Справа № 203/893/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Дикаленко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, стягнення компенсації вартості майна,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування заявлених позовних вимог посилаючись на те, що з 11.10.2003 року перебуває із відповідачем у зареєстрованому шлюбі. З 26.09.2015 року сумісне проживання та ведення спільного господарства з відповідачем було припинено. Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 22.04.2016 року шлюб між ними було розірвано. Під час перебування у шлюбі, 22.12.2010 року, ними було придбано автомобіль Geely МК н/з НОМЕР_1 , який було зареєстровано за відповідачем. В зв`язку з цим, посилаючись на норми СК України, позивачка просила визнати вказаний автомобіль спільної сумісною власністю її та відповідача, а також в порядку поділу спільного сумісного майна виділити цей автомобіль у власність відповідачу, стягнувши з останнього на її користь компенсацію вартості Ѕ частини автомобіля в сумі 64194 грн. 77 коп.

В наданій заяві представник позивача просив проводити розгляд справи без її участі, зазначивши про підтримання позову та не заперечуючи проти заочного розгляду справи.

Відповідач за неодноразовими викликами до суду не з`явився, про поважність причин своєї неявки не повідомив, відзиву на позов не надав.

В зв`язку з цим, судом у відповідності до ч.3 ст.211, ч.3 ст.223. ч.2 ст.247, ст.ст.280.281 ЦПК України, було визнано за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін в заочному порядку, за наявними у матеріалах справи доказами та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу фіксації.

Перевіривши викладені в позовній заяві доводи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони з 11.10.2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропет-ровська від 22.04.2016 року (цивільна справа №203/1489/16-ц).

Вказаним рішенням суду також встановлено, що сторони припинили сумісне проживання та ведення спільного господарства з 26.09.2015 року.

Як зазначила позивачка та не спростовано відповідачем, 22.12.2010 року, тобто під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі та до фактичного припинення шлюбних відносин, ними було придбано автомобіль Geely МК 2010, 2010 р.в. н/з НОМЕР_1 , який було зареєстровано за відповідачем.

Факт реєстрації вказаного транспортного засобу за відповідачем по теперішній час підтверджується також довідкою ТСЦ МВС №1249 від 15.08.2019 року.

Згідно відповіді №186/19А від 27.10.2019 року судового експерта Пилипенка О.С., середня ринкова ціна по Україні транспортного засобу моделі Geely МК 2010, 2010 р.в., який був у використанні, становить 128389 грн. 57 коп.

Таким чином, оскільки спірний автомобіль було придбано сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі, в період сумісного проживання та ведення спільного господарства, не надання відповідачем доказів, які б свідчили про те, що останній є його особистою власністю відповідно до положень ч.1 ст.57 СК України, суд приходить до висновку про обгрунтованість та необхідність задоволеннях позовних вимог позивачки в частині визнання спірного транспортного засобу спільної сумісною власністю сторін, як колишнього подружжя.

При вирішенні питання про поділ спільного сумісного майна, суд враховує. що автомобіль є річчю неподільною та перебуває у фактичному користуванні відповідача.

В зв`язку з цим, відповідно до положень ст.71 СК України, автомобіль слід виділити у власність відповідача, стягнувши з останнього на користь позивачки компенсацію Ѕ частини вартості автомобіля в сумі 64194 грн. 77 коп. (в межах заявлених позовних вимог відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України).

Також з відповідача на користь позивачки слід стягнути витрати за послуги експерта на визначення вартості спірного автомобіля в сумі 1500 грн., у відповідності до ст.141 ЦПК України судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп., всього таким чином стягнувши кошти в сумі 66463 грн. 17 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.57,60,69,70,71 Сімейного кодексу України, ст.ст.2,3,10, 11-13,76-81,141,211,223,247,258,259,263-268,280,281 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, стягнення компенсації вартості майна задовольнити повністю.

Визнати автомобіль Geely МК JL 7162, 2010 р.в., н/з НОМЕР_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділити автомобіль Geely МК JL 7162, 2010 р.в., н/з НОМЕР_1 в особисту власність відповідача ОСОБА_2 .

В рахунок компенсації Ѕ частини автомобіля Geely МК JL 7162, 2010 р.в., н/з НОМЕР_1 , стягнути з відповідача ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) на користь позивачки ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) кошти в сумі 64194 грн. 77 коп., витрати за послуги експерта в сумі 1500 грн., судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп., а всього стягнути кошти в сумі 66463 грн. 17 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення складено 03 листопада 2019 року.

Суддя С.Ю.Казак