Постанова

Іменем України

27 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 199/5202/13-ц

провадження № 61-31680св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які є правонаступниками ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2017 року у складі судді Руденко В. В. і рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2017 року у складі колегії суддів Бараннік О. П., Пономарь З. М., Посунся Н. Є. та касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2017 року у складі колегії суддів Бараннік О. П., Пономарь З. М., Посунся Н. Є.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог

У травні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_2 , просила визнати домоволодіння АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , визнати договір дарування даного домоволодіння, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Міхеєвою Т. М., зареєстрований в реєстрі за №67 недійсним, скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на дане домоволодіння індексний № 522746 від 22 лютого 2013 року, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 , провести його поділ з урахуванням надвірних будівель і споруд в натурі та 1/2 частки ОСОБА_1 відповідно до першого варіанту поділу домоволодіння висновку експерта, виділивши квартиру № 2 , стягнути з ОСОБА_4 грошову компенсацію різниці часток рухомого майна в розмірі 2 000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 і ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 грудня 1978 року. З листопада 2012 року між сторонами фактично припинилися шлюбні стосунки і з цього часу подружжя проживає окремо.

Під час шлюбу у сторін народилися двоє дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

За час шлюбу сторони придбали рухоме майно - мотоцикл «Іж Планета», 1992 року випуску, рама № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , колір основний - червоний, додатковий - чорний, вартістю на час звернення до суду - 2000,00 грн.

Крім того, чоловік у спадок отримав домоволодіння АДРЕСА_1 , в якому сторони мешкали та яке за час шлюбу істотно збільшилось завдяки трудовим і грошовим внескам обох із подружжя ОСОБА_4 , а відтак є їх спільним майном. Проте, відповідач ОСОБА_4 не визнавав частку позивача у спільному домоволодінні, та подарував його дочці - ОСОБА_3 .

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2017 року позов задоволено частково, визнано домоволодіння АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , визнано частково недійсним договір дарування домоволодіння АДРЕСА_1 від 22 лютого 2013 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Міхеєвою Т. М., зареєстрований у реєстрі за № 67, у частині дарування Ѕ частини домоволодіння АДРЕСА_1 , скасовано державну реєстрацію права власності на Ѕ частини домоволодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , індексний № 522746 від 22 лютого 2013 року, визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частини домоволодіння АДРЕСА_1 , поділено спільну сумісну власність ОСОБА_1 і ОСОБА_4 - мотоцикл «Іж Планета», 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , а саме: передано ОСОБА_4 в особисту приватну власність мотоцикл «Іж Планета» 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 ; стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 компенсацію на відшкодування вартості Ѕ частини мотоцикла «Іж Планета», 1992 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 в розмірі 1000,00 грн, в іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що за час шлюбу сторони придбали рухоме майно - мотоцикл «Іж Планета», 1992 року випуску, рама № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , колір основний - червоний, додатковий - чорний, вартістю на теперішній час 2000,00 грн, що визнається сторонами. Також ОСОБА_4 у спадок отримав домоволодіння АДРЕСА_1 , в якому сторони весь час мешкали та яке за час шлюбу істотно збільшилось завдяки трудовим і грошовим внескам обох із подружжя, що підтверджується висновком від 10 червня 2016 року № 4975/4976/4977-15 судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної та земельно-технічної експертизи, відповідно до якого: вартість даного домоволодіння у стані до шлюбу складала б 290 135,00 (без врахування вартості земельної ділянки - 207 657,00 грн), у стані після шлюбу - 481 152,00 грн (без врахування вартості земельної ділянки - 207657 грн); грошова частка, на яку збільшилося домоволодіння (без врахування вартості земельної ділянки) за час шлюбних відносин ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , складає 66 % (191 017,00 грн). Тому домоволодіння АДРЕСА_1 підлягає визнанню об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , та таким, що підлягає поділу між подружжям у рівних частинах відповідно до вимог статей 69, 71 Сімейного кодексу України (далі - СК України). 22 лютого 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір дарування зазначеного домоволодіння та цього ж дня внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 522746. номер запису про право власності 198604. На укладення даного договору відсутнє волевиявлення позивача, тому даний договір слід визнати частково недійсним - у частині дарування 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , та скасувати державну реєстрацію права власності на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , індексний №522746 від 22 лютого 2013 року та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину зазначеного домоволодіння. У поділі домоволодіння в натурі відмовлено, оскільки згідно з висновком судової експертизи від 10 червня 2016 року запропонований варіант поділу домоволодіння передбачає відступи від державних будівельних норм і від ідеальних часток. Питання щодо можливості та обладнання окремих систем газо-, електро- та водопостачання експертом не досліджувалось. Будь-яких доказів можливості обладнання таких систем при запропонованому варіанті поділу домоволодіння позивачем суду не надано. Запропонований експертом варіант поділу спірного будинку передбачає перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежилі (жиле приміщення 1-9).

