ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«05» березня 2019 року

м. Харків

справа № 619/1888/17-ц

провадження № 22ц/818/628/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.

за участю секретаря - Ігнатової Т.В.

учасники справи:

позивач - заступник прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, Фонду державного майна України, представники позивачів - Горгуль Н.В., Смірнова О.В.,

відповідачі - Пересічанська селищна рада Дергачівського району Харківської області, ОСОБА_3, представник відповідача - ОСОБА_4,

треті особи - Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, Публічне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», Дочірнє підприємство «Клінічний санаторій «Курорт Березівські Мінеральні води» Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», представник третьої особи - Даугуль В.Я.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, Фонду державного майна України на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 17 квітня 2018 року в складі судді Нечипоренко І.М.,

в с т а н о в и в:

У червні 2017 року заступник прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, Фонду державного майна України звернувся до суду з позовом до Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області, ОСОБА_3, треті особи: Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, Публічне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», Дочірнє підприємство «Клінічний санаторій «Курорт Березівські Мінеральні води» Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» про визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Позовна заява мотивована тим, що згідно Державного акту на право постійного користування землею, серія НОМЕР_1, виданого 26 листопада 1997 року на підставі рішення Пересічанської селищної ради № 254 від 14 жовтня 1997 року Дочірнє підприємство «Санаторій Березівські мінеральні води» був постійним користувачем земель оздоровчого призначення загальною площею 62,3 га.

Рішенням Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 07 квітня 2005 року припинено Дочірньому підприємству «Санаторій Березівські мінеральні води» Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» право постійного користування частиною земельної ділянки загальною площею 45,7475 га на території с. Березівське Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області та вирішено внести зміни до Державного акту на право постійного користування землею Дочірнім підприємством «Санаторій Березівські мінеральні води».

Окрім цього, рішенням Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 28 лютого 2006 року припинено Дочірньому підприємству «Санаторій «Березівські мінеральні води» Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 16,5525 га на території с. Березівське Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області та вирішено скасувати Державний акт на право постійного користування землею Дочірнім підприємством «Санаторій «Березівські мінеральні води»; вказану земельну ділянку передано в оренду Дочірньому підприємству «Санаторій «Березівські мінеральні води» із земель оздоровчого призначення комунальної власності строком на 25 років.

Зазначив, що у подальшому рішенням Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 02 березня 2007 року припинено Дочірньому підприємству «Санаторій «Березівські мінеральні води» користування земельною ділянкою площею 0,3030 га та рішенням від 18 лютого 2011 року припинено Дочірньому підприємству «Санаторій «Березівські мінеральні води» користування земельною ділянкою площею 0,0769 га у зв'язку з наданням їх Національній юридичній академії України ім. Ярослава Мудрого.

Пересічанською селищною радою Дергачівського району в межах земель оздоровчого призначення державної власності площею 62,3 га, право на яку посвідчено Державним актом на право постійного користування землею, серія НОМЕР_1, здійснено розпорядження частиною вказаних земель із зазначенням їх статусу як землі комунальної власності.

Так, Пересічанською селищною радою Дергачівського району на підставі рішення від 28 лютого 2006 року укладено договір з Дочірнім підприємством «Санаторій «Березівські мінеральні води» Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» щодо оренди земельних ділянок оздоровчого призначення площею 16,5525 га, які знаходяться за адресою: с. Березівське Дергачівського району Харківської області.

Вказав, що рішеннями Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області LXXII сесії V скликання від 30 вересня 2010 року затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам для індивідуального дачного будівництва за рахунок земель оздоровчого призначення з віднесенням до категорії земель рекреаційного призначення та передано безоплатно у власність громадянам, у тому числі, відповідачу ОСОБА_3, 16 земельних ділянок по 0,1 га кожному на території Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області із зміною цільового призначення із земель оздоровчого призначення на землі рекреаційного призначення (для індивідуального дачного будівництва), які знаходяться по АДРЕСА_1.

На підставі цих рішень громадяни, у тому числі, відповідач ОСОБА_3, отримали державні акти на право власності на 16 земельних ділянок по 0,1 га кожна для індивідуального дачного будівництва.

Вказав, що рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 07 квітня 2005 року та 28 лютого 2006 року про припинення права постійного користування землею Дочірнім підприємством «Санаторій «Березівські мінеральні води» в порушення вимог чинного законодавства прийняті без згоди Фонду державного майна України.

Крім того, всупереч вимог закону змінено правовий статус державної власності на землі оздоровчого призначення площею 62,3 га Дочірньому підприємству «Санаторій Березівські мінеральні води» на правовий статус земель комунальної власності Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області.

