Справа № 161/9865/18 Головуючий у 1 інстанції: Черняк В. В.
Провадження № 22-ц/802/169/19 Категорія: 18 Доповідач: Русинчук М. М.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Данилюк В.А., Федонюк С.Ю.,

з участю: секретаря судового засідання Губарик К.А.,

позивачки ОСОБА_1,

представника позивачки ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Делівері Кар», Товариства з обмеженою відповідальністю «А.В.Л.», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4, про визнання договору комісії недійсним за апеляційною скаргою третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4, на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 грудня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Приватного підприємства «Делівері Кар» (далі ПП «Делівері Кар»), Товариства з обмеженою відповідальністю «А.В.Л.» (далі ОСОБА_5 «А.В.Л.»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4, про визнання договору комісії недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 липня 2017 року, яке набрало законної сили, звернуто стягнення на предмет застави - вантажний сідловий тягач марки Volvo, модель FH 12-42T, реєстраційний номер НОМЕР_1, 1998 року випуску, колір червоний, обєм двигуна 11 967 куб. см D, шасі № YV2A4B3A4WB207194, шляхом надання ОСОБА_5 «А.В.Л.» права продажу від імені власника вказаного автомобіля будь-якій особі.

Позивачка вказувала, що 24 лютого 2018 року між ПП «Делівері Кар» (комісіонером) та ОСОБА_5 «А.В.Л.» (комітентом), яке діяло від її імені на підставі рішення суду, було укладено договір комісії, відповідно до умов якого комітент доручив, а комісіонер зобовязувався за винагороду за рахунок комітента здійснити від свого імені продаж автомобіля за ціною 138 000 грн.

Проте, укладаючи вказаний договір комісії, відповідач ОСОБА_5 «А.В.Л.» вийшов за межі наданих йому повноважень, які покладені на нього рішенням суду, у звязку з чим позивачка вважає такий договір недійсним. Крім того зазначала, що всупереч встановленому у рішенні суду порядку, ціна продажу автомобіля визначена не субєктом оціночної діяльності, а сторонами на власний розсуд.

З урахуванням наведеного та уточнених позовних вимог, позивачка ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним договір комісії № 501-02/2018 від 24 лютого 2018 року щодо продажу переданого на комісію вантажного сідлового тягача марки Volvo, моделі FH 12-42T, реєстраційний номер НОМЕР_1, рік випуску 1998, колір червоний, обєм двигуна 11 967 куб. см D, шасі № YV2A4B3A4WB207194, укладений між ПП «Делівері Кар» в особі директора ОСОБА_6 та ОСОБА_1 в особі ОСОБА_5 «А.В.Л.», та стягнути з відповідачів понесені судові витрати по справі.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 серпня 2018 року до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_4

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним договір комісії від 24 лютого 2018 року № 501-02/2018, укладений між ПП «Делівері Кар» та ОСОБА_1 від імені якої діяло ОСОБА_5 «А.В.Л.», щодо продажу переданого на комісію вантажного сідлового тягача марки Volvo, моделі FH 12-42T, реєстраційний номер НОМЕР_1, рік випуску 1998, колір червоний, обєм двигуна 11 967 куб. см D, шасі № YV2A4B3A4WB207194.

Стягнуто з ПП «Делівері Кар» та ОСОБА_5 «А.В.Л.» на користь ОСОБА_1 з кожного по 352,40 грн судового збору.

В апеляційній скарзі третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4 просив скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 з підстав неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи.

Вимоги апеляційної скарги мотивовані тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, оскільки рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 липня 2017 року ОСОБА_5 «А.В.Л.» були надані усі повноваження на відчуження транспортних засобів. Рішення суду не встановлює будь-які обмеження щодо реалізації автомобіля шляхом укладення договору комісії. А з огляду на те, що ОСОБА_5 «А.В.Л.» не займається таким видом діяльності як комісійна торгівля транспортними засобами, тому на підставі оспорюваного договору комісії товариство доручило провести реалізацію транспортного засобу ПП «Делівері Кар», як субєкту господарювання, та яке згідно статуту займалося таким видом діяльності.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві позивачка ОСОБА_1 вказувала, що ухвалене місцевим судом рішення узгоджується з нормами матеріального права, висновки суду про обґрунтованість позовних вимог є правильними, а тому підстави для зміни чи скасування рішення відсутні.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, виходячи з таких мотивів.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову у даній справі, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що договір комісії від 24 лютого 2018 року, укладений між ПП «Делівері Кар» та ОСОБА_5 «А.В.Л.», яке діяло від імені позивачки ОСОБА_1, вчинений з перевищенням наданих йому законом та рішенням суду повноважень на представництво, та враховуючи те, що позивачка не схвалювала цей правочин, дійшов висновку про визнання цього правочину недійсним.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися.

