провадження № 2-п/752/126/19
УХВАЛА

06.11.2019 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Шевчук М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15.04.2019 року у цивільній справі № 752/17472/19 за позовом Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа: Іпотечний центр в м. Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» про стягнення заборгованості за кредитним договором та зобов`язання виконати умови кредитного договору, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебувала справа № 752/17472/19 за позовом Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа: Іпотечний центр в м. Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» про стягнення заборгованості за кредитним договором та зобов`язання виконати умови кредитного договору.

В жовтні 2019 року відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись із заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києві від 15.04.2019 року у цивільній справі № 752/17472/19, яким позов було задоволено, звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення у вказаній справі та його скасування. В обґрунтування заяви зазначено, що відповідачі не були присутні під час розгляду справи, оскільки, жодних повісток не отримували, а тому ухваливши судове рішення без участі відповідачів, суд позбавив їх можливості надати свої докази, які спростовують доводи позивача. Крім того, відповідач ОСОБА_1 зазначив про те, що в день ухвалення судового рішення перебував у відрядженні, а тому фізично не мав змоги бути присутнім в судовому засіданні з поважних причин. Крім того, зазначено, що доказів, які б підтверджували позовні вимоги в повному обсязі матеріали справи не містять, а вони, як відповідачі у справі, були позбавлені можливості надати свої докази, які спростовують доводи сторони позивача, зокрема, контрорахунок заборгованості. Посилаючись на наведені обставини, відповідач ОСОБА_1 просив заочне рішення суду переглянути та його скасувати, призначивши справу для розгляду в загальному порядку.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в судове засідання не з`явились. Судом про розгляд справи повідомлялись належним чином шляхом направлення судових повісток на відому адресу, яка зазначена в позові та у заяві про перегляд заочного рішення. Про причини неявки суд не повідомили. З будь-якими клопотаннями до суду не звертались та про поважність неявки в судове засідання суд не повідомили.

Представник позивача не з"явився. Судом про дату судового розгляду повідомлявся.

Представник третьої особи в судове засідання не з"явився.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути заяву без участі відповідачів на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, заяви, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 23.08.2018 року до Голосіївського районного суду м. Києва надійшла позовна заява Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа: Іпотечний центр в м. Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» про стягнення заборгованості за кредитним договором та зобов`язання виконати умови кредитного договору.

Відповідно до довідок ГУ ДМС України в м. Києві, та копії паспортів, - відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 .

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 10.09.2018 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Копія ухвали суду була направлена сторонам для відома.

В судові засідання 26.11.2018 року та 14.02.2019 року відповідачі не з`явились, хоча судом були повідомлені судовими повістками про розгляд справи, зокрема, телефонограмою (а.с.91).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01.04.2019 року, у справі закінчено підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15.04.2019 року, позов Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа: Іпотечний центр в м. Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» про стягнення заборгованості за кредитним договором та зобов`язання виконати умови кредитного договору, було задоволено. Стягнуто солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», - заборгованість за кредитним договором № 1-ВК від 31.01.2018 р. по сплаті тіла кредиту в сумі 2745 (дві тисячі сімсот сорок п`ять) грн. 00 коп., заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом в сумі 106581 (сто шість тисяч п`ятсот всімдесят одна) грн. 63 коп., пеню в сумі 562 (п`ятсот шістдесят дві) грн. 57 коп., збитки від інфляції в сумі 7227 (сім тисяч двісті двадцять сім) грн. 25 коп. Зобов`язано ОСОБА_2 виконати умови пункту 3.2 кредитного договору № 1-ВК від 31.01.2018 року, а саме: вчинити дії, спрямовані на добровільне страхування від нещасного випадку. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», судовий збір на загальну суму 2643 (дв тисячі шістсот сорок три) грн. 00 коп. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», судовий збір на загальну суму 881 (вісімсот вісімдесят одна) грн. 00 коп.