Зазначив, що рішення селищної ради про передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки прийняте з порушенням вимог чинного законодавства, за відсутності відповідного рішення (погодження) Фонду державного майна України та прийняття рішення компетентним органом виконавчої влади щодо вилучення із постійного користування Дочірнього підприємства «Санаторій «Березівські мінеральні води» земельної ділянки, без згоди власника землі, та змінено цільове призначення земельної ділянки селищною радою поза межами повноважень.

Зазначив, що вищевказані рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 07 квітня 2005 року та 28 лютого 2006 року визнано недійсними постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21 лютого 2017 року.

Просив визнати поважною причину пропуску строку на звернення до суду та поновити його; визнати недійсним та скасувати рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 30 вересня 2010 року про безоплатну передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки по АДРЕСА_1; визнати недійсним Державний акт на право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, який зареєстровано 05 листопада 2010 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №33, серія НОМЕР_2, кадастровий номер НОМЕР_3, скасувавши його державну реєстрацію; скасувати державну реєстрацію спірної земельної ділянки шляхом скасування кадастрового номеру НОМЕР_3; судові витрати покласти на відповідачів.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 17 квітня 2018 року у задоволенні позову заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, Фонду державного майна України - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, заступник прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, Фонду державного майна України подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду - скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити, вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклав позовні вимоги. Вказав, що Пересічанська селищна рада Дергачівського району Харківської області розпорядилась земельною ділянкою з порушенням вимог закону, оскільки такі повноваження належать Дергачівській районній державній адміністрації Харківської області; що визначення Пересічанською селищною радою Дергачівського району Харківської області у зазначених рішеннях статусу спірної земельної ділянки як землі комунальної власності є неправомірним, оскільки її вибуття з державної власності відбулося без згоди власника у встановленому законом порядку; що зміна державної власності на землю оздоровчого призначення на правовий статус земель комунальної власності Пересічанської селищної ради, яка розпочала процес приватизації та передачі в оренду вказаних земель, є протиправною.

17 серпня 2018 року до суду апеляційної інстанції від представника ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. При цьому зазначив, що ОСОБА_3 правомірно набула право власності на земельну ділянку, яку мала використовувати для власних потреб. Вказав, що в постанові Харківського апеляційного господарського суду, на яке посилається позивач, зазначено, що це рішення, яким скасовані рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 07 квітня 2005 року та 28 лютого 2006 року, не повинно мати жодних правових наслідків для осіб, яким на підставі цих рішень передано земельні ділянки, що узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 28 серпня 2018 року апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області - задоволено, рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 17 квітня 2018 року - скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, Фонду державного майна України - задоволено; визнано недійсним та скасовано рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району від 30 вересня 2010 року про безоплатну передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки по АДРЕСА_1; визнано недійсним Державний акт на право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, який зареєстровано 05 листопада 2010 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №33, серія НОМЕР_2, кадастровий номер НОМЕР_3, скасувавши його державну реєстрацію; скасовано державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_3, розташованої по АДРЕСА_1 шляхом скасування кадастрового номеру; стягнуто на користь прокуратури Харківської області з Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області та ОСОБА_3 судовий збір по 6000,00 грн. з кожного.

Постановою Верховного Суду від 19 грудня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_3 - задоволено частково, постанову Апеляційного суду Харківської області від 28 серпня 2018 року в частині застосування строку позовної давності скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

25 січня 2019 року від третьої особи надійшли пояснення, в яких представник третьої особи вважав, що вимоги заступника прокурора в частині скасування державної реєстрації державної реєстрації земельної ділянки шляхом скасування кадастрового номеру НОМЕР_3 позбавлені фактичного та правового обгрунтування, є неналежним та неефективним способом захисту прав на земельну ділянку, пред'явлені не до належних відповідачів, тому не підлягають задоволенню.

25 лютого 2019 року та 05 березня 2019 року представник ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції надав відзив на апеляційну скаргу та пояснення, в яких, зокрема, зазначив, що відповідно до статті 5 Закону України «Про Фонд державного майна України» Фонд державного майна України, в інтересах якого прокурор звернувся до суду з позовом, не є розпорядником земель, які вільні від забудови, що можуть підлягати приватизації, тому цим рішенням права Фонду не порушуються.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, Фонду державного майна України необхідно задовольнити частково, рішення суду - скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заступником прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, Фонду державного майна України при зверненні до суду з позовом не пропущено строк позовної давності.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на виконання постанови Ради Міністрів Української PCP «Про передачу профспілкам санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони здоров'я Української PCP» від 23 квітня 1960 року №606 усі діючі госпрозрахункові санаторії, будинки відпочинку та пансіонати Міністерства охорони здоров'я зобов'язано передати у строк до 01 травня 1960 року у відання Українській республіканській Раді Міністерства профспілок з метою подальшого поліпшення організації відпочинку і санаторно-курортного обслуговування трудящих і підвищення ролі профспілок.