Судом першої інстанції встановлено, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 липня 2017 року у цивільній справі № 161/4584/17, яке залишено без змін постановою Апеляційного суду Волинської області від 22 січня 2018 року та набрало законної сили, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 2711/12-206 від 27 листопада 2012 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Західінкомбанк» (далі ПАТ «Західінкомбанк»), правонаступником якого є ОСОБА_5 «А.В.Л.», та ОСОБА_7, після смерті якого спадкоємцем є ОСОБА_1, в розмірі 1 353 911,68 грн, звернуто стягнення на предмет застави, відповідно до договору застави від 27 листопада 2012 року, укладеного між ПАТ «Західінкомбанк», правонаступником якого є ОСОБА_5 «А.В.Л.», та ОСОБА_1 (а.с.16-24), а саме на:

- вантажний автомобіль марки MAN, моделі 18.463 FLT, реєстраційний номер НОМЕР_2, рік випуску 2001, колір зелений, обєм двигуна 12 816 куб. см, шасі № WMAH05ZZZ1G149088, що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ АСС 006967, виданого 11 листопада 2006 року РЕГ Луцького МРВ ДАІ УМВС України у Волинській області;

- вантажний сідловий тягач марки Volvo, моделі FH 12, реєстраційний номер НОМЕР_3, рік випуску 1998, колір білий, обєм двигуна 11 967 куб. см D, шасі № YV2A4B3A0WB198347, що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ ВНС №473813, виданого 10 червня 2005 року Луцьким МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України;

- вантажний сідловий тягач марки Volvo, моделі FH 12-42Т, реєстраційний номер НОМЕР_1, рік випуску 1998, колір червоний, обєм двигуна 11 967 куб. см D, шасі № YV2A4B3A4WB207194, що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ ЯНВ №348307, виданого 23 липня 2005 року Луцьким МРЕВ;

- напівпричіп бортовий марки KRONE, моделі SDP 27, реєстраційний номер НОМЕР_4, рік випуску 1997, колір червоний, повна маса 32 500 кг, шасі № WKESDP27000V04047, що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ ВНС №473843, виданого 10 червня 2005 року Луцьким МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України,

шляхом продажу зазначених транспортних засобів ОСОБА_5 «А.В.Л.» будь-якій особі-покупцю від імені власника за ціною, визначеною незалежним субєктом оціночної діяльності, з наданням ОСОБА_5 «А.В.Л.» усіх прав та повноважень на відчуження транспортних засобів, в тому числі, але не виключно: проводити всі необхідні дії в органах МВС України та всіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі/їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу власника, які повязані з продажем автомобіля тощо).

Вилучено у ОСОБА_1 визначені договором застави вказані транспортні засоби, які є предметом застави, разом зі свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів та комплектами ключів і передано ОСОБА_5 «АВ.Л.» на період до їх реалізації.

24 лютого 2018 року між ПП «Делівері Кар» (комісіонером) та ОСОБА_1, від імені якої на підставі рішення суду діяло ОСОБА_5 «А.В.Л.» (комітентом), було укладено договір комісії № 501-02/2018 (далі Договір), відповідно до умов якого комітент доручив, а комісіонер зобовязувався за винагороду за рахунок комітента здійснити від свого імені продаж майна переданого на комісію (пункт 1 Договору). Конкретні умови угоди, кількість, якість та мінімальна ціна продажу товару, а також інші умови та вказівки комітента наводяться в акті технічного стану транспортного засобу, або його складової частини (пункт 1.1. Договору). Місцем передачі товару на комісію сторони визначили м. Луцьк (пункт 2.1. Договору) (а.с.8).

Відповідно до акту технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер № 501-02/2018 від 24 лютого 2018 року, сторони обумовили передачу на комісію сідлового тягача марки Volvo, моделі FH 12-42T сідловий тягач-Е, реєстраційний номер НОМЕР_1, рік випуску 1998, колір червоний, обєм двигуна 11 967 куб. см D, шасі № YV2A4B3A4WB207194, за ціною 138 000 грн (а.с.9).

24 лютого 2018 року ПП «Делівері Кар» (продавець) від свого імені на підставі договору купівлі-продажу № 501-02/2018 відчужило ОСОБА_4 транспортний засіб вантажний сідловий тягач марки Volvo, модель FH 12-42T, реєстраційний номер НОМЕР_1, 1998 року випуску, колір червоний, обєм двигуна 11 967 куб. см D, шасі № YV2A4B3A4WB207194, за вказаною вище ціною (а.с.10).

