П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 265/1788/19

Номер провадження 22-ц/804/3063/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Мальцевої Є.Є., суддів Принцевської В.П., Лопатіної М.Ю.,

секретар судового засідання Єфремова О.В.,

сторони :

позивач - Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» ,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи, апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 вересня 2019 року у складі судді Гноєвого С.С., повний текст рішення складений 12 вересня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

20 березня 2019 року позивач звернувся до суду з даним позовом, обгрунтував його тим, що відповідно до укладеного Договору № б/н від 06.07.2011 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 10 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У п.2.1.1.2.3 та п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, які є частиною договору, зазначено, що позичальник погоджується з тим, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і дає право Банку в будь-який момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту.

Відповідач ОСОБА_1 надав свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у встановленому договором розмірі.

Відповідач ОСОБА_1 не виконав своєчасно зобов`язання за договором, у зв`язку з чим станом на 31 січня 2019 року має заборгованість у сумі у сумі 424141,60 гривень, яка складається з наступного: 9991,07 гривень - заборгованість за кредитом, 408900,53 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом, 5250,00 гривень - заборгованість за пенею та комісією. Оскільки законом передбачено, що кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, то Банк визначив заборгованість до стягнення в розмірі 119474,39 гривень, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 9991,07 гривень і заборгованості по процентам за користування кредитом з 06.07.2011 рік по 30.07.2017 рік у сумі 109483,32 грн..

На підставі викладеного, посилаючись на норми законодавства, просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 119474,39 гривень за кредитним договором без номеру від 06.07.2011 року та судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1921,00 гривень.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 вересня 2019 року позов задоволений частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 06.07.2011 року станом на 31 січня 2019 року у розмірі 9991,07 грн., а також судовий збір в сумі 160,65 грн..

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, позивач АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення відсотків скасувати та задовольнити вимоги банку у цій частині, стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», надання безпроцентних кредитів забороняється, за винятком передбачених законом випадків. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, з умовами якого позичальник погодився, але не повернув, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків за користування кредитом.

Вважає, що безпідставною відмовою у задоволені вимоги щодо стягнення відсотків суд наносить істотну шкоду банківській системі та всьому фінансовому сектору держави, оскільки ознакою кредитної операції є те, що вона надається за рахунок залучених грошових коштів.

Відповідач до суду не явився, про час та дату розгляду справи повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади України, а також замовленою кореспонденцією.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача АТ КБ «Приватбанк» Шишелову Н.В., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 06 липня 2011 року ПАТ комерційним банком «ПриватБанк» укладено кредитний договір з ОСОБА_1 , згідно з умовами якого останній отримав стартовий кредит у розмірі 10000 грн., шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. (а.с. 8).

Формою договору між сторонами є анкета-заява (а.с.8), яку відповідач підписав, та погодився з тим, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, запропонованими банком Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами, складає між позичальником і банком договір про надання банківських послуг. У заяві також зазначено, що умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті банку, і відповідач зобов`язалася виконувати вимоги умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку.

При підписанні даного договору відповідач погодив своїм особистим підписом довідку про Умови кредитування з використанням картки «Універсальна GOLD» по договору НОМЕР_1 , де сторони погодили базову відсоткову ставку на місяць- 2,5% (тобто 30 % річних) ( а.с.9, 103).

За таких обставин колегія суддів вважає, що підписані відповідачем заява та довідка, в якій зокрема, сторони погодили проценти за користуванням кредитом у розмірі 30% річних, свідчать про його обізнаність щодо умов кредитування та узгодження з ним саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, а відтак становлять у своїй сукупності кредитний договір, який має виконуватись.

У свою чергу висновки суду, що у заяві позичальника від 06 липня 2011 року процентна ставка не зазначена, а отже, відсутня домовленість щодо даної істотної умови договору, є помилковими, оскільки спростовуються іншим письмовим документом, а саме довідкою про Умови кредитування з використанням картки «Універсальна GOLD» від 05.07.2011 року за договором SAMDN4988, підписаною сторонами, та саме за даним кредитним договором відповідач був активним користувачем грошових коштів позивача, що підтверджується випискою по картковому рахунку ( а.с. 89-100)

Згідно з довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідачу на підставі кредитного договору б/н від 06 липня 2011 року були надані платіжні картки, при цьому остання мала строк дії до кінця червня 2017 року (а.с. 89).

