АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/106/19Головуючий по 1 інстанції Коваль А.Б.
Категорія: 310010000 Доповідач в апеляційній інстанції Сіренко Ю.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року

м.Черкаси

Апеляційний суд Черкаської області у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Пономаренка В.В.

секретар: Попова М.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_5;

відповідач - ОСОБА_6;

особа, яка звернулася з апеляційною скаргою - ОСОБА_6;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 жовтня 2018 року у складі судді Коваль А.Б., -:

в с т а н о в и в :

У липні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про розірвання шлюбу.

Зазначав, що він з відповідачем зареєстрував шлюб 6 листопада 1999 року. Під час перебування у шлюбі у них народився син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який на цей час знаходиться на їх спільному утриманні і вихованні.

Однією сім'єю сторони проживали до 15 лютого 2017 року. З цього дня їх шлюбно-сімейні відносини припинилися у зв'язку з системним непорозумінням між подружжям, що у свою чергу, призвело до неможливості подальшого спільного сімейного проживання. Взаємне неприйняття подружжям одне одного призвело до того, що вони втратили інтерес один до одного і за пропозицією кожного із подружжя стали проживати окремо.

Морально-психологічний клімат, який виник між ними, унеможливлює їх спільне сімейне проживання, що ставить його перед необхідністю звернутися до суду з цим позовом. Умов для відновлення шлюбних сімейних відносин немає і кожна із сторін у шлюбі не бажає їх поновлювати.

Неповнолітній син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишається проживати спільно з матір'ю, залишаючись при цьому на вихованні і утриманні позивача.

ОСОБА_5 просив суд:

- розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 6 листопада 1999 року в Уманському відділі РАГС, актовий запис № 559;

- витрати, викликані розірванням шлюбу, покласти на позивача;

- спільного сина подружжя, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишити проживати спільно з матір'ю.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач уточнив позовні вимоги та остаточно просив суд позов задовольнити лише в частині розірвання шлюбу.

Рішенням Уманського міськрайонного суд Черкаської області від 30 жовтня 2018 року позов ОСОБА_5 задоволено. Шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_7, зареєстрований 6 листопада 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Уманської міської ради Черкаської області, актовий запис №559 - розірвано.

Рішення суду вмотивоване тим, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї вже не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам сторін.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу в якій просила скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 жовтня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Скарга обгрунтована тим, що при розгляді справи допущені порушення норм процесуального права, а саме не надіслано ОСОБА_7 копію ухвали про повернення до підготовчого засідання, яка була ухвалена 12 березня 2018 року в судовому засіданні, на якому вона була відсутня.

В судовому засіданні позивачем було подано заяву про визначення місця проживання дитини та залучення до участі у справі третіх осіб. Однак, судом не було з'ясовано думку сторін у справі та долучено подану заяву до матеріалів справи. Суддею було фактично долучено позов з іншим предметом та підставами, при цьому не було сплачено судовий збір. Суд, не постановивши ухвалу про залучення третіх осіб до участі у справі, направляв органу опіки та піклування судові повістки та копії документів даної справи.

Скаржник зазначає, що суд першої інстанції прийняв завідомо незаконне рішення про закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до судового розгляду по суті, не з'ясувавши чи повідомлений належним чином відповідач та його представник, чи надходили від них заяви та клопотання.

Також не було розглянуто клопотання про об'єднання справ в одне провадження, яке було подане до суду через канцелярію 29 травня 2018 року о 08 год. 30 хв.

30 жовтня 2018 року в судовому засіданні головуючим по справі було відмовлено у клопотанні представника відповідача щодо повернення до підготовчого засідання та розгляду заявлених клопотань про надання часу для примирення, поданого 12 березня 2018 року, та повторного клопотання про об'єднання справ в одне провадження, так як справа розглядалася за правилами ЦПК України в новій редакції, яке було подане 29 травня 2018 року. Проте в судовому засіданні 30 жовтня 2018 року, під час розгляду справи по суті, не з'ясувавши думку представника відповідача, судом було розглянуто заяву про зменшення позовних вимог та задоволено її.

Скаржник зазначає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про об'єднання справ у одне провадження за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про поділ спільно нажитого майна подружжя не врахував, що до позову про розірвання шлюбу були додані докази, які при розгляді справи про поділ спільно нажитого майна мають важливе значення.

Всупереч поданій ОСОБА_7 заяві від 12 березня 2018 року про зміну прізвища при ухваленні рішення про розірвання шлюбу, суд першої інстанції не змінив своїм рішенням прізвище відповідача на дошлюбне.

Також порушенням норм процесуального права скаржник зазначає, те що у справах про розлучення, коли відсутній відповідач, має проводитися заочний розгляд справи, навіть якщо присутній представник відповідача, проте оскаржуване судове рішення було винесено в загальному порядку. Заява його представника, в якій він не заперечує проти задоволення позову, не відповідає волі відповідача, оскільки після задоволення позову про розлучення порушені її майнові права, так як справа про поділ спільно нажитого майна півтора року не розглядається, до цього часу не призначена до розгляду і спір щодо поділу майна не вирішений.

ОСОБА_5 надав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначив, що доводи скаржника є надуманими і такими, що не відповідають дійсності та спрямовані на дискредитацію діяльності суду під час розгляду даної справи.