Згідно зі ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Згідно із положеннями ст. 285 ЦПК України, у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначені, зокрема, обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання і не повідомлення їх суду, і докази про це посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

Відповідно до ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Тобто для скасування заочного рішення необхідна наявність одночасно двох наведених умов.

Використання законодавцем в конструкції коментованої статті 288 ЦПК України сполучника "і" дозволяє зробити висновок, що для скасування заочного рішення необхідно не лише встановити поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, щоб його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення.

Лише за сукупності цих двох умов можна говорити про наявність підстав для скасування заочного рішення і призначення справи для розгляду в загальному порядку.

Частина 1 статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до положень ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані не поважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі були повідомлені про перебування справи в провадженні суду, останнім неодноразово направлялись судові повістки на адресу місця реєстрації, та адресу, яка зазначена відповідачем ОСОБА_1 в заяві про перегляд заочного рішення, однак, конверти повертались до суду за закінченням терміну зберігання.

Доводи сторони заявника про те, що вони не були обізнані про календарні дати судових засідань суд відкидає, оскільки, ще в лютому 2019 року суд повідомив відповідачів про наявність справи та дати наступного судового засідання, однак, останні, про поважність причин неявки в судове засідання жодного разу суд не повідомили, про розгляд справи з розумними інтервалами часу не цікавились, та з будь-якими клопотаннями до суду, зокрема, про приєднання до матеріалів справи доказів, не звертались, що, на думку суду, свідчить про зловживання ними своїми процесуальними правами, та невиправданого затягування розгляду справи.

Слід звернути увагу на те, що що сторона відповідача була повідомлена належним чином про розгляд справи, перебування справи в провадженні суду, та мала достатньо часу для направлення до суду відзив на позов або інших клопотань, передбачених ЦПК України.

Крім того, дослідивши заяву про перегляд заочного рішення, матеріали справи, суд приходить до висновку, що обґрунтування заяви про перегляд заочного рішення є фактично не погодження з винесеним рішенням та є по суті обґрунтуванням апеляційної скарги, оскільки, жодних доказів, зокрема необґрунтованості розрахунку заборгованості стороною заявника до заяви не долучено, як і не долучено доказів тяжкого матеріального стану.

У відповідність до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на які надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п. 1 ст. 6 конвенції, а також ст. 1 Першого протоколу до неї, оскільки у позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Так, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що термін «строк на оскарження рішення», що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішеннявід 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Крім того, слід зазначити про те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суду необхідно виходити з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001.

В спірній по справі ситуації суд виходить з того, що стороною відповідачів не дотримано процесуальних вимог цивільного законодавства, які б дозволяли суду дійти висновку про необхідність скасування ухваленого заочного рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачі належним чином були повідомлені про розгляд справи та її перебування в провадженні суду, однак без поважних причин до суду не надіслали відзив на позов та не звернулись вчасно до суду з клопотаннями/відзивом, передбаченими ЦПК України, у зв`язку з чим у справі було ухвалено заочне рішення про задоволення позовних вимог на підставі аналізу доказів, які знаходились в матеріалах справи.

Зазначені стороною відповідача обставини не можуть бути підставою для скасування заочного рішення, при фактичній відсутності сукупності підстав, які зазначені в частині першій ст. 288 Цивільного процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною відповідачів не надано суду посилання на наявність істотних доказів, які поза розумним сумнівом спростовують обґрунтування позову, суд не має законних підстав для скасування заочного рішення, а тому заява відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення та його скасування є необґрунтованою, безпідставною та недоведеною, в зв`язку з чим в її задоволенні слід відмовити.

Частиною 4 ст. 287 ЦПК України передбачено, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Керуючись ст. ст. 284-288 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15.04.2019 року у цивільній справі № 752/17472/19 за позовом Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа: Іпотечний центр в м. Києві та Київській області Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» про стягнення заборгованості за кредитним договором та зобов`язання виконати умови кредитного договору, - відмовити.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до пункту 4 статті 287 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.П. Чередніченко