А згідно з наданою випискою по картковому рахунку ОСОБА_1 за період з початку дії кредитних відносин і по 11.11.2019 року вбачається, що відповідач активно користувався всіма вказаними картками, здійснював зняття кредитних коштів через банкомат, оплату товару, поповнення рахунку ( а.с. 90-100).

У свою чергу дані докази відповідачем не спростовані.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 31.01.2019 року складає 119474,39 гривень, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 9991,07 гривня, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 109483,32 гривні.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в розмірі 9991,07 грн. в добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, у даному випадку непогашеного тіла кредиту.

Суд першої інстанції вважав вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту обгрунтованими, задовольнив їх, і в цій частині рішення не оскаржується ніким.

Разом з цим, згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно з умовами договору, погодженими сторонами, базова відсоткова ставка за кредитом становить 2.5% щомісячною, або 30 % річних (2.5х12 місяців), яка нараховується на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Оскільки позивач звернувся до суду 20 березня 2019 року, а строк дії картки продовжувався до 30 червня 2017 року, то судова колегія частково погоджується з доводами позивача щодо наявності правих підстав для нарахування та стягнення відсотків за користування кредитом в межах заявлених вимог, а саме: за період з по 06.07.2011 року по 31.08.2014 року в розмірі 3182,60 грн, як розраховано банком, а з 01 вересня 2014 року (моменту зміни банком процентної ставки по кредиту в односторонньому порядку) по 30 червня 2017 року - в розмірі 8574,54 грн, виходячи з обумовленої договором процентної ставки 30% на рік.

Пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг (а.с.26) передбачено, що банк має право в односторонньому порядку без попереднього повідомлення клієнта встановлювати на платіжну картку кредитний ліміт у валюті картки з наступною зміною його розміру у відповідності до кредитної історії.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Таку правову позицію виклав Верховний Суд України в постанові від 17 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374цс17 (аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року та 30 листопада 2016 року).

Матеріали справи не містять даних щодо повідомлення відповідача про зміну процентної ставки відповідно до процедури, встановленої договором та законом.

Оскільки позивачем не було надано достатніх доказів на підтвердження виконання банком свого обов`язку проінформувати позичальника про зміну відсоткової ставки, то при розрахунку заборгованості за кредитним договором слід використовувати первинно встановлену в договорі процентну ставку 2,5 % щомісяця, що складає 30,00% річних.

Згідно з додатково наданим позивачем розрахунком, перевіреним колегією суддів, заборгованість за відсотками за користуваннями кредитом, із розрахунку первісно встановленої та погодженої сторонами відсоткової ставки у розмірі 30% річних, та виходячи з реального залишку заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9991,07 гривень, за період з по 06.07.2011 року по 30 червня 2017 року становить 11257,14 грн, і підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача .

Відповідно до ст. 382 ЦПК України апеляційний суд в постанові вирішує питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

При подачі позову АТ КБ «ПриватБанк» сплатив судовий збір в розмірі 1921 грн, при подачі апеляційної скарги - 2881,5 грн., а всього 4802,5 грн.. Апеляційний суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог банку на загальну суму у розмірі 21248,21 гривень (9991,07 + 11257,14), що становить 17,78% від заявленої позивачем суми у розмірі 119474,39 грн.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк», належить до сплати понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 853,88 грн. ( 17,78% від 4802,5 грн.)

Керуючись ст.374, 367, 376, 381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 вересня 2019 року задовольнити частково.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 вересня 2019 року року в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення відсотків за користування кредитом скасувати, ухвалити в даній частині нове рішення та змінити рішення в частині стягнення судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за відсотками за користування кредитом за кредитним договором б/н від 06.07.2011 року в розмірі 11257 (одинадцять тисяч двісті п`ятдесят сім) гривень 14 копійок, а також судовий збір у розмірі 853 (вісімсот п`ятдесят три) гривні 88 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 02 грудня 2019 року.

Судді Є .Є.Мальцева

В.П. Принцевська

М.Ю. Лопатіна