Відповідно до пункту 2 зазначеної постанови майно передавалося профспілковим організаціям у відання.

До переліку санаторіїв, будинків відпочинку і пансіонатів, що передавалися у відання Українській республіканській Раді Міністерства охорони здоров'я Української PCP увійшов і санаторій «Березівські мінеральні води».

Положенням «Про курорт Березівські мінеральні води», затвердженим Радою Міністрів Української РСР від 16 серпня 1982 року, курорт Березівські мінеральні води віднесено до курортів республіканського значення.

Постановою Верховної Ради Української PCP «Про захист суверенних прав власності Української PCP» від 29 листопада 1990 року № 506 на території республіки введено мораторій на будь-які зміни форми власності та власника державного майна до введення у дію Закону Української PCP про роздержавлення майна.

Згідно з Указом Президії Верховної Ради України «Про передачу підприємств, установ та організацій союзного підпорядкування, розташованих на території України, у власність держави» від З0 серпня 1991 року № 1452-ХІІ та Законом України «Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України» від 10 вересня 1991 року № 1540-ХП майно та фінансові ресурси підприємств, установ, організацій та інших об'єктів союзного підпорядкування, розташовані на території України, є державною власністю України.

Виходячи зі змісту наведених вище нормативних актів щодо права власності держави України після розпаду Союзу PCP, право власності на майно, розташоване на території України і передане у віддання профспілковим організаціям набула держава Україна.

Після розпаду Союзу PCP правонаступником Української республіканської Ради профспілок стала Рада Федерації незалежних профспілок України, правонаступником якої, у свою чергу, є Федерація професійних спілок України.

Постановою президії Ради Федерації незалежних професійних спілок України «Про створення акціонерного товариства лікувально-оздоровчих установ профспілок України «Укрпрофоздоровниця» від 22 листопада 1991 року на базі санаторно-курортних закладів, підприємств, об'єднань та установ профспілок України за пайовим внеском Фонду соціального страхування України створено акціонерне товариство лікувально-оздоровчих установ профспілок України «Укрпрофоздоровниця».

04 грудня 1991 року між Федерацією незалежних профспілок України та Фондом соціального страхування України укладено установчий договір про створення акціонерного товариства «Укрпрофоздоровниця» і рішенням виконавчого комітету Ленінської районної Ради народних депутатів міста Києва від 23 грудня 1991 року № 971 зареєстровано акціонерне товариство «Укрпрофоздоровниця».

Відповідно до статуту Дочірнього підприємства «Санаторій «Березівські мінеральні води», який зареєстровано виконкомом Дзержинської районної ради м. Харкова від 01 листопада 1999 року, вказане підприємство перетворено у Закрите акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», що є правонаступником Української республіканської ради по управлінню курортами профспілок.

Засновниками Акціонерного товариства лікувально-оздоровчих установ профспілок України «Укрпрофоздоровниця» є Фонд соціального страхування України та Федерація незалежних професійних спілок України.

Згідно з Державним актом на право постійного користування землею, виданим 26 листопада 1997 року на підставі рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 14 жовтня 1997 року № 254, Дочірнє підприємство «Санаторій «Березівські мінеральні води» Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» був постійним користувачем земель оздоровчого призначення загальною площею 62,3 га.

Рішенням Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 07 квітня 2005 року припинено право постійного користування Дочірнього підприємства «Санаторій «Березівські мінеральні води» Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» частиною земельної ділянки загальною площею 45,7475 га на території с. Березівське Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області та вирішено внести зміни до Державного акту на право постійного користування землею Дочірнього підприємства «Санаторій «Березівські мінеральні води».

Рішенням Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 28 лютого 2006 року припинено право постійного користування Дочірнього підприємства «Санаторій «Березівські мінеральні води» Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» земельною ділянкою загальною площею 16,5525 га на території с. Березівське Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області та вирішено скасувати Державний акт на право постійного користування землею Дочірнього підприємства «Санаторій «Березівські мінеральні води»; зазначену земельну ділянку передано в оренду Дочірньому підприємству «Санаторій «Березівські мінеральні води» із земель оздоровчого призначення комунальної власності строком на 25 років.

