Справа № 133/2449/18
Провадження № 22-ц/801/1952/2019 , 22-ц/801/1962/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сєчко В. Л.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 рокуСправа № 133/2449/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого : Копаничук С.Г.

суддів: Денишенко Т.О., Міхасішина І.В.

при секретарі: Богацькій О.М.

учасники справи :

позивачі : ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

відповідач : ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою на ухвалу Козятинського міськрайонного суду від 09.07.2019 року та на рішення Козятинського міськрайонного суду від 11.07.2019 року ,постановлені зазначеним судом під головуванням Сєчко В.Л., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права спільної часткової власності , виділ в натурі частки майна із спільної власності ,шляхом визнання права власності на конкретні приміщення будинку,-

В с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4 про припинення права спільної часткової власності , виділ в натурі частки майна із спільної власності ,шляхом визнання права власності на конкретні приміщення будинку. Зазначили, що є співвласниками конкретних часток у 7/10 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 , які успадкували по ј ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 їх батька - ОСОБА_6 . Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 успадкували та оформили спадкові права на частку, що належала померлому по 1/3 - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . ОСОБА_4 ОСОБА_7 спадщину після смерті ОСОБА_5 не приймали. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 , спадщину на частку останнього прийняли та оформили ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .Відповідач ОСОБА_4 спадщину після смерті ОСОБА_5 не приймав. Оскільки, кожен з позивачів визначився з часткою будинку, яка ними використовується і вони бажали, щоб вона залишилась в їх користуванні, але між спадкоємцями і співвласниками виникають спори і непорозуміння, зокрема, з відповідачем про розміри часток, меж і способу використання конкретних житлових приміщень, просили припинити право спільної часткової власності на 7/10 частин будинковолодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та розділити в натурі 7/10 частки будинковолодіння між ними, визнавши:

за ОСОБА_1 право власності на кімнати зазначеного будинковолодіння, які позначені в технічному паспорті під номером 3-4 та 2-5;

за ОСОБА_2 право власності на кімнати зазначеного будинковолодіння, які позначені в технічному паспорті під номером 3-3, 3-1 та 3-2;

за ОСОБА_3 право власності на кімнати зазначеного будинковолодіння, які позначені в технічному паспорті під номером 4-1,4-2, та 4-9;

за ОСОБА_4 право власності на кімнати зазначеного будинковолодіння, які позначені в технічному паспорті під номером 2-3 та 2-4 .

Господарські будівлі навколо будинку, що також входять до спадкової маси, зокрема погріб «В», огорожа «№ 1» та хвіртка «№ 2», позивачі просили залишити в спільному користуванні. Додатково вказали, що кімнати під номером 2-1 та 2-2 та коридор під № III були збудовані ОСОБА_4 самочинно, до масиву спадкового майна вони не входили, а тому поділу не підлягають, як і самочинно збудовані приміщення №а3 (прибудова), а4(веранда), А2(прибудова), а5(веранда), Д(гараж), Г(сарай). В свою чергу зазначили, що кімнати спірного будинку під № 2-3 та АДРЕСА_2 перебувають в складі будинку з часу його побудови і самочинно не будувались.

При цьому заявили клопотання про призначення судової будівельно - технічної експертизи ,на вирішення якої бажали поставити наступні питання:

1)які розміри часток у метрах мають співвласники;

2)чи можливо з технічної точки зору виділити в натурі належні сторонам частки у будинковолодінні, на які вони претендують у позові.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду від 09.07.2019 року у задоволенні клопотання про призначення судової будівельно - технічної експертизи відмовлено.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду від 11.07.2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 до ОСОБА_5 про припинення права спільної часткової власності , виділ в натурі частки майна із спільної власності відмовлено.

