ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/8042/19
Провадження № 22-ц/4820/2097/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

розглянув без повідомлення учасників справи справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 вересня 2019 року, суддя Логінова С.М., у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У березні 2019 року ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» (далі - «Банк»), звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути заборгованість по кредитному договору у розмірі 14491,13 грн.

В обґрунтування доводів позивач зазначив, що 15.11.2010 року ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач зобов`язання по кредитному договору не виконав та станом на 03.02.2019 року заборгованість за кредитом становить 14491,13 грн., а саме:3295,06 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 3433,06 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 5446,77 грн. - пеня, а також штрафи - 500,00 грн. (фіксована частина) та 666,24 грн. (процентна складова).

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12.09.2019 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просило скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12.09.2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості задовольнити в повному обсязі.

На обґрунтування скарги апелянт зазначив, що рішення суду є незаконним, ухваленим з порушенням норм процесуального та матеріального права. Апелянт зазначив, що судом першої інстанції належним чином не перевірено доводів позивача, які мають значення для правильного вирішення справи, не надано належної оцінки наявним у справі доказам.

Розгляд справи проведений в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 15.11.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 11).

В анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору Банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» «Універсальна Contract», «Універсальна Gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 13-27).

Згідно з наданим Банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 03.02.2019 року становить 14491,13 грн., а саме:3295,06 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 3433,06 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 5446,77 грн. - пеня , а також штрафи - 500,00 грн. (фіксована частина) та 666,24 грн. (процентна складова). (а.с. 9-10).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що позивач АТ КБ «Приватбанк» не надав суду належних доказів на підтвердження отримання ОСОБА_1 кредиту у сумі 5000 грн.

Висновок суду не в повній мірі відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода.

Частиною 1 статті 634 вказаного Кодексу встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Вимоги апелянта щодо стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості, включно з відсотками, пенею та штрафами є необґрунтованими з огляду не таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Свої зобов`язання відповідно до умов кредитного договору відповідач належним чином не виконував, оскільки не повернув отриманої в Банку суми.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (далі - Постанова) передбачено, якщо Правила надання банківських послуг та Тарифи обслуговування кредитних карт не містять підпису боржника, то з огляду на їх мінливий характер, їх не можна вважати складовою кредитного договору, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо ним підписана, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Із анкети-заяви, підписаної Банком та ОСОБА_1 вбачається, що в ній відсутні правила надання банківських послуг, тарифи обслуговування кредитних карт, а саме строк дії договору, процентна ставка, сума комісії, відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми тощо.

Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові вказує, що оскільки підписана лише заява-анкета, яка не містить детальних умов договору, а Правила надання банківських послуг та Тарифів обслуговування кредитних карт не містять підпису боржника, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками, а також пеню, комісію і штрафи.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 15.11.2010 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»,«Універсальна Contract», «Універсальна Gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку як невід`ємні частини спірного договору, положеннями яких передбачені процентна ставка за користування коштами, пеня за несвоєчасне погашення кредиту, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання ОСОБА_1 кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), комісії, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

При цьому суд вказує, що вимоги про стягнення відсотків за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З огляду на зазначене, відсутні правові підстави для стягнення на користь АТ КБ «Приватбанк» відсотків за користування кредитними коштами, комісії, пені та штрафів, оскільки в матеріалах справи відсутні дані щодо прийняття боржником умов і тарифів кредитування, а тому з ОСОБА_1 підлягає до стягнення лише фактично отримані та використані позичальником кошти.

Висновок суду про відсутність доказів щодо отримання позичальником ОСОБА_1 кредитних коштів спростовуються даними банківської виписки по кредитним карткам НОМЕР_1 НОМЕР_2 . Як вбачається зі змісту вказаних виписок, в період з 15.12.2017 року по 05.01.2019 року відповідач фактично користувався коштами (а.с. 70), в тому числі 15.12.2017 року отримав готівку у відділенні банку в розмірі 4800 грн. Таким чином, за вищевказаний період відповідачем згідно банківської виписки не повернуті Банку кошти склали 4847,25 грн., які становлять різницю між фактичними витратами позичальника та сумою коштів, яка була фактично внесена клієнтом на погашення заборгованості (5802,28-955,03=4847,25). Відтак вказана сума підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Банку. При цьому твердження суду про неможливість визначити розмір наданого кредитного ліміту, з урахуванням підписаної відповідачем анкети-заяви, згідно якої кредитний ліміт встановлений у розмірі 500 грн., а не 5000 грн., як зазначив Банк у позові, для вирішення питання щодо стягнення суми як такої, що була фактично отримана ОСОБА_1 значення не має.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягнення 500,41 грн. судових витрат по сплаті судового збору в судах першої та апеляційної інстанції з урахуванням розміру задоволених позовних вимог: (4847, 25 грн.х100%:14491,13 грн.=33,45%); (1921 грн.+2881,5 грн.=4802,5 грн.х33,45%:100%=1606,43 грн.).

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 384, 389,390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 вересня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ), на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», (), заборгованість у розмірі 4847 грн. 25 коп. та 1606 грн. 43 коп. судових витрат по сплаті судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 грудня 2019 року.

Судді Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова