Гайворонський районний суд Кіровоградської області
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.01.2019 року Гайворонський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого - судді Панасюка І.В.,

з участю секретаря судового засідання - Шевченко Л.О.,

представника відповідача - адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Гайворон цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі та гідності й відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Гайворонського районного суду з позовом до ОСОБА_3 про захист честі та гідності й відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями.

Позов мотивований тим, що з 23.06.2014 р. по 2018 р. його сусідка ОСОБА_3 постійно його ображає, принижує, безпідставно роздягається та веде себе антиморально та демонстративно. На його зауваження не реагує, він неодноразово просив сусідку припинити протиправні дії відносно нього, однак жодних результатів це не дало, а навпаки змінило ситуацію в найгірший стан, а саме вона ще гірше почала себе вести, оскільки вона сама зазначає що в неї дядько працює у поліції і що їй нічого не буде. Відшкодування заподіяної моральної шкоди він оцінює у розмірі 23000 грн. Ця сума обумовлена визначеними фізичними та душевними стражданнями, погіршенням внаслідок цих страждань стану здоров'я.

Просить суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь матеріальну та моральну шкоду у розмірі 23000 гривень та понесені судові витрати.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, які в ньому зазначені та попросив суд їх задовольнити.

Відповідач та її представник в судовому засіданні підтримали поданий відзив, позов не визнали, просять відмовити в його задоволенні. Відповідач вказала, що в них склалися неприязні стосунки з приводу чого вони неодноразово зверталися до поліції. Позивач слідкував за нею та здійснив відеозйомку, коли вона справляла природні потреби, яку надав суду. Крім цього відповідачем до суду подано клопотання про застосування судом строку позовної давності.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вже конфліктують дуже давно та неодноразово зверталися до поліції з приводу конфліктів. Вона чула, що відповідач казала про те, що позивач зловживає спиртними напоями та вживає наркотичні засоби. Випадків, щоб відповідач роздягалася в публічних місцях чи при позивачу вона не бачила.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що є рідним батьком позивача. Його сім`я вже багато років конфліктує з сім`єю відповідача та в них склалися неприязні відносини. Остання постійно обзиває його сина, також бачив як вона роздягалася в присутності сина та в інших громадських місцях.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та стаття 34 Конституції України передбачають, що кожна людина має право на свободу виявлення поглядів, змістом чого є свобода дотримуватися своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів. Частиною 1 ст.34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Разом з тим за змістом ч. 4 ст. 32 Конституції України та ст. 277 ЦК України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

У відповідності до норм статей 297, 299 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені нормами статті 1166 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Шкода, заподіяна особі або майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.2 ст.1166 ЦК України).

Відповідно до ст. 280 Цивільного кодексу України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Позивач зазначав, що відповідач вже тривалий час постійно ображає, принижує його, веде себе антиморально та демонстративно, разом з тим за час розгляду справи жоден із зазначених фактів, а також наявність спричиненої матеріальної та моральної шкоди не знайшли підтвердження у суді. Зокрема свідок ОСОБА_4 не бачила фактів аморальної поведінки відповідача щодо позивача, в той же час підтвердила існуючі між ними неприязні відносини та відповідні вислови. Відповідач не притягнута до юридичної відповідальності за вчинення подібних дій. Покази свідка ОСОБА_5 суд оцінює критично, оскільки останній є рідним батьком позивача та в нього також склалися неприязні відносини з відповідачем. Позивачем не надано суду доказів достовірності дослідженого відеозапису та часу його вчинення, а тому останній не може бути врахований як доказ.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (№ 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Отже, судом не встановлено фактів, а позивачем не представлено доказів, того, що неправомірними діями відповідача було порушено особисті немайнові права позивача та спричинено йому моральну та матеріальну шкоду, тому суд вважає, що у задоволенні даного позову слід відмовити. В зв'язку з викладеним не підлягає задоволенню клопотання відповідача про застосування позовної давності.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. 34 Конституції України, ст. ст. 16, 277, 280, 297, 299 ЦК України, ст. ст. 13, 19, 42, 81, 141, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі та гідності й відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями - відмовити повністю.

Судові витрати залишити по фактично понесеним.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: І. В. Панасюк

Дата документу 17.01.2019