В апеляційній скарзі на ухвалу суду від 09.07.2019 року та рішення суду від 11.07.2019 року ОСОБА_2 просить зазначену ухвалу суду скасувати ,а також скасувати рішення суду через порушення судом норм матеріального і процесуального права. Вказала, що суд безпідставно розглянув справу в порядку спрощеного провадження та відмовив у призначенні експертизи через об`єктивну недоцільність, чим позбавив сторони можливості надати необхідні докази, а відмова у призначенні судової експертизи призвела до допущення судом першої інстанції неповного з`ясування всіх обставин справи, що мають значення для її розгляду, внаслідок чого суд дійшов необґрунтованих висновків про відмову у задоволенні позовних вимог. Зазначила, що позивачі не звертались до суду з вимогою про припинення права на частку одного з співвласників, а відтак це не може бути підставою для відмови у позові.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просив суд у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вказав, що рішення суду вважає законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними, так як, на його думку, виділення із спільної часткової власності частини будинку таким чином, щоб кожному із співвласників можна було виділити окрему частину будинку з окремим входом у запропонованому позивачами варіанті технічно не можливо. Окрім того, зазначив, що йому відомо про смерть 26.04.2019 року одного з позивачів, а саме ОСОБА_3 , що є самостійною підставою для відмови в позові, оскільки через зміну кола власників майна, здійснити його виділ у запропонованих позивачами частинах є неможливим.

Заслухавши доповідача, осіб, що беруть участь в справі ,перевіривши матеріали справи, рішення суду та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає не повністю.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачі не довели неможливість спільного володіння і користування майном, а також того, що припинення права спільної часткової власності на частини спірного житлового будинку, не завдасть істотної шкоди інтересам співвласників. Окрім того, позивачі не внесли на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації грошову компенсацію, що є визначальною обставиною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Відмовляючи в проведенні судової будівельно-технічної експертизи, суд першої інстанції виходив з того, що до складу будинковолодіння входять самочинно збудовані (переобладнанні) кімнати 2-3 та 2-5, а тому проведення експертизи об`єктивно недоцільне .

Однак, із зазначеними висновками в частині рішення погодитись не можна, оскільки вони здійснені без належної оцінки доказів та встановлення дійсних обставин ,що мають значення для справи.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами третьою, четвертою статті 357 ЦК України передбачено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна; співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Згідно із частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна у порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 № 55 (далі - Інструкція).

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України.

Враховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишилось спадкове майно , що складається з 7/10 частки житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 . Спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняли його діти: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . Кожен з них отримав по ј частці спадкової частини будинку. ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_5 . Після його смерті спадщину, яка складається з 1/3 частки від його частини будинку в АДРЕСА_1 , прийняли ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 спадщину після смерті ОСОБА_5 не приймали. ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_5 . Після його смерті відкрилась спадщина, яку прийняли ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1/3 частці кожний. ОСОБА_4 спадщину після смерті ОСОБА_5 не приймав. Після смерті ОСОБА_5 спадщина складається з 7/40 частки житлового будинку з господарськими будівлями, що належала батькові померлого ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцем якого був син ОСОБА_5 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. На земельній ділянці , згідно технічної документації, розташовані : житловий будинок, зазначений на плані літерою «А», прибудова «А1»,веранда «а1»,погріб «В»,огорожа №1,хвіртка №2,колодязь №3. Самочинно зведені побудови: прибудова «а3», веранда «а4», прибудова незавершена будівництвом «А2»-готовністю 95% , веранда незавершена будівництвом «а5»-готовністю 93 %, сарай незавершений будівництвом «г»-готовністю 31 %, гараж «Д2, убиральня «Е» та переобладнанні приміщення : передпокій 2-3 площею 13.3 кв.м., кімната 2-5 площею 4,1 кв.м., в свідоцтво про право на спадщину за законом не включені.

Виходячи з викладеного, позивачі пред`явили позов про припинення права спільної часткової власності , виділ в натурі частки майна із спільної власності ,шляхом визнання права власності на конкретні приміщення будинку.

Відкривши провадження у справі, суд першої інстанції прийняв рішення про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Спрощене позовне провадження призначене, зокрема, для розгляду малозначних справ ( п. 1 ч. 4 ст. 19 ЦПК України).

