ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2019 року м. Чернівці

Справа № 717/630/17

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Перепелюк І.Б., Яремка В.В.

секретар: Тодоряк Г.Д.

за участю: позивачки - ОСОБА_1, її представника - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4, на ухвалу Хотинського районного суду Чернівецької області від 09 жовтня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про стягнення витрат на будівництво та проведення капітальних ремонтних робіт житлового будинку, головуючий у І-й інстанції - Єфтеньєв О.Г.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 у травні 2017 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення витрат на будівництво та проведення капітальних ремонтних робіт житлового будинку.

09 жовтня 2018 року представник позивача ОСОБА_2 подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила заборонити ОСОБА_4 відчужувати будинковолодіння, яке складається з двох житлових будинків та інших споруд, загальною площею 106,1 кв.м., що розташоване по АДРЕСА_1 посилаючись на те, що існує загроза його відчуження на користь третіх осіб.

Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 09 жовтня 2018 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Заборонено ОСОБА_4 відчужувати будинковолодіння, яке складається з двох житлових будинків та інших споруд загальною площею 106,1 кв.м., що розташовані по АДРЕСА_1 на користь третіх осіб до набрання чинності рішенням суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування витрат на

____________________________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/822/116/19 Доповідач Литвинюк І.М.

будівництво та ремонт.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник відповідачки ОСОБА_4 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати. При цьому посилається на те, що в даній цивільній справі вже застосовано заходи забезпечення позову, позивачка зловживає своїми правами, оскільки подає заяву для вирішення питання, яке вже вирішено судом.

На апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 подала відзив, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду залишити без змін. Зокрема, зазначає про право суду застосовувати кілька видів забезпечення позову.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що предметом спору є майнові зобов'язання, які мають значну вартість і невжиття заходів забезпечення позову може значно утруднити виконання судового рішення та призвести до порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача. Забезпечення позову у виді заборони відчуження будинковолодіння є співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Однак з таким висновком суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів апеляційного суду.

Згідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

З матеріалів справи вбачається, що 22 травня 2017 року ухвалою Кельменецького районного суду Чернівецької області частково задоволено заяву представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову. Відповідно до даної ухвали суду накладено арешт на будинковолодіння з двох житлових будинків та інші споруди, що знаходяться по АДРЕСА_1, загальною площею 106,1 кв.м.

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 27 червня 2017 року залишено без змін ухвалу Кельменецького районного суду Чернівецької області від 22 травня 2017 року, якою забезпечено позов та накладено арешт на спірне будиноковолодіння.

Оскаржуваною ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 09 жовтня 2018 року задоволено заяву ОСОБА_1 та заборонено ОСОБА_4 відчужувати вищезазначене будинковолодіння.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача звертає увагу на можливість застосування судом кількох видів забезпечення позову.

Так, відповідно до ч. 2 ст.150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно з ч. 4 ст. 151 ЦПК України у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

З огляду на викладене, у заяві про забезпечення позову шляхом заборонити ОСОБА_4 відчужувати спірне будинковолодіння заявнику необхідно було зазначити доцільність вжиття такого заходу, оскільки в даній справі вже було накладено арешт на спірне будинковолодіння.

Оскільки у даній цивільній справі вже застосовано заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту, який за своєю суттю є більш ширшим ніж заборона відчуження, і дана ухвала не скасована, суд першої інстанції безпідставно задовольнив заяву про забезпечення позову шляхом заборони відчужувати спірне будинковолодіння.

Сам факт постановлення ухвали Кельменецького районного суду Чернівецької області від 22 травня 2017 року про забезпечення позову та доведення її до відома сторін свідчить про дію зазначених в ній обмежень для відповідача, а тому підстав для застосування іншого заходу забезпечення позову не було.

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України від 18 січня 2017 року №6-2552цс16 та від 24 травня 2017 року №6-640цс17.

Статтею 124 Конституції України визначено принцип обов'язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 18, 157 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

З урахуванням особливостей мети забезпечення позову, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження. Ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом, підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів. Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом (ст.ст. 153, 157 ЦПК України).

Застосовані ухвалою суду заходи забезпечення позову діють до заміни судом виду забезпечення або скасування заходів забезпечення позову (ст.ст. 156, 158 ЦПК України).

Відповідно до ч. 7 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев'яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

З огляду на викладене, якщо сторона мала намір замінити один захід забезпечення позову іншим, вона повинна була подати відповідне клопотання до суду, що передбачено вимогами ч.ч. 1, 2 ст.156 ЦПК України.

Однак з такою заявою позивачка до суду не зверталася і питання про заміну одного заходу забезпечення позову іншим судом не розглядалося.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, а тому оскаржувана ухвала суду не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Скасування даної ухвали не позбавляє сторону права подати до суду заяву про заміну одного виду забезпечення позову іншим.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4, задовольнити.

Ухвалу Хотинського районного суду Чернівецької області від 09 жовтня 2018 року про забезпечення позову скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 Георгіїни, інтереси якої представляє адвокат ОСОБА_2, про забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 18 січня 2019 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: І.Б. Перепелюк

В.В. Яремко