26.02.2019ЄУН № 337/5388/18
Провадження № 2/337/521/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2019 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя

у складі: головуючого судді Гнатик Г.Є.

за участю секретаря Побережної О.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Запорізька міська рада в особі відділу у Хортицькому районі служби (Управління) у справах дітей про визначення місця проживання дитини,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Запорізької міської ради в особі відділу у Хортицькому районі служби (управління) у справі дітей Запорізької міської ради, про встановлення місця проживання дитини.

Позовна заява мотивована тим, що з 08.09.2009 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 20.07.2015 року. Від сумісного життя мають малолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після припинення шлюбних відносин проживає разом із нею за адресою: м.Запоріжжя, бул.БудівельниківАДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що вони з відповідачем не проживають разом, відповідач участі у вихованні та навчанні дитини не приймає, а також на те, що вони не можуть дійти згоди щодо питань, повязаних з відпочинком та оздоровленням дитини, просила суд: визначити місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_1 за місцем її проживання.

Ухвалою суду від 16.01.2019 року, після отримання інформації з підтвердженням зареєстрованого місця проживання відповідача, відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за даним позовом та призначено підготовче судове засідання.

07.02.2019 року до суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву в якій він зазначив, що між сторонами спір з приводу місця проживання малолітньої доньки відсутній. В той же час позивачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, не дозволяє зустрічатись з донькою у її відсутність, налаштовує дитину проти нього. Він справно сплачує аліменти на утримання дитини, приймає фінансову участь у додаткових витратах, позивач не зверталась до нього з проханням дати дозвіл на виїзд дитини за кордон на відпочинок. Просив в задоволені позову відмовити.

25.02.2019 року до суду від позивачки ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив на позовну заяву в якій вона зазначила, що відповідач не хоче надавати їй дозвіл на виїзд дитини за кордон на відпочинок, про що свідчить рішення суду від 11.01.2018 року про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька. Ухвалення судом рішення про визначення місця проживання дитини з матірю необхідно для реалізації її права, як матері, вирішувати питання тимчасового виїзду дитини за межі України на строк до одного місяця без згоди батька. Вона ніколи не чинила перешкоди відповідачу в спілкуванні з дитиною, натомість відповідач налаштовує дитину проти неї. Просила позов задовольнити.

26.02.2019 року в підготовче судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилась, надала заяву в якій просить розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче судове засідання не прибув, подав заяву про визнання позову в повному обсязі та просив розглянути справу у його відсутність у підготовчому судовому засіданні.

Представник третьої особи у судове засідання не зявився, надав суду письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечує.

Згідно з ч. 3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, враховуючи згоду позивача, визнання позову відповідачемі наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим розглянути справу у підготовчому судовому засіданні у відсутність сторін.

Всебічно та повно дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Вислухавши пояснення сторін, представника третьої особи, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.08.2009 року, шлюб розірвано на підставі рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 20.07.2015 року, яке набрало законної сили 31.07.2015 року.

Під час шлюбу у сторін народилась дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після припинення шлюбних відносин сторін, проживає разом з матірю позивачкою ОСОБА_1 у квартирі за адресою: м.Запоріжжя, бул.БудівельниківАДРЕСА_1, співнаймачем якої є позивачка.

На утримання малолітньої дитини відповідач ОСОБА_2 сплачує аліменти, що сторонами не спростовується.

Малолітня ОСОБА_3 навчається у 2-му класі Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №32 Запорізької міської ради, мати дитини постійно підтримає звязок з адміністрацією школи, бере активну участь у житті класу та навчального закладу, батько дитини навчальний заклад не відвідує.

Згідно з рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 11.01.2018 року, яке набрало законної сили 13.02.2018 року, ОСОБА_1 було надано дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України разом з неповнолітньою донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 без дозволу та супроводу батька у період з 12.06.2018 року по 22.06.2018 року. Вказаним судовим рішенням було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не дає згоду та не має наміру надавати згоди на виїзд дитини за кордон, в той час коли обмежень чи заборон, які унеможливлюють тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за межі України для відпочинку та оздоровлення, не встановлено.

Судом встановлено, що батьки дитини приділяють належну увагу вихованню дитини, відповідач, який проживає окремо, має можливість спілкуватися з донькою.

Сторони не дійшли згоди щодо питань, які виникають з приводу виховання дитини, зокрема, повязані з відпочинком та оздоровленням малолітньої дитини за межами України.

Відповідно до ч.8, 9 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

При цьому, відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 141, 155 СК України, мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст.157 цього Кодексу. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків, мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно з частинами 1,2 ст.161 цього Кодексу, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, ЄСПЛ від 16 липня 2015 року).

Зясувавши повно, всебічно та обєктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозвязку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд прийшов до висновку про наявність підстав для визначення місця проживання малолітньої дитини з матір'ю.

До таких висновків суд прийшов з тих підстав, що дитина, яка не досягла 10 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матеріабо за місцем проживання батька.

Як встановлено судом та не спростовувалось відповідачем, малолітня донька сторін після припинення шлюбних відносин, постійно проживає з позивачкою, яка має постійне місце проживання за адресою: м.Запоріжжя, бул.БудівельниківАДРЕСА_1, створила всі умови для проживання, виховання та розвитку дитини, дитина відвідує навчальний заклад. Проживання дитини з матір'ю відповідає її інтересам.

Також суд враховує, що визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує чиї-небудь права, свободи чи інтереси.

Таким чином, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог, у звязку з чим вони підлягають задоволенню.

Керуючись ст.7,19,141,150,155,160,161 СК України, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.29 ЦК України, ст.2,4,5,12,13,76-82,89,141,142,259,263-265,430 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,разом з матірю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1).

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено судом 07.03.2019 року.

Суддя: Г.Є.Гнатик