Згідно ч. 6 ст. 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. Згідно ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Незважаючи на те, що справа не відноситься до жодної із категорій, передбачених ч. 4 ст. 274 ЦПК України, однак, з огляду на зміст позовних вимог, необхідність з`ясування усіх обставин справи, на які посилались позивачі, а також вирішення питання щодо призначення судової експертизи, суд дійшов помилкового висновку про те, що дана справа є справою незначної складності, малозначною. Відтак, розглянувши її у спрощеному провадженні, суд допустив порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про не вірне застосування судом першої інстанції норм ст. 365 ЦК України, заслуговують на увагу виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачі посилались на норми ст. 364 ЦК України та не заявляли вимог про припинення права спільної часткової власності відповідача із виплатою йому грошової компенсації, в порядку ст. 365 ЦК України, а фактично просили суд здійснити виділ в натурі частки майна із спільної власності кожному із співвласників. Однак, суд першої інстанції, безпідставно застосував ч. 2 ст. 365 ЦК України і вказав на необхідність внесення грошової компенсації на депозитний рахунок суду.

Крім зазначеного, апеляційний суд встановив, що на момент прийняття рішення судом першої інстанції, позивач ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 .

Крім того, позивачі є співвласниками конкретних часток спадкової 7/10 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 . Заявляючи позовні вимоги про припинення права спільної часткової власності, виділ в натурі частки майна із спільної власності, що складає 7/10 частин будинку, позивачі не зазначили власника або власників 3/10 частин будинку в якості відповідачів чи третіх осіб, не врахували, що здійснення такого поділу між сторонами у справі, безумовно буде стосуватися інтересів власника або власників 3/10 частин даного будинку.

Окрім того, згідно ч. 3 ст. 53 ЦПК України якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення суду може вплинути на права та обов`язки осіб, що не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Відповідно до ч.1 ст. 55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Суд першої інстанції на вищезазначені обставини та норми уваги не звернув, правонаступників ОСОБА_3 та третіх осіб до розгляду справи не залучив. Враховуючи зазначене, виділ в натурі частки майна із спільної власності кожному із співвласників у частках заявлених ними, є неможливим, що є безперечною підставою для відмови в задоволенні позову.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги про незаконність відмови ухвалою суду від 09.07.2019 року в призначенні будівельно-технічної експертизи, безпідставними, виходячи з того, що суд вірно встановив, що кімнати 2-5 та 2-3, які є предметом позову, не входили до спадкової маси так як були переобладнані, що вбачається з свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 11), а позивачами не надано належних, допустимих та достатніх доказів того, що зазначені кімнати входять саме до 7/10 спірної частини будинку, не є об`єктами нерухомості, які виникли у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, що, в силу ст. 376 ЦК України, також підпадають під визначення самочинного будівництва.

Таким чином, в порушення норм процесуального права, суд першої інстанції на зазначені обставини та норми закону уваги не звернув, розглядаючи справу в рамках спрощеного позовного провадження та постановляючи рішення не з`ясував та не залучив до участі у справі правонаступників ОСОБА_3 та в якості третіх осіб власників 3/10 спірного будинковолодіння.

Отже колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги в частині оскарження ухвали суду першої інстанції висновків суду першої інстанції не спростовують, суд постановив ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Окрім того, відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення .

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд допустив порушення ст.89 ЦПК України щодо оцінки доказів в їх сукупності, неповно з`ясував обставин, що мають значення для справи, допустив недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково ,а рішення суду згідно ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову з інших підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст. 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Козятинського міськрайонного суду від 09.07.2019 року - залишити без задоволення .

Ухвалу Козятинського міськрайонного суду від 09.07.2019 року - залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Козятинського міськрайонного суду від 11.07.2019 року задовольнити частково.

Рішення Козятинського міськрайонного суду від 11.07.2019 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права спільної часткової власності та виділ в натурі частки з майна , що є у спільній частковій власності ,- відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та в частині оскарження рішення може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя : С.Г. Копаничук

Судді: Т.О. Денишенко

І.В. Міхасішин