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 у своїх вимогах просила суд визнати договір комісії від 24 лютого 2018 року, який укладений між ПП «Делівері Кар» та нею, від імені якої діяло ОСОБА_5 «А.В.Л.», щодо продажу переданого на комісію згаданого транспортного засобу, мотивуючи це тим, що продаж транспортного засобу було здійснено ОСОБА_5 «А.В.Л.» не від імені власника, тобто не від її імені, а з перевищенням наданих йому законом та рішенням суду повноважень на представництво. Крім того, позивачка вказувала на те, що не схвалювала цей правочин.

Згідно з частиною першою статті 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Статтею 20 цього Закону визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

В умовах договору застави, зокрема в пункті 5.5. сторонами цього договору було обумовлено, що звернення стягнення на предмет застави проводиться на вибір заставодержателя за рішенням суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з умовами, передбаченими розділом 6 договору (позасудове врегулювання).

В розглядуваному випадку заставодержатель реалізував своє право на звернення стягнення за рішенням суду.

Статтею 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено необхідні реквізити, які зазначаються в рішенні суду у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави, зокрема це: 1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; 2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; 3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; 4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; 5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; 6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 липня 2017 року, яке набрало законної сили, визначено спосіб звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу транспортних засобів ОСОБА_5 «А.В.Л.» будь-якій особі-покупцю від імені власника за ціною, визначеною незалежним субєктом оціночної діяльності, з наданням ОСОБА_5 «А.В.Л.» усіх прав та повноважень на відчуження транспортних засобів, що не суперечить положенням Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та не встановлює будь-яких обмежень щодо того, що ОСОБА_5 «А.В.Л.» не вправі укласти договір комісії чи інші договори, спрямовані на стягнення коштів в рахунок погашення заборгованості.

З наявної у справі інформації про юридичну особу ОСОБА_5 «А.В.Л.» вбачається, що його статутом не передбачено здійснення такого виду діяльності, як комісійна торгівля транспортними засобами (а.с.137-144).

У відповідності до статті 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 затверджено Порядок здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери (далі Порядок).

Згідно пункту 1 цього Порядку, він визначає механізм провадження торговельної діяльності у сфері оптової та роздрібної торгівлі автомобілями, автобусами, мотоциклами всіх типів, марок і моделей, причепами, напівпричепами та мотоколясками, тракторами, самохідними шасі, самохідними сільськогосподарськими, дорожньо-будівельними і меліоративними машинами, сільськогосподарською технікою, іншими механізмами та транспортними засобами вітчизняного та іноземного виробництва (далі - транспортні засоби) та їх складовими частинами (двигуни, шасі, кузови, рами), що мають ідентифікаційні номери, а також тими транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, які перебували в користуванні і були зареєстровані в установленому законодавством порядку.

Пунктом 43 Порядку визначено, що на комісію приймаються транспортні засоби та їх складові частини, що мають ідентифікаційні номери, зареєстровані або зняті з обліку в уповноваженому органу МВС, або машини, зняті з обліку в Держпродспоживслужбі, для їх подальшої реалізації, зокрема, за наявності рішення суду.

Згідно пункту 48 Порядку комісіонер під час приймання на комісію транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери: зобов'язаний ретельно перевірити документи, які пред'являє комітент чи довірена особа, звірити відповідність записів у них з фактичними ідентифікаційними номерами складових частин. У разі виявлення ознак підроблення документів, номерів складових частин або невідповідності записів з нанесеними на них ідентифікаційними номерами комісіонер зобов'язаний невідкладно повідомити про це відповідно територіальному органові Національної поліції та Держпродспоживслужбі; складає акт технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер (додатки 3 і 6). Акт складається в письмовій формі у двох примірниках, кожний з яких підписується комісіонером і комітентом. Відповідна інформація вноситься до журналу.

Відповідно до пункту 33 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, перереєстрація транспортних засобів проводиться у разі отримання свідоцтва про реєстрацію замість утраченого або не придатного для користування, зміни їх власників, місця стоянки, місцезнаходження або найменування власників - юридичних осіб, місця проживання або прізвища, імені чи по батькові фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, а також у разі зміни кольору, переобладнання транспортного засобу чи заміни кузова, інших складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

Згідно пункту 8 зазначеного Порядку, документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, оформлені в установленому порядку, зокрема, є договір комісії між власником транспортного засобу і суб'єктом господарювання, який за таким договором є комісіонером, та договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким продавцем є такий суб'єкт господарювання, які підписані від імені суб'єкта господарювання уповноваженою особою, - у разі продажу транспортних засобів суб'єктами господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу.