В судових засіданнях було встановлено, що відповідач на протязі тривалого періоду часу співмешкає зі своїм представником ОСОБА_8, а позивач спільно проживає з ОСОБА_9 і у них народився син ОСОБА_10.

Вищезазначені обставини, на думку ОСОБА_5, виключають можливість збереження сім'ї з відповідачем ОСОБА_7, а тому суд прийняв законне рішення про розірвання шлюбу.

Заслухавши позивача та його представника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не повністю відповідає зазначеним вище вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Уманської міської ради Черкаської області, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, одружилися 6 листопада 1999 року, актовий запис № 559. Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка «ОСОБА_7», дружини «ОСОБА_6» (а.с. 4 т.1 ).

Від шлюбу сторони мають спільну дитину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, відповідно до Свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 (а.с. 5 т. 1).

Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Згідно статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У частинах третій та четвертій статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною другою статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Вбачається, що судом першої інстанції було встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують, шлюб існує формально, збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача.

Доводи скаржника, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у об'єднанні цивільних справ про розірвання шлюбу та про поділ спільного майна подружжя в одне провадження не дають підстав для скасування рішення про розірвання шлюбу. Посилання ОСОБА_7 на те, що судове рішення про розірвання шлюбу з ОСОБА_5 порушують її майнові права, а саме те, що між сторонами існує майновий спір, є такими що не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб розривається незалежно від наявності між подружжям майнового спору.

Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов'язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов'язком.

Таким чином, вбачається, що за встановлених у справі обставин, надання судом першої інстанції строку на примирення суперечило б моральним засадам суспільства та волі позивача, оскільки ОСОБА_5 в своїй письмовій заяві від 21 серпня 2017 року зазначав, що створив іншу сім'ю з ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5, надавав довідки з Уманського полового будинку про вагітність ОСОБА_9 (а.с.30,31 т. 1), а 4 січня 2018 року у них народилася спільна дитина - ОСОБА_12 (а.с. 93 т. 1).

ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції зобов'язаний був провести розгляд справи в заочному порядку з винесенням відповідного заочно рішення, оскільки вона була відсутня в судовому засіданні під час розгляду справи.

Частиною 1 ст. 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Як вбачається, ОСОБА_7 була належним чином повідомлена про розгляд справи, але особисто не з'явилася в судове засідання 30 жовтня 2018 року. Проте в даному судовому засіданні був присутній її представник, що підтверджується протоколом судового засідання від 30 жовтня 2018 року (а.с.7 т.2), який надав заяву про визнання позовних вимог (а.с. 5 т.2 ).

Частиною 1 ст. 52 ЦПК України передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Наведене свідчить, що відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у суду першої інстанції не було підстав для розгляду справи в заочному порядку.

Як вбачається з протоколу судового засідання та аудіо запису судового засідання від 30 жовтня 2018 року (а.с.7 т. 2) було розглянуто заяву ОСОБА_5 від 24 жовтня 2018 року та уточнено позовні вимоги. Відповідно до даної заяви (а.с. 3 т. 2) вбачається, що позивач просив припинити розгляд позовних вимог в частині визначення місця проживання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в зв'язку з досягненням ним віку, який дозволяє самостійно визначати місце проживання.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог).

Таким чином, позивач відмовився від частини своїх позовних вимог у зв'язку з обставинами, що раніше не існували, а вищезазначена норма права не передбачає обмежень на якій стадії судового процесу позивач може скористатися цим правом.

Доводи скаржника про безпідставне залученням до участі у справі третіх осіб не відповідають дійсності, оскільки з оскаржуваного рішення не вбачається участі у справі третіх осіб, а в матеріалах справи відсутня з цього приводу ухвала , відповідно до ст. 53 ЦПК України.

Разом з цим, скаржник зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги її заяву, що після розірвання шлюбу вона бажає отримати своє дошлюбне прізвище та просила суд при ухваленні рішення про розірвання шлюбу змінити її прізвище з «ОСОБА_7» на «ОСОБА_6» (а.с.122 т. 1).

За приписами ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Зміна шлюбного прізвища на дошлюбне або залишення на шлюбному прізвищі залежить виключно від волевиявлення особи, яка змінила своє дошлюбне прізвище на шлюбне.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" розірвання шлюбу, здійснене судом після набрання чинності цим Законом, не підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану. У таких випадках, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч.3 ст. 115 СК України).

Таким чином, при розірванні шлюбу особа, яка змінила прізвище при державній реєстрації шлюбу, визначає для себе чи далі іменуватися цим прізвищем або відновити дошлюбне прізвище.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1, після реєстрації шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_11, відповідач у справі, отримала прізвище «ОСОБА_7» (а.с. 4 т.1 ).

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції залишив поза увагою волевиявлення відповідача про відновлення її дошлюбного прізвища «ОСОБА_6», у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає зміні в цій частині.

Інших доводів, що дають підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції, скаржником в апеляційній скарзі не зазначено.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_7 підлягає до часткового задоволення, а рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 жовтня 2018 року - до зміни шляхом доповнення резолютивної частини рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 30 жовтня 2018 року - змінити шляхом доповнення резолютивної частини рішення абзацом - «Після розірвання шлюбу прізвище відповідача відновити на дошлюбне - «ОСОБА_6».

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: Н.І. Гончар

Ю.В. Сіренко

В.В. Пономаренко

Повний текст постанови складений 16 січня 2019 року.