Рішенням Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області LХХІІ сесії V скликання від 30 вересня 2010 року «Про безоплатну передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки по АДРЕСА_1» ОСОБА_3 передано безоплатно у власність земельну ділянку, площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_1 для індивідуального дачного будівництва з віднесенням до категорії земель рекреаційного призначення.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку, серія НОМЕР_2, ОСОБА_3 на підставі рішення LХХІI сесії V скликання Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 30 вересня 2010 року, належить земельна ділянка площею 0,1000 га, за адресою: АДРЕСА_1 рекреаційного призначення (для індивідуального дачного будівництва).

Згідно з актовим записом про шлюб від 21 січня 2011 року за № 15 ОСОБА_3 зареєструвала шлюб та змінила прізвище на «Шевченко».

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21 лютого 2017 року, що набрала законної сили, визнано недійсними рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 07 квітня 2005 року про припинення права постійного користування Дочірнім підприємством «Санаторій Березівські мінеральні води» Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» частиною земельної ділянки загальною площею 45,7475 га на території с. Березівське Пересічанської селищної ради Дергачівського району та рішення Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 28 лютого 2006 року про припинення права постійного користування Дочірнім підприємством «Санаторій «Березівські мінеральні води» Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» частиною земельної ділянки загальною площею 16,5525 га на території с. Березівське Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області.

На момент створення акціонерного товариства лікувально-оздоровчих установ профспілок України «Укрпрофоздоровниця» майно, яке передано йому Федерацією незалежних профспілок України, а відтак, і земельні ділянки, на яких воно розташоване, перебували у державній власності, а тому могли бути відчужені виключно за згодою власника, тобто держави. Таким чином, лише Дергачівська районна державна адміністрація Харківської області мала повноваження припинити постійне користування землею оздоровчого призначення державної власності в межах населеного пункту с. Березівське Дергачівського району та в подальшому розпоряджатися вказаними землями, оскільки припинення права постійного землекористування Дочірнього підприємства «Санаторій «Березівські мінеральні води» Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» здійснюється власником земельної ділянки - державним органом виконавчої влади, а не органом місцевого самоврядування.

11 серпня 2017 року Пересічанська селищна рада Дергачівського району Харківської області звернулась до суду першої інстанції з клопотанням про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

У відзивах на позовну заяву та апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_3 також зазначив, що до моменту отримання та після отримання і передачі державного акту на право власності на зберігання до центрального органу виконавчої влади, Дергачівська районна державна адміністрація обізнана про безоплатне передання земельної ділянки ще у 2010 році при наданні відповідних висновків, адже входить до системи органів виконавчої влади та відповідно до вертикалі побудови є органом нижчого рівня.

Частиною другою статті 2 ЦК України передбачено, що одним з учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі статтями 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

За частиною другою статті 3 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення прокурора до суду з позовом) у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Одним з таких органів є прокуратура, на яку пунктом 2 статті 121 Конституції України покладено представництво інтересів держави у випадках, визначених законом.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Аналізуючи відповідність обставин справи та дій державних органів відповідно до Конвенції, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» (заява №29979/04) підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

Прорахунки або помилки державних органів повинні слугувати на користь потерпілих, насамперед у разі, якщо це не впливає на інші приватні інтереси. Іншими словами, тягар ризику будь-якої помилки, зробленої державною владою, має нести держава, і помилки не повинні виправлятися за рахунок відповідної особи.

Також Європейський суд з прав людини зазначив, що повноваження державних органів з перегляду власних рішень, включаючи випадки виявлення помилки, які не обмежено жодними часовими рамками, мають суттєвий негативний вплив на юридичну визначеність у сфері особистих прав і цивільних правовідносин, що шкодить принципу «належного урядування» та вимозі «законності», закріпленим у статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Європейський суд з прав людини у справі «Dacia S.R.L.» проти Молдови» від 18 березня 2008 року (Dacia S.R.L. v. Moldova,заява № 3052/04) встановив, що припис Цивільного кодексу Молдови, згідно з яким позовна давність не поширювалася на позови державних організацій про повернення державного майна з незаконного володіння інших організацій чи громадян сам по собі суперечить статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки у справі не було надано жодних аргументів на обґрунтування, чому державні організації у цих випадках мають бути звільнені від обов'язку додержуватися установлених строків давності, котрі б в аналогічних ситуаціях перешкодили розгляду позовів, поданих приватними особами чи компаніями. Це, на думку Європейського суду з прав людини, потенційно може призводити до руйнування багатьох усталених правовідносин і надає дискримінаційну перевагу державі без будь-якої переконливої підстави (§ 76). Європейський суд з прав людини констатував, що зміна правовідносин, які стали остаточними внаслідок спливу позовної давності або повинні були б стати остаточними, якби строк позовної давності було застосовано без дискримінації на користь держави, є несумісним із принципом правової визначеності (§ 77).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Виходячи зі змісту статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

