Житомирський апеляційний суд
Категорія 48 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

за участю секретаря Кучерявого О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №296/10406/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів та стягнення аліментів на утримання дітей, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 27 вересня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Галасюка Р.А. в м.Житомирі,

в с т а н о в и в :

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів та стягнення аліментів на утримання дітей. В обгрунтування позову вказувала, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають двох спільних дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 03.09.2013 шлюб між ними був розірваний, дітей залишено на проживання з матір'ю. Діти зареєстровані разом із нею. 21.08.2014 вона уклала інший шлюб від якого має трьох малолітніх дітей. 15.09.2016 між нею та відповідачем був укладений та нотаріально посвідчений договір про сплату аліментів на дитину. Так, за указаним договором ОСОБА_2 зобов'язався сплачувати на її користь аліменти на утримання їх спільних дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Відповідно до п. 2 вищевказаного договору відповідач зобов'язався сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі 30 % прожиткового мінімуму на кожну дитину. Відповідно до абзацу 2 п. 2 договору сплата аліментів повинна відбуватися не пізніше 20 числа кожного поточного місяця за наступний місяць шляхом передачі коштів матері особисто. Однак, відповідач з моменту укладення договору від 15.09.2016 жодного разу не сплатив їй аліментів на утримання дітей. На даний час їх з відповідачем спільна донька ОСОБА_4 фактично проживає з відповідачем, проте усі необхідні витрати на утримання дитини несе вона, як її мати. Через неналежне утримання відповідачем їх спільної доньки ОСОБА_4 виникла заборгованість за навчання в сумі 8 920 грн, яку вона погасила частково в сумі 3 000 грн. Оскільки відповідач в добровільному порядку не виконує домовленість, встановлену договором від 15.09.2016 про сплату аліментів, вважає, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість з моменту укладення договору і до 28 грудня 2017 року (день пред'явлення позову). Так як ОСОБА_2 не виконує ні договірні зобов'язання ні встановлені Сімейним кодексом України батьківські обов'язки з утримання їхніх спільних дітей, вважає, що стягнення аліментів з нього повинно проводитись в примусовому порядку і надалі. Враховуючи вищевикладене просила, стягнути з відповідача на її користь заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, згідно договору від 15.09.2016 за період з 20 вересня 2016 року по 28 грудня 2017 року в сумі 20 522 грн 40 коп., та стягувати аліменти на утримання дітей в розмірі 1 (одного) прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку, щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 27 вересня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, згідно договору від 15.09.2016 за період з 20 вересня 2016 року по 28 грудня 2017 року в сумі 20 522 грн 40 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 з дня пред'явлення позову, з 27.12.2017 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1 (одного) прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття; ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1 (одного) прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 704 грн 80 коп. Рішення в межах місячної суми платежу допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду. В обгрунтування апеляційної скарги, зокрема, зазначає що судом першої інстанції задовольняючи позов не враховано, що дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає зі скаржником та повністю знаходиться на його утриманні. Позивачка не надала суду доказів вживання заходів щодо добровільної сплати аліментів позивачем. Договір про сплату аліментів порушує права та інтереси дочки позивачки та скаржника - ОСОБА_4, а саме порушує її право на гідне забезпечення та утримання, оскільки позивачка шляхом витребування коштів згідно з даним позовом, хоче залишити скаржника та їхню дочку без достатньої кількості коштів для нормального існування. Рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм сттаттей 182, 183 Сімейного кодексу України та статті 58 Конституції України.

У відзиві на апеляційну скаргу, поданому представником ОСОБА_1 - ОСОБА_6 зазначив про необґрунтованість доводів ОСОБА_2, оскільки суд першої інстанції правомірно задовольнив вимогу позивача про стягнення з відповідача боргу зі сплати аліментів, який виник внаслідок невиконання ним умов договору від 15 вересня 2016 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі від якого мають двох дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 03.09.2013 шлюб між сторонами був розірваний, дітей залишено на проживання з матір'ю.

15 вересня 2016 року між ОСОБА_2 (батько) та ОСОБА_1 (мати) був укладений договір про сплату аліментів на дитину, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Євдокимовим С.М. Цей договір укладено сторонами, які є батьками неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно п. 2 договору за домовленістю батьків, цим договором встановлюється обов'язок батька сплачувати матері грошові кошти на утримання дітей щомісячно аліменти в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитиини відповідного віку на кожну дитину.

Аліменти повинні бути сплачені батьком не пізніше 20 числа кожного поточного місяця за наступний місяць шляхом передачі коштів матері особисто.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 свої обов'язки за договором про сплату аліментів на дитиину від 15.09.2016 не виконував, у зв'язку з чим має заборгованість зі сплати аліментів в сумі 20 522 грн 40 коп. за період з 20 вересня 2016 року по 28 грудня 2017 року (дата подання позову).

Згідно з частиною другою статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Частиною першою статті 189 СК України передбачено, що батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов'язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Стаття 6 Європейської конвенції з прав людини гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Встановлений частиною другою статті 189 СК України порядок стягнення аліментів за виконавчим написом нотаріуса не може бути перешкодою для звернення за захистом порушених прав до суду. Окрім того, законодавець передбачив додаткову можливість спрощеного стягнення аліментів за виконавчим написом нотаріуса саме в інтересах дітей з метою спрощення процедурних питань, але в жодному разі цим правом не обмежив право на судовий захист.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції встановивши, що ОСОБА_2 свої обов'язки за договором про сплату аліментів на дитиину від 15.09.2016 не виконував, між сторонами існує спір щодо розміру заборгованості за аліментами, дійшов до обгрунтованого висновку про нявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості зі сплати аліментів згідно договору від 15.09.2016 в сумі 20 522 грн 40 коп.

При цьому, суд першої інстанції задовольняючи позов в частині стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання дітей на кожного в розмірі 1 (одного) прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття не врахував, що, сторони умовами договору про сплату аліментів на дитину вже погодили підстави, порядок та розмір сплачуваного утримання на дітей (аліментів), тому задоволення позову про стягнення аліментів на дітей призведе до подвійного стягнення аліментів, а отже зазначена позовна вимога задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Також, сторони в п.8 договору про сплату аліментів на дитину від 15.09.2016 визначили, що розмір аліментів та/або розмір додаткових витрат на дитину/дітей, визначений в цьому договорі, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом батька або матері у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, позивачка не позбавлена можливості за наявності обставин визначених ст.192 Сімейного кодексу України та п.8 договору звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів визначених у договорі про сплату аліментів на дитиину від 15 вересня 2016 року.

Безпідставним є посилання в апеляційній скарзі на звільнення ОСОБА_2 від сплати аліментів у зв'язку з тим, що старша донька ОСОБА_4 проживала з ним та знаходилася на його утриманні, оскільки це не звільняє батька дитини виконувати умови договору про сплату аліментів на дитину від 15.09.2016 відповідно до ст.629 ЦК України. У спірний договір сторони не вносили будь-які зміни.

Крім того, в апеляційній інстанції ОСОБА_1 пояснила, що постійно надавала матеріальну допомогу доньці ОСОБА_4, купувала продукти харчування, одяг, товари першої необхідності.

Також не заслуговують на увагу надані відповідачем квитанції про оплату за навчання ОСОБА_4, оскільки дані оплати були здійснені до укладення договору про сплату аліментів на дитину та після ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу положень ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню в частині стягнення аліментів на дітей.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 27 вересня 2018 року в частині вимог про стягнення аліментів на дітей скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 15 січня 2019 року.

Головуючий

Судді