На підставі оспорюваного договору комісії від 24 лютого 2018 року ОСОБА_5 «А.В.Л.» від імені позивачки ОСОБА_1 доручило провести реалізацію згаданого транспортного засобу ПП «Делівері Кар», як субєкту господарювання, що на той час перебував на обліку в ГСЦ МВС за реєстраційним номером 7419.

Вжите у згаданому рішенні суду формулювання «…з наданням ОСОБА_5 «А.В.Л.» усіх прав та повноважень на відчуження транспортних засобів, в тому числі, але не виключно: проводити всі необхідні дії в органах МВС України та всіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі/їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу власника, які повязані з продажем автомобіля тощо)» означає, що ОСОБА_5 «А.В.Л.», як кредитору і заставодержателю, надано всі права і повноваження, необхідні для відчуження спірного автомобіля без згоди його власника (в даному випадку ОСОБА_1І.), в тому числі і на укладення договору комісії з дорученням спеціалізованій організації, яка займається реалізацією транспортних засобів, продажу цього автомобіля.

Оскільки в розглядуваному випадку у ОСОБА_5 «А.В.Л.» через відсутність у нього такого виду статутної діяльності, як реалізація транспортних засобів, виникла потреба відчужити спірний автомобіль шляхом укладення договору комісії щодо його продажу, вчинення цього правочину не виходить за межі наданих рішенням суду повноважень, а навпаки охоплюється вищенаведеним формулюванням, вжитим судом у резолютивній частині рішення, так як укладення названого договору (який є по суті посередницькою послугою) в розглядуваному випадку було єдино можливим і необхідним способом реалізації (відчуження) заставленого майна.

За таких обставин, висновок суду про те, що оспорюваний договір комісії № 501-02/2018, укладений 24 лютого 2018 року між ПП «Делівері Кар» та ОСОБА_1, від імені якої на підставі рішення суду діяло ОСОБА_5 «А.В.Л.», було укладено з перевищенням наданих йому законом та рішенням суду повноважень на представництво, є помилковим та не узгоджується із встановленими апеляційним судом обставинами. З огляду на надані ОСОБА_5 «А.В.Л.» рішенням суду права та повноваження щодо відчуження транспортних засобів, схвалення позивачкою укладення оспорюваного договору законом не вимагалося.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, на виконання рішення суду та у відповідності до положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» згідно звіту про оцінку майна, складеного 14 лютого 2018 року субєктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_8, було проведено оцінку майна на яке звертається стягнення, зокрема, вантажного сідлового тягача марки Volvo, модель FH 12-42T, реєстраційний номер НОМЕР_1, 1998 року випуску, колір червоний, обєм двигуна 11 967 куб. см D, шасі № YV2A4B3A4WB207194, та визначено його вартість в 114 316 грн (а.с.129-136).

В той же час, у договорі комісії сторони обумовили передачу на комісію транспортного засобу за ціною 138 000 грн, що є вищою від ціни, визначеної субєктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_8, що вказує на те, що ОСОБА_5 «А.В.Л.» діяло в інтересах позивачки та з максимальною вигодою для останньої і такі дії не порушують її прав, свобод і інтересів, а спрямовані на виконання рішення суду про стягнення з неї заборгованості шляхом звернення стягнення на належне їй майно.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване в даній справі рішення про задоволення позову ОСОБА_1 ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а викладені у ньому висновки не відповідають обставинам справи, тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову з наведених підстав.

Наведені у відзиві доводи відповідачки про відсутність у позивача повноважень на укладення оспорюваного договору комісії та невиконання ним обумовленої в згаданому рішенні суду умови щодо необхідності продажу автомобіля за ціною, визначеною незалежним обєктом оціночної діяльності, спростовуються наведеними вище обставинами і висновками апеляційного суду.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з частинами першою, тринадцятою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те, що апеляційним судом у даній справі ухвалюється нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1, тому у відповідності до наведених положень ЦПК України з неї на користь третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4 підлягає до стягнення сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір в розмірі 1 057,20 грн.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Волинський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4, задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 грудня 2018 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Делівері Кар», Товариства з обмеженою відповідальністю «А.В.Л.», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4, про визнання договору комісії недійсним відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір в розмірі 1 057 (одна тисяча пятдесят сім) грн 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: