Постанова

Іменем України

11 січня 2019 року

м. Київ

справа № 757/16157/17-ц

провадження № 61-27958св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), ЛеськоА. О., Мартєва С. Ю.,

учасники справи:

позивач - Державне підприємство «Наш Дім»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державного підприємства «Наш Дім» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 06 грудня 2017 року у складі судді Москаленко К. О. та постанову апеляційного суду міста Києва від 21 березня 2018 року у складі суддів: Шахової О. В., Головачова Я. В., Вербової І. М.,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2017 року Державне підприємство «Наш Дім» (далі - ДП) звернулося з позовом до ОСОБА_4 про визнання ордеру на житлове приміщення недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 16 січня 2015 року на підставі рішення адміністрації та профспілкового комітету № 17 від 16 січня 2015 року ОСОБА_4 було видано ордер № 17 на право зайняття кімнати НОМЕР_1 в сімейному гуртожитку по АДРЕСА_1, який належить підприємству. Проте з часу отримання ордеру відповідач в кімнату не вселився, не здав оригінал ордеру та не зареєструвався, кімнату використовує для надання послуг з тимчасового розміщення сторонніх осіб. Окрім цього, відповідач на час отримання ордеру не перебував з підприємством в трудових відносинах та працював на посаді двірника з липня по вересень 2015 року на умовах цивільно-правової угоди, а з 01 жовтня 2015 року з відповідачем взагалі відсутні трудові відносини. Також, ордер було видано на підставі рішення адміністрації, профспілки, яка 28 січня 2016 року знята з профспілкового обліку.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив визнати ордер № 17 від 16 січня 2015 року на право зайняття житлового приміщення в сімейному гуртожитку - кімнати АДРЕСА_2 - недійсним.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 06 грудня 2017 року в задоволенні позову ДП «Наш Дім» відмовлено.

Рішення першої інстанції мотивоване тим, що підстави, на які посилається позивач, відповідно до статті 59 Житлового кодексу України не є підставами для визнання ордера недійсним та спростовуються матеріалами справи.

Постановою апеляційного суду міста Києва від 21 березня 2018 року рішення Печерського районного суду міста Києва від 6 грудня 2017 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позовні вимоги не ґрунтуються на законі та не можуть свідчити про те, що ордер на кімнату в гуртожитку видано відповідачу з порушенням закону. Факт не вселення відповідача, не проживання та не перебування відповідача в трудових відносинах з підприємством не мають правового значення для визнання спеціального ордеру недійсним та є підставами для захисту порушених відповідачем прав позивача в інший спосіб.

У 2018 року ДП «Наш Дім» подало касаційну скаргу на рішення Печерського районного суду міста Києва від 06 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду міста Києва від 21 березня 2018 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої і апеляційної інстанції та увалити нове рішення про визнання ордеру недійсним.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_4 ніколи не мав трудових відносин із ДП «Наш Дім» та не обіймав на вказаному підприємстві посаду двірника. Наданий ОСОБА_4 договір найму житлового приміщення у гуртожитку не містить істотних умов договору щодо орендної плати, терміну, на який укладається договір, відновлення орендного майна та умови його повернення, страхування орендарем взятого ним в оренду майна та інших умов. У договорі найму житлового приміщення у гуртожитку від 23 січня 2015 року наймодавцем виступає державне підприємство «Наш Дім», однак вказаний договір скріплений печаткою Первинної профспілкової організації «ДП Наш Дім», яка перебувала в процесі припинення.

Вказане підтверджується копіями цивільно - правових угод № 93 від 01 липня 2015 року, № 101 від 03 серпня 2015 року та № 117 від 04 вересня 2015 року, які додавалися до позовної заяви і відповідно до яких, ОСОБА_4 зобов'язувався лише протягом трьох місяців надавати комплекс послуг з дотримання в належному санітарному стані, прибирання будинків та прибудинкових територій, що передані в обслуговування ДП «Наш Дім», а ДП «Наш Дім» зобов'язувався їх прийняти та оплатити.

Згідно вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що гуртожиток по АДРЕСА_1 знаходиться на балансі ДП «Наш Дім». На підставі спільного рішення адміністрації підприємства та профспілкового органу ОСОБА_4 видано ордер № 17 від 16 січня 2015 року на право зайняття кімнати НОМЕР_1 в сімейному гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1.

23 січня 2015 року сторони уклали договір найму житлового приміщення у гуртожитку та підписали акт прийому - передачі житлового приміщення.

Відповідно до статті 128 Житлового кодексу України, ордер на жилу площу в гуртожитку надається на підставі спільного рішення адміністрації підприємства і профспілкового комітету.

Згідно з статтею 129 Житлового кодексу України, на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Частиною першою статті 130 Житлового кодексу України визначено, що порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до статті 59 Житлового кодексу України, ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючи дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі.

Колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що заявлені позивачем підстави визнання ордеру недійсним не ґрунтуються на вимогах статті 59 Житлового кодексу України.

Згідно правового висновку, який міститься в постанові Верховного суду України № 6-2556цс16 від 11 жовтня 2017 року, ордер на жилу площу в гуртожитку може бути видано лише на вільну жилу площу за спільним рішенням адміністрації та відповідного профспілкового комітету підприємства, установи організації, і цей ордер є єдиною підставою для вселення в жиле приміщення.

Доводи ДП «Наш Дім» про те, що ордер видано на підставі рішення адміністрації та профспілкового комітету ДП «Наш Дім», який знято з профспілкового обліку, не заслуговують на увагу, оскільки ордер було видано ОСОБА_4 16 січня 2015 року, а профспілкова організація ДП «Наш Дім» знята з профспілкового обліку постановою президії Київської міської профспілки працівників житлово - комунального господарства та сфери послуг № 3 від 28 січня 2016 року, тобто через рік після видачі ордеру.

Також не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що відповідач не перебував та не перебуває в трудових відносинах з підприємством, оскільки позивачем надані цивільно-правові угоди про його роботу двірником на підприємстві з липня по вересень 2015 року.

Доводи касаційної скарги державного підприємства «Наш Дім» є необґрунтованими, висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки, наданих сторонами доказів, що згідно із статтею 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства «Наш Дім» залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 06 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду міста Києва від 21 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв