Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 756/14847/17

провадження № 61-3283св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (після зміни назви - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»),

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва, у складі судді Майбоженко А. М., від 23 квітня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Ратнікової В. М., Борисової О. В., Левенця Б. Б., від 31 січня 2019 року.

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) про стягнення депозитного вкладу.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що18 жовтня 2013 року між ним та відповідачем було укладено договір № SAMDN3173 (вклад «Стандарт, 12 міс.»), відповідно до якого ним було передано, а банком прийнято грошові кошти у розмірі 24 384, 00 доларів США на строк 12 місяців з 18 жовтня 2013 року по 18 жовтня 2014 року. Процентна ставка за договором становить 8,5 % річних. Факт внесення коштів підтверджується квитанцією № 8 від 18 жовтня 2013 року.

27 вересня 2017 року, не маючи наміру продовжувати строк дії вкладу, ним було подано до банку заяву про дострокове розірвання договору та повернення депозитного вкладу. Проте відповідач відмовив у видачі йому коштів по депозиту, про що його було повідомлено листом № 20.1.0.0.0/7-20171005/5721 від 27 жовтня 2017 року. Відмова відповідача у видачі суми вкладу мотивована припиненням діяльності банку на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя у зв`язку з їх тимчасовою окупацією. Припинення діяльності банку обумовлено постановою Правління Національного банку України № 260 від 06 травня 2014 року, відповідно до пункту 5 якої банки зобов`язані припинити діяльність відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів.

Із урахуванням зазначеного, посилаючись на те, що відмова відповідача у видачі коштів депозитного вкладу є неправомірною, позивач просив позов задовольнити, стягнути з відповідача на його користь суму депозитного вкладу у розмірі 24 384, 00 долари США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 23 квітня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з АК КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 банківський вклад у розмірі 24 384, 00 долари США, що станом на 23 квітня 2018 року еквівалентно згідно офіційного курсу Національного банку України (далі - НБУ) 638 129, 28 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем доведено факт укладення депозитного договору та передачі коштів банку, відповідачем не надано суду доказів, які б вказували на повернення вкладу позивачу. Форма договору та квитанція відповідають вимогам Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Правління НБУ від 01 червня 2011 року № 174, та Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління НБУ від 12 листопада 2003 року № 492.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 31 січня 2019 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, а заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 квітня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що надавши належну оцінку поданим позивачем доказам, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що між сторонами укладено договір про депозитний вклад і позивачем внесенні кошти на депозитний рахунок банку. Доводи апеляційної скарги щодо неналежності та недопустимості доказів на підтвердження виникнення між сторонами спірних правовідносин з приводу договору банківського вкладу є необґрунтованими, оскільки такі доводи ПАТ КБ «ПриватБанк» ґрунтуються на припущеннях. АТ КБ «ПриватБанк» жодних письмових доказів на підтвердження повернення позивачу коштів по договору депозиту не надано.

Безпідставними визнані доводи апеляційної скарги про те, що зобов`язання за договором, укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» в особі Кримської філії та позивачем, виконує автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників» за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АР Крим та міста Севастополь, так як остання не є стороною укладеного між позивачем та відповідачем договору банківського вкладу, доказів здійснення такого виконання договору вказаною організацією представником відповідача суду не надано, а тому такі доводи є припущенням, а рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 квітня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 31 січня 2019 року і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано належних доказів внесення грошових коштів на депозитний рахунок банку. Позивачем на підтвердження укладення договору банківського вкладу надано копію договору та квитанцію, яка не містить необхідних реквізитів, а також не надано доказів, які підтверджують наявність грошових коштів на рахунку, відкритому на підставі спірного договору. Зобов`язання за договорами, укладеними між АТ КБ «ПриватБанк» в особі Кримської філії та кримськими клієнтами, виконує автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників» за рахунок майна банку, яке націоналізовано окупаційною владою і підстав для стягнення вкладу з АТ КБ «ПриватБанк» немає. Зобов`язання за договорами з АТ КБ «ПриватБанк», укладеними працівниками філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», виконує автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників».

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 25 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 13 листопада 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення депозитного вкладу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відзив на касаційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судами

18 жовтня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № SAMDN3173 (вклад «Стандарт, 12 міс.»), відповідно до якого позивачем у цей же день було передано, а відповідачем прийнято грошові кошти у розмірі 24 384 долари США на строк 12 місяців з 18 жовтня 2013 року по 18 жовтня 2014 року. Процентна ставка договором визначена у розмірі 8,5 % річних.

Вказаний договір був укладений в м. Севастополь АР Крим за місцем проживання позивача.

На виконання умов зазначеного договору позивачем внесені грошові кошти у розмірі 24 384 доларів США.

27 вересня 2017 року позивач звернувся до банку з заявою про розірвання договору і видачу депозиту, додавши до цієї заяви довідку № від 05 вересня 2017 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та реєстрацію свого місця проживання в м. Києві.

Листом від 27 жовтня 2017 року АТ КБ «ПриватБанк» відмовив позивачу у виплаті суми вкладу, посилаючись на окупацію території АР Крим, де укладався договір банківського вкладу, прийняття Правлінням НБУ постанови від 06 травня 2014 року № 260, згідно з якою тимчасово, до закінчення окупації, припинено подальшу діяльність українських банківських установ та їх відокремлених підрозділів на зазначеній території.

Позиція Верховного Суду

Частинами першою та другою статті 400 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з частиною першою статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Статтями 629, 525, 526 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною третьою статті 1066 ЦК України визначено, що банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою правління НБУ від 03 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення), передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління НБУ від 12 листопада 2003 року № 492 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Пунктом 2.9 глави 2 «Приймання готівки» розділу IV «Касові операції банків (філій, відділень) з клієнтами» Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою правління НБУ від 01 червня 2011 року № 174 (далі - Інструкція № 174), передбачено, що банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом системи автоматизації банку.

Виходячи з положень статті 1059 ЦК України, пункту 1.4 Положення, пункту 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції № 174, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 29 січня 2014 року у справі № 6-149цс13 та від 29 жовтня 2014 року № 6-118цс14.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, обґрунтовано виходив із того, що позивачем доведено, що між ним та банком існують договірні відносини, яківиникли на підставі договору № SAMDN3173 (вклад «Стандарт, 12 міс.»), відповідно до якого позивачем на депозитний рахунок на підставі квитанції 18 жовтня 2013 року внесено кошти у розмірі 24 384 доларів США. Договір банківського вкладу укладено з юридичною особою - АТ КБ «ПриватБанк», тому саме ця юридична особа несе відповідальність за виконання зобов`язань за договором банківського вкладу, оскільки ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов`язків за укладеним договором.

Позивачем надано суду копію договору № SAMDN3173 (Вклад «Стандарт, 12 міс») від 18 жовтня 2013 року та копію квитанції від 18 жовтня 2013 року, згідно якої сума коштів у розмірі 24 384 долари США внесена на рахунок на виконання умов договору вкладу. В судовому засіданні представником позивача надано суду для огляду оригінали вказаних документів, відповідність копій яких оригіналам засвідчено суддею.

Судами встановлено, що форма договору та квитанції відповідають вимогам Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління НБУ від 01 червня 2011 року № 174, та Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління НБУ від 12 листопада 2003 № 492.

Ураховуючи, що факт укладення договору банківського вкладу та внесення позивачем коштів підтверджено належними та допустимими доказами, які передбачені банківськими правилами, грошові кошти за договором банківського вкладу позивачу на його вимогу не виплачені, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Судами зроблено правильний висновок відносно того, що доводи позивача про те, що зобов`язання за договором, укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» в особі Кримської філії та позивачем, виконує автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників» за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АР Крим та міста Севастополь, не є підставою для звільнення відповідача від виконання своїх зобов`язань. Зазначена організація не є стороною укладеного між позивачем та відповідачем договору банківського вкладу, доказів здійснення виконання умов договору щодо повернення вкладу цією організацією представником відповідача суду не надано, а тому такі доводи є необґрунтованими.

Слід також зазначити, що згідно зі статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, оскільки суди правильно застосували до правовідносин сторін норми матеріального права, які регулюють ці спірні правовідносини, об`єктивно встановивши обставини справи, дійшли цілком обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлені без додержання норм матеріального і процесуального права, не спростовують правильних висновків судів по суті спору та зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями

статті 400 ЦПК України не відноситься до повноважень суду касаційної інстанції.

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 квітня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 31 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников
Судді О. М. Осіян
Н. Ю. Сакара
С. Ф. Хопта
В. В. Шипович