Рішення суду першої інстанції в частині поділу мотоцикла в апеляційному порядку не переглядалося.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2017 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_4 задоволено частково, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2017 року в частині визнання частково недійсним договору дарування спірного домоволодіння від 22 лютого 2013 року, в частині скасування державної реєстрації права власності на 1/2 частини спірного домоволодіння, та в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частини спірного домоволодіння змінено, визнано частково недійсним договір дарування домоволодіння АДРЕСА_1 від 22 лютого 2013 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Міхеєвою Т. М. і зареєстрований в реєстрі № 67 в частині дарування 33/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , скасовано державну реєстрацію права власності на 33/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , індексний номер 522746 від 22 лютого 2013 року; визнано за ОСОБА_1 право власності на 33/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , в іншій оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що спірне домоволодіння, яке ОСОБА_4 отримав у спадок і в якому подружжя мешкало разом під час шлюбу, дійсно істотно збільшилося у вартості завдяки сумісним трудовим і грошовим внескам, а тому є об`єктом їх спільної сумісної власності, розмір грошових часток кожного із них за викладених обставин, на думку судової колегії, повинен бути також рівним, тобто по 33% (66 % : 2 = 33 %), що судом першої інстанції при вирішенні спору по суті не прийнято до уваги та у зв`язку з чим рішення суду в частині визнання частково недійсним договору дарування спірного домоволодіння від 22 лютого 2013 року, в частині скасування державної реєстрації права власності на 1/2 частину спірного домоволодіння, та в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину спірного домоволодіння - змінено, визнавши частково недійсним договір дарування домоволодіння АДРЕСА_1 від 22 лютого 2013 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в частині дарування 33/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , визнавши за ОСОБА_1 право власності на 33/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , і залишивши рішення суду першої інстанції в іншій частині без змін.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У вересні 2017 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ), в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У вересні 2017 року ОСОБА_4 через представника ОСОБА_6 подав касаційну скаргу до ВССУ, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою ВССУ від 25 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

Ухвалою ВССУ від 30 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 .

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

29 травня 2018 року справу та матеріали касаційного провадження передано до Верховного Суду.

У листопаді 2018 року до Верховного Суду надійшла заява від ОСОБА_3 , в якій повідомлено про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 .

Ухвалою Верховного Суду від 16 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду 02 жовтня 2019 року зупинено касаційне провадження, витребувано від Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори засвідчену копію спадкової справи щодо спадкового майна ОСОБА_4 , витребувано з Амур-Нижньодніпровського районного у м. Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області засвідчену копію актового запису про смерть ОСОБА_4 .

Ухвалою від 27 листопада 2019 року провадження у справі поновлено, залучено як правонаступників відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що при зміні рішення суду першої інстанції апеляційний суд відступив від принципу рівності часток подружжя у об`єкті спільної сумісної власності, внаслідок чого частка позивача у праві власності на домоволодіння зменшена з Ѕ до 33/100. Однак жодної обставини, що передбачені у частинах другої і третьої статті 70 СК України для такого відступу не було встановлено судом, рішення апеляційного суду не містить мотивів такого відступу. Прийняте апеляційним судом рішення не дає змоги відокремити реальну частину будинку, яка б відповідала такій частці у праві власності, обладнати її окремим входом, коридором, санвузлом і кухнею. Сторони у справі прожили у шлюбі 34 роки, позивач при переїзді до чоловіка продала своє житло та витратила отримані кошти для розбудови та ремонту домоволодіння, що належало її чоловіку, яке первісно складалося з 4 приміщень площею 33,5 кв м. Під час тривалого спільного подружнього життя був побудований гараж, кілька прибудов загальною площею 52,6 кв м., тобто домоволодіння збільшилося у півтора рази. Проте позивача позбавлено можливості проживання у будинку, в якому змінили замки, не надавши їй ключів, і позивач не має доступу до цього домоволодіння, впродовж кількох років позивач вимушена винаймати собі інше житло допоки триває судовий процес з приводу цього домоволодіння.

Касаційна скарга ОСОБА_4 мотивована тим, що суд першої інстанції, встановивши, що він з ОСОБА_1 перебував у шлюбі з 09 грудня 1978 року по 02 вересня 2013 року, застосував до цих правовідносин норми СК України, а не Кодексу про шлюб і сім`ю України (далі - КпШС України), що підлягали застосуванню, оскільки відповідач отримав домоволодіння у спадок до 2004 року, який не містив норми про виникнення спільної сумісної власності подружжя на майно, що належало одному з подружжя. Позивачем не доведено збільшення вартості домоволодіння за рахунок грошових і трудових витрат подружжя. Суди керувалися під час вирішення справи результатами судової експертизи від 10 червня 2016 року, в якій під час визначення проценту збільшення вартості домоволодіння у період шлюбу допущена арифметична помилка, що підтвердив експерт у судовому засіданні. Суд не врахував заперечення відповідача про те, що після пожежі, яка сталася вже після проведення експертизи, дах домоволодіння відремонтовано за кошти ОСОБА_2 .

Позиції інших учасників

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 надіслав засобами поштового зв`язку до ВССУ заперечення на касаційну скаргу позивача, в якій він просив задовольнити касаційну скаргу позивача частково, скасувавши рішення апеляційного суду, а також скасувати і рішення суду першої інстанції, відмовивши у позові.

Заперечення мотивовані тим, що незаконними є доводи позивача про необхідність залишення в силі рішення суду першої інстанції. Суди обох інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що спірне домоволодіння є об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя. Не відповідають дійсності твердження позивача про те, що вона продала своє житло і вклала кошти в ремонт домоволодіння. Відповідач вважає, що твердження касаційної скарги про добудови і гараж можна розуміти так, що позивач претендує лише на їх поділ. Посилання позивача на продану Ѕ частку у праві на успадковане нею домоволодіння та ощадну книжку не можуть братися до уваги, оскільки вони не підтверджують на що були витрачені зазначені кошти. Ніхто позивачу не перешкоджав у проживанні в спірному домоволодінні.

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 надіслала засобами поштового зв`язку до ВССУ заперечення на касаційну скаргу відповідача, в яких просила відхилити касаційну скаргу відповідача у частині скасування рішення суду першої інстанції.

Заперечення мотивовані тим, що стаття 62 СК України є тотожною статті 25 КпШС України, обидві статті передбачають визнання особистого майна одного з подружжя об`єктом права спільної сумісної власності у разі істотного збільшення його вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат другого з подружжя чи обох з подружжя. Обмежень щодо джерел і часу набуття такого майна одним з подружжя закон не містить. Твердження відповідача про недоведеність її грошових внесків у розбудову домоволодіння суперечить матеріалам справи, оскільки позивач надала договір купівлі-продажу від 1989 року свого власного житла - Ѕ частки у праві власності на домоволодіння АДРЕСА_3 за 6 500,00 грн. Також у матеріалах справи наявний експертний висновок і письмові пояснення експерта щодо даного висновку, в яких зазначено про те, що процент збільшення вартості домоволодіння внаслідок проведених поліпшень складає 66 %. Відповідач мав право у разі незгоди з висновком експерта заявити клопотання про проведення додаткової чи повторної експертизи.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційних скарг та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційних скарг без задоволення.

Фактичні обставини, встановлені судами

ОСОБА_1 і ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 грудня 1978 року.

З листопада 2012 року між ними фактично припинилися шлюбні відносини і з цього часу подружжя проживає окремо.

Шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 розірвано рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду від 02 вересня 2013 року.

За час шлюбу ОСОБА_1 і ОСОБА_4 придбали рухоме майно - мотоцикл «Іж Планета» 1992 року випуску, рама № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , колір основний - червоний, додатковий - чорний, вартістю на час розгляду справи судом першої інстанції - 2 000,00 грн.

ОСОБА_4 у спадок отримав домоволодіння АДРЕСА_1 , в якому ОСОБА_1 і ОСОБА_4 мешкали та склад якого за час шлюбу істотно збільшився.

Відповідно до висновком судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної та земельно-технічної експертизи від 10 червня 2016 року № 4975/4976/4977-15 вартість домоволодіння АДРЕСА_1 у цінах на теперішній час становить: у стані до шлюбу - 290 135.00 грн (без врахування вартості земельної ділянки - 207 657,00 грн), у стані після шлюбу - 481 152,00 грн (без врахування вартості земельної ділянки - 207657 грн), грошова частка, на яку збільшилося домоволодіння (без врахування вартості земельної ділянки) за час шлюбних відносин ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , складає 66 % (191 017,00 грн).

22 лютого 2013 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 укладено договір дарування домоволодіння АДРЕСА_1 та цього ж дня внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на жилий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 522746, номер запису про право власності: 198604.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У статті 25 КпШС України передбачено, що якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до частини першої статті 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Стаття 57 СК України визначає правила віднесення майна до об`єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об`єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об`єктами спільної сумісної власності подружжя.

Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта.

Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.

Установивши, що вартість спірного будинку істотно збільшилась унаслідок здійснених подружжям за час шлюбу поліпшень, проведення переобладнання та ремонтних робіт, що збільшило на 66 % вартість домоволодіння, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про застосування статті 62 СК України до спірних правовідносин.

Щодо допущених арифметичних помилок у висновку судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної та земельно-технічної експертизи від 10 червня 2016 року № 4975/4976/4977-15, на які посилається відповідач у касаційній скарзі, експертом надані письмові пояснення, долучені до матеріалів справи від 28 лютого 2017 року за № 10/12-09/809.

Оспорюючи результати судової експертизи, а також зауважуючи на обставинах зміни вартості домоволодіння після проведення судової експертизи, відповідач не заявляв клопотання про проведення судової експертизи.

Відповідно до частини першої статті 143 Цивільного процесуального кодексу України у редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, (далі - ЦПК України 2004 року) судова експертиза призначається за заявою особи, яка бере участь у справі.

Згідно з частиною другою статті 10 ЦПК України 2004 року кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 150 ЦПК України 2004 року якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза.

Доводи касаційної скарги позивача щодо відсутності підстав для відступлення від рівності часток подружжя у спільному майні, є необґрунтованими.

Згідно з частиною другою статті 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення.

Змінюючи рішення суду першої інстанції у частині визначення частки колишнього подружжя, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що під час визначення таких часток слід враховувати як вартість майна, яке було особистою приватною власністю кожного з подружжя, внесеного для збільшення вартості спірного домоволодіння, так і те, що під час шлюбу збільшення вартості такого домоволодіння відбувалося за рахунок спільних коштів подружжя.

Доводи касаційної скарги позивача щодо неможливості виділення в натурі частини спірного домоволодіння, яка б відповідала 33/100 часток у праві власності на нього, не мають правового значення.

Інші доводи касаційних скарг не дають підстав для висновку, що оскаржувані рішення постановлені без додержання норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, а зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до статті 400 ЦПК України перебуває поза межами повноважень Верховного Суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами правильно встановлені фактичні обставини справи, апеляційним судом обґрунтовано із застосуванням норм матеріального та процесуального права проведено зміну рішення суду першої інстанції щодо розміру частки позивача у праві спільної сумісної власності та частки, у якій підлягала задоволенню вимога про визнання недійсним договору дарування домоволодіння та скасування державної реєстрації права власності на дане домоволодіння за обдарованим, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що касаційні скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції у незміненій частині та рішення апеляційного суду - без змін.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Верховний Суд не змінює судового рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2017 року у незміненій частині і рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. А. Стрільчук