.2017 (а.с.19).

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

У цій справі сторони визначили кінцевий термін повернення заборгованості до 14.03.2017. Моментом повернення Кредиту вважається день зарахування на відповідні рахунки Кредитора суми кредиту, нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій, визначених Кредитним договором (п.2.3. Договору). Пунктом 2.4 Договору передбачено нарахування відсотків щомісячно за фактичну кількість днів у періоді, в межах строку, що визначений п. 1.1. цього Договору. Сплата відсотків здійснюється у валюті кредиту не пізніше останнього робочого дня поточного місяця (п.2.4.1 Договору). Позичальник зобов?язується повернути в повному обсязі кредит із нарахованими відсотками за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями у термін, визначений п. 1.1 цього договору (п. 3.3.5 Договору).

Отже, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання - кінцевим терміном повернення кредиту сторонами остаточно було визначено 14.03.2017. Щомісячне нарахування відсотків також було передбачено в межах строку, визначеного п 1.1. договору - тобто, до 14.03.2017.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Термін повернення кредиту та строк, в межах якого проводилось нарахування відсотків, сторонами було визначено до 14 березня 2017. Починаючи з 15 березня 2017 року відповідач мав обов`язок, незалежно від пред`явлення вимоги позивачем, повернути всю заборгованість за договором.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Оскільки умовами Договору не було передбачено право Банку нараховувати відсотки після закінчення строку кредитування, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилось після спливу визначеного договором строку кредитування.

Тому колегія суддів відхиляє аргументи позивача про те, що, на підставі 7.3 Договору, Банк мав право нараховувати передбачені договором проценти до остаточного виконання прийнятих зобов?язань.

Саме такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа N 14-10цс18).

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким правом Банк скористався просив стягнути з відповідача три відсотки річних згідно ст. 625 ЦК України, сума яких, згідно наданого Банком розрахунку, становить 514,36 доларів США (а.с.120). Таке право Банку визнає і відповідач, не заперечуючи у апеляційній скарзі проти стягнення такої суми.

Згідно наданого Банком розрахунку заборгованості позичальника (а.с. 113-120), заборгованість за відсотками в сумі 2281,21 доларів США, яку просив стягнути позивач, утворюється після 14.03.2017, тобто після кінцевого строку кредитування.

Таким чином, стягнення заборгованості за кредитним договором за відсотками в сумі 2281,21 доларів США, що нараховані після 14.03.2017 є безпідставним.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню рішення суду, через невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, слід змінити - стягненню з позичальника на користь Банку підлягає сума заборгованості, стягнута судом першої інстанції за винятком відсотків у розмірі 2281,21 доларів США (станом на 01.11.2018 еквівалент 64145,66 грн.).

Таким чином, на користь Банку підлягає стягненню заборгованість станом на 01.11.2018 у розмірі 11014,36 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 01.11.2018 становить 309701,77 грн., а саме: 10 500,00 доларів США заборгованість за кредитом, та 514,36 доларів США три відсотки річних згідно ст. 625 ЦК України.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При пред`явленні позову позивачем було сплачено 6618,80 грн. судового збору (а.с. 1). За подачу апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив 1152,60 грн. (а.с. 145, 154). Оскільки позов підлягає частковому задоволенню (на 70,18 %), а апеляційна скарга підлягає задоволенню у повному обсязі, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути у відшкодування сплаченого судового збору 4645,07 грн., а з позивача на користь відповідача 1152,60 грн.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, н6ак яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній частину судових витрат.

З врахуванням положень ч. 10 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 3492,47 грн. у відшкодування витрат по оплаті судового збору.

Керуючись ч. 4 ст. 258, 265, п.2 ч. 1 ст. 374, п.п. 3, 4 ст. 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 04 квітня 2019 року в частині визначеного розміру заборгованості та в частині судових витрат змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Мукачівським РВУМВС 13.06.1996, РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Комерційний інвестиційний банк» (88000, м. Ужгород, вул. Гойди, буд. 10, ) заборгованість за Договором кредиту №04-З/Зк-19 від 14 березня 2008 року в сумі 11 014,36 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 01.11.2018 становить 309 701,77 грн., з яких 10 500,00 доларів США заборгованість за кредитом; 514,36 доларів США три відсотки річних згідно ст. 625 ЦК України.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційний інвестиційний банк» 3492,47 грн. у відшкодування сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 листопада 2019 року.

Головуюча:

Судді: