Постанова

Іменем України

06 березня 2019 року

м. Київ

справа № 706/1314/15-ц

провадження № 61-18940св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., ХоптиС. Ф.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Христинівського районного суду Черкаської області, у складі судді Олійника М. Ф., від 10 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області, у складі колегії суддів: Ювшина В. І., Пономаренка В. В., Гончар Н. І., від 18 квітня 2017 року.

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк», банк) звернулось до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява ПАТ «Дельта Банк» мотивована тим, що 29 липня 2008 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі - ТОВ «Укрпромбанк») та ОСОБА_4 було укладений кредитний договір, відповідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі 25 000, 00 доларів США з розрахунку 12,5 % річних на строк з 29 липня 2008 року до 28 липня 2023 року.30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», відповідно до якого ТОВ «Укрпромбанк» передало (відступило) ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами.ОСОБА_4 умови кредитного договору належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 28 липня 2015 року виникла кредитна у розмірі 401 574, 05 грн, з яких 279 946, 92 грн - сума заборгованості за кредитом, 121 627, 13 грн - сума заборгованості за відсотками.

Посилаючись на зазначені обставини, ПАТ «Дельта Банк» просило суд стягнути із ОСОБА_4 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 401 574, 05 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 10 листопада 2016 року задоволено позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк». Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 401 574, 05 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що боржник, отримавши від банку кошти у кредит, не виконував належним чином взяті за кредитним договором зобов'язання, що призвело до утворення заборгованості. Враховуючи те, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, останній має нести цивільно-правову відповідальність.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 18 квітня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права. При вирішенні справи місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2017 року ОСОБА_4 подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 10 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 18 квітня 2017 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити ПАТ «Дельта Банк» у задоволенні заявлених позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій повно і всебічно не з'ясували обставини справи. Ухвалюючи рішення у справі, місцевий суд не врахував, що матеріали справи не містять доказів перерахування коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок заявника, не встановив факт отримання заявником кредитних коштів. Заявник також зазначив, що він отримав кредитні кошти за іншим кредитним договором, які повернув.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

Статтею 383 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 4 Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відзиву на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до укладеного між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_4 кредитного договору № 297-0181004/ФКВ-08 від 29 липня 2008 року позичальник отримав у ТОВ «Український промисловий банк» кредит у розмірі 25 000, 00 доларів США зі сплатою 12,5 % річних на строк з 29 липня 2008 року до 28 липня 2023 року (а.с. 8-14).

Факт видачі кредитних коштів відповідачу ОСОБА_4 підтверджується заявою про видачу готівки № 1311 від 29 липня 2008 року про видачу відповідачу 25 000, 00 доларів США кредитних коштів у відділенні № 1 ТОВ «Укрпромбанк» у м. Умані. Заява містить підпис позичальника про отримання коштів у касі банку. У вказаній заяві зазначений інший номер договору, однак сторонами не надано суду доказів існування інших правовідносин, відповідно до яких була б можлива видача позичальнику 25 000, 00 доларів США у відділенні № 1 ТОВ «Укрпромбанк» у м. Умані (а.с. 17).

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», відповідно до розділу 4 якого ТОВ «Укрпромбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором № 297-0181004/ФКВ-08 від 29 липня 2008 року. Вказані обставини також підтверджуються нотаріальною випискою з договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами від 30 червня 2010 року з додатком № 2 (а.с. 18-22, 28, 104, 105, 138-146).

ОСОБА_4 був обізнаний про зміну кредитора у кредитних зобов'язаннях за кредитним договором № 297-0181004/ФКВ-08 від 29 липня 2008 року, що підтверджується наданими останнім квитанціями про погашення кредитної заборгованості на користь ПАТ «Дельта Банк» (а.с. 110-120).

Відповідно до пункту 2.4 кредитного договору № 297-0181004/ФКВ-08 від 29 липня 2008 року повернення кредиту здійснюється щомісячно частинами у розмірі не менше як 138, 89 доларів США по 20 число кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту.

Встановлено, що ОСОБА_4 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував з 01 жовтня 2014 року, внаслідок чого станом на 28 липня 2015 року виникла кредитна у розмірі 401 574, 05 грн, з яких 279 946, 92 грн - сума заборгованості за кредитом, 121 627, 13 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с. 54-57).

Позиція Верховного Суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 10 листопада 2016 року та ухвала Апеляційного суду Черкаської області від 18 квітня 2017 рокупереглядаються у касаційному порядку лише у межах доводів касаційної скарги.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень статті 57 ЦПК України, 2004 року, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Аналогічні положення містить стаття 81 чинного ЦПК України.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

За статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до положень статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірного висновку про задоволення позовних вимог банку, оскільки боржник, отримавши від банку кошти у кредит, свої зобов'язання по поверненню кредиту і сплаті процентів за користування грошима належним чином не виконав.

З урахуванням вищенаведених обставин, судами правильно застосовано при вирішенні даного спору норми матеріального права, зокрема статті 526 ЦК України, у відповідності до вимог якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Посилання заявника на те, що він не отримував кредитні кошти є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Заявником не спростовано факт отримання кредиту у розмірі 25 000, 00 доларів США та правильність розрахунку заборгованості, складеного банком, в якому враховані суми, які сплачував позичальник за кредитним договором.

Суд першої інстанції виконав вимоги статті 212 ЦПК України, 2004 року, щодо оцінки доказів і статті 213 ЦПК України, 2004 року, щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.

Апеляційний суд відповідно до вимог статті 303 ЦПК України, 2004 року, перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Доводи касаційної скарги, які значною мірою стосуються переоцінки доказів, та зміст оскаржених судових рішень не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування судових рішень, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 10 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 18 квітня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 10 листопада 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников
О. В. Білоконь
С. Ф. Хопта