Разом з тим статтею 45 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення прокурора до суду із цим позовом) встановлено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

На такі позови поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 25 березня 2015 року у справі № 3-21гс15230 , від 22 квітня 2015 року у справі № 3-54гс1524 , від 13 травня 2015 року у справі №3-126гс1525 , від 13 травня 2015 року у справі №3-54гс1526 , від 01 липня 2015 року у справі № 6-178цс1527, постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі №372/1036/15-ц, провадження № 14-252цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, провадження № 14-381цс18.

Оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, яку покликані підтримувати норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Як вбачається з матеріалів справи, у 2010 році Харківською міжрайонною природоохоронною прокуратурою та прокуратурою Дергачівського району Харківської області на виконання завдання прокуратури області проводилась перевірка додержання вимог земельного законодавства при використанні земель оздоровчого призначення на території Дергачівського району Харківської області.

12 листопада 2010 року Харківською міжрайонною природоохоронною прокуратурою направлено запит №04-29-923вих-10 до виконуючого обов'язки начальника управління Держкомзему у Дергачівському районі Алфьорової Л.С., згідно якого прокуратура просила надати інформацію, зокрема, щодо того, чи оформлено право користування на землю Дочірнім підприємством «Санаторій Березівські мінеральні води»; чи мали місце факти вилучення земель оздоровчого призначення протягом 2001-2010 років у підприємства, долучивши копії рішень органів виконавчої влади або місцевого самоврядування про вилучення земель; чи мали місце факти добровільної відмови санаторіїв від земельних ділянок чи інша зміна меж земель; чи мали місце факти надання юридичним чи фізичним особам земельних ділянок, вилучених земель оздоровчого призначення, долучивши копії рішень органів виконавчої влади або місцевого самоврядування про надання земель, технічні завдання, висновки по документації із землеустрою та документи на право власності або користування.

На відповідний запит Управлінням Держкомзему у Дергачівському районі Харківської області надано відповідь від 19 листопада 2010 року №3120/10 про те, що до 2004 року Дочірнє підприємство «Санаторій Березівські мінеральні води» користувалося земельною ділянкою площею 62,3 га на підставі Державного акту на право постійного користування. У 2004 році санаторій добровільно відмовився від користування частиною земельної ділянки площею 45,7475 га, і рішенням Пересічанської селищної ради вказані землі переведені до земель запасу, без зміни категорії земель (оздоровче призначення).

Із вказаних земель запасу рішеннями Пересічанської селищної ради ділянки надавались Юридичній академії імені Ярослава Мудрого для обслуговування оздоровчого комплексу, та 16 громадянам для індивідуального дачного будівництва загальною площею 1,6000 га.

Із запиту прокуратури Дергачівського району Харківської області від 23 листопада 2010 року №2312вих/10 до виконуючого обов'язки начальника управління Держкомзему у Дергачівському районі Алфьорової Л.С. вбачається, що прокуратура просила надати інформацію щодо загальної площі земельних ділянок оздоровчого призначення за період з 2004 року по 2010 рік, щодо їх власників та землекористувачів, підстав надання земельних ділянок у власність та користування, підстав припинення права власності та користування; щодо зміни цільового призначення земель оздоровчого призначення; щодо кількості та характеру встановлених порушень земельного законодавства при використанні та розпорядженні землями оздоровчого призначення, вжиті заходи реагування, стан усунення порушень.

На зазначений запит прокурора Управлінням Держкомзему у Дергачівському районі Харківської області надано відповідь від 26 листопада 2010 року №3195/10, у якій також зазначено про надання рішеннями Пересічанської селищної ради земельних ділянок із земель запасу 16 громадянам для індивідуального дачного будівництва загальною площею 1,6000 га.

