Провадження № 2/760/5530/19
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 листопада 2019 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді - Букіної О.М.
при секретарі - Кривулько С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві за правилами спрощеного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач звернулася до суду з позовом та просить визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування службовим житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ордеру №1066 на право заняття службового приміщення, виданого 26.11.1992 Виконавчим комітетом Жовтневої районної Ради народних депутатів, як особі, що працює на посаді двірника-доглядача в РЕО-703.
Вказує, що в квартирі також зареєстровані відповідач - ОСОБА_2 , її донька - ОСОБА_3 та її онук - ОСОБА_4 .
Зазначає, що з 08.04.1994 перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який 11.01.2007 розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу. Після укладення шлюбу з відповідачем, за згодою позивача, останній вселився та зареєструвався за постійним місцем проживання в наданому позивачу у користування службовому житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач посилається на те, що відповідач з моменту розірвання шлюбу, а саме з січня 2007 року не проживає у вказаній вище квартирі та не користується нею, спільне господарство з позивачем не веде, його власних речей або майна немає, однак на момент подання позову продовжує обліковуватись та не погоджується в добровільному порядку знатись з реєстрації.
Вважає, що відповідач не проживає у спірній квартирі без поважних причин понад шість місяців, а тому втратив право користування житловим приміщенням.
З огляду на викладене, позивач просила задовольнити позов.
07.05.2019 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М.
Ухвалою суду від 08.05.2019 в справі відкрито спрощене позовне провадження.
Сторонам було направлено копію ухвали від 08.05.2019, також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками.
Відзив на позовну заяву відповідачем не подано.
Ухвалою суду від 10.09.2019 справу призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням сторін.
Позивач в судове засідання не з`явилася, проте останньою до суду подано заяву в якій просить справу слухати у її відсутність та в разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України.
Про причину неявки суд до відома не поставив.
Судові повістки, що направлялась на їх адресу за зареєстрованим місцем проживання, не отримані останніми та повернулися до суду у зв`язку з закінченням терміну зберігання.
Відповідно до ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.
Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання.
У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідачів про час розгляду справи належним.
Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Виходячи з цього, враховуючи думку позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_5 було видано ордер № 1066 на право заняття службового приміщення, а саме в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , зі складом сім`ї: донька - ОСОБА_6 (а.с. 8).
Згідно матеріалів справи вбачається, що у спірній квартирі зареєстровано чотири особи - позивач ОСОБА_1 , її донька - ОСОБА_3 , онук - ОСОБА_4 та відповідач - ОСОБА_2 (а.с. 34).
Також, встановлено, що сторони з 08.04.1994 перебували з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який 11.01.2007 розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 14).
Відповідно до ст. 163 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане житлове приміщення у випадках і в межах строків, установлених ч. 1, ч. 3 п. 1, 5, ч. 4 ст. 71 ЖК України. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім`ї не звільняє їх від виконання обов`язків за договором найму жилого приміщення.
Згідно ч.1-3 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках:
1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п`яти років перебування на дійсній військовій службі;
2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання;
3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.
Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року з наступними змінами та доповненнями «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутній понад встановлений строк, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення, тощо).
Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до статей 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець або особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язанні протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду, свідоцтва про смерть.
Як вбачається з актів, складеним мешканцями даного будинку та затвердженими працівниками ЖЕД №905 від 30.10.2018, 30.01.2019 та 05.04.2019, ОСОБА_2 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає (а.с. 21, 22, 23).
Також, з матеріалів справи вбачається, що відповідач не цікавиться спірною квартирою, не приймає участі в її утриманні та не сплачує комунальних платежів.
Як вбачається з пояснень викладених позивачем у позові, після укладення шлюбу з відповідачем, за згодою позивача, останній вселився та зареєструвався за постійним місцем проживання в наданому позивачу у користування службовому житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 . З моменту розірвання шлюбу, а саме з січня 2007 року, відповідач не проживає у вказаній вище квартирі. Знятися з реєстраційного обліку в добровільному порядку відмовляється.
Таким чином, встановлено, що відповідач відсутній у житловому приміщенні позивача більше шести місяців без поважних причин зазначених в ст.ст. 71, 72 ЖК України.
Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Оцінюючи наявні у справі докази, суд вважає встановленим, що відповідач, хоча і значаться зареєстрованою у спірній квартирі, однак у спірному житлі не проживає без поважних причин понад встановлений законом строк, будь-якої участі в оплаті комунальних послуг та утриманні житла не приймає.
Доказів того, що відповідачу чинилися перешкоди у користуванні спірною квартирою, в матеріалах справи відсутні.
З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги позивача про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
Таким чином, з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору в розмірі 768,40 грн.
Керуючись Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 71, 72 ЖК України, ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування службовим житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН не відомий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 768,40 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М.Букіна