Крім того, 23 грудня 2008 року Дергачівською районною державною адміністрацією Харківської області надано висновок щодо погодження громадянам матеріалів вибору місця розташування земельної ділянки за рахунок земель запасу категорії земель оздоровчого призначення для індивідуального дачного будівництва на території селища Березівське Пересічанської селищної ради Дергачівського району, з якого вбачається, що ОСОБА_3 відводиться земельна ділянка, розташована на території селища Березівське Пересічанської селищної ради Дергачівського району.

Враховуючи, що державний орган виконавчої влади, у інтересах якого прокурором подано позов, дізнався про порушення свого права ще у 2010 році з урахуванням, зокрема, обставин щодо надання Дергачівською районною державною адміністрацією Харківської області відповідних висновків під час погодження громадянам, у тому числі, й відповідачу, матеріалів вибору місця розташування земельних ділянок та розроблення проекту відведення земельних ділянок цим громадянам для індивідуального дачного будівництва і доступності цієї інформації у відповідному реєстрі, саме з цього моменту необхідно відраховувати початок перебігу позовної давності для подання позову прокурором.

Матеріали справи свідчать про те, що прокурор пред'явив позов в інтересах держави в особі Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області у 2017 році, тобто з пропуском строку позовної давності.

У позовній заяві заступник прокурора Харківської області посилався на те, що позовна давність не пропущена, оскільки прокуратура Харківської області мала об'єктивну можливість дізнатися про факт порушення прав держави лише у лютому 2017 року, а саме після ухвалення Харківським апеляційним господарським судом постанови від 21 лютого 2017 року, отже ця дата є початком перебігу позовної давності.

В суді апеляційної інстанції представник прокуратури наполягала на тому, що строк позовної давності необхідно відраховувати з 21 лютого 2017 року. При цьому, не заперечувала проти того, що про порушення прав держави прокуратурі стало відомо ще в 2010 році.

Представник Фонду державного майна України в суді апеляційної інстанції пояснила, що Фонд взагалі не є розпорядником спірної земельної ділянки. Її розпорядником є орган виконавчої влади.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_3 підтримав свої пояснення, які надані ним у відзивах на апеляційну скаргу та в письмових поясненнях та підкреслив, що цим рішенням права Фонду державного майна України не порушуються. Строк позовної давності прокуратурою пропущено.

Таким чином, доводи позивача щодо того, що строк позовної давності для звернення до суду ним не пропущено, є безпідставними, оскільки як вбачається з матеріалів справи, Дергачівській районній державній адміністрації було відомо про порушення її прав ще під час надання висновків щодо погодження громадянам матеріалів вибору місця розташування земельних ділянок та розроблення проекту відведення земельних ділянок громадянам для індивідуального дачного будівництва.

Крім того, прокуратура Харківської області отримала відповідні відомості щодо надання земельних ділянок громадянам у 2010 році під час проведення перевірки дотримання вимог законодавства.

Виходячи з вищевикладеного, доводи позивача щодо початку перебігу позовної давності з дня ухвалення постанови Харківського апеляційного господарського суду від 21 лютого 2017 року є безпідставними.

Таким чином, враховуючи, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові, позов прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, Фонду державного майна України необхідно залишити без задоволення за спливом строку позовної давності.

Ухвалюючи рішення та відмовляючи прокурору по суті спору, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що дійсно лише Дергачівська районна державна адміністрація Харківської області мала повноваження припинити постійне користування землею, оскільки розпорядження вказаними землями здійснюється власником земельної ділянки органом виконавчої влади, а не органом місцевого самоврядування.

Проте, оскільки Пересічанська селищна рада Дергачівського району Харківської області до суду першої інстанції надала клопотання щодо застосування строку позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову, позов заступника прокурора необхідно залишити без задоволення. При цьому, судова колегія не бере до уваги клопотання представника ОСОБА_3 про застосування строку позовної давності, оскільки це клопотання подано на стадії перегляду судового рішення в суді апеляційної інстанції.

За таких обставин рішення суду підлягає - скасуванню, а апеляційна скарга - частковому задоволенню з відмовою в задоволені позову заступнику прокурора за спливом строку позовної давності.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки фактично в задоволенні позову заступнику прокурора відмовлено з інших підстав, питання щодо перерозподілу судових витрат не вирішується.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, Фонду державного майна України - задовольнити частково.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 17 квітня 2018 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову заступнику прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, Фонду державного майна України до Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області, ОСОБА_3, треті особи: Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, Публічне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», Дочірнє підприємство «Клінічний санаторій «Курорт Березівські Мінеральні води» Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» про визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації земельної ділянки- відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

А.І. Колтунова

Повний текст постанови складено 07 березня 2019 року.