ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року

м.Суми

Справа №574/1414/18

Номер провадження 22-ц/816/3339/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Хвостик С. Г.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Буринського районного суду Сумської області від 22 березня 2019 року та на додаткове рішення Буринського районного суду Сумської області від 09 квітня 2019 року, у складі судді Куцан В.М., ухвалені у м. Буринь,

в с т а н о в и в :

14 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що відповідач допустив заборгованість зі сплати аліментів на утримання їх сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнутих рішенням Буринського районного суду Сумської області по справі № 1802/942/2012, тому просила стягнути неустойку (пеню) у розмірі 1% від суми не сплачених аліментів за кожний день прострочення, за період з січня 2017 року по листопад 2017 року, у сумі 1204 грн 50 коп.

У порядку ст. 185 СК України просила стягнути з відповідача половину додаткових витрат, що становить 11252 грн 75 коп, які понесені у зв`язку з лікуванням дитини - 4302 грн 50 коп, та навчанням - 18203 грн (всього на суму 22505 грн 50 коп).

Також просила стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 3000 грн щомісячно на повнолітнього сина ОСОБА_3 , який продовжує навчання в Сумській філії Харківського національного університету внутрішніх справ за денною формою навчання та потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги батька до закінчення навчання - до ІНФОРМАЦІЯ_4 року, починаючи з дня пред`явлення позову.

Рішенням Буринського районного суду Сумської області від 22 березня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти у твердій грошовій 1200 гривень, на утримання його повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які сплачувати його матері - ОСОБА_1 .

Стягнення проводити щомісячно, починаючи з 14 грудня 2018 року до припинення навчання ОСОБА_4 , але не довше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 704 грн 80 коп судового збору.

Додатковим рішенням Буринського районного суду Сумської області від 09 квітня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалено додаткове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 552 грн 26 коп на відшкодування судових витрат - на правничу допомогу.

У задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволені позовних вимог та прийняти постанову, якою стягнути з ОСОБА_2 на її користь: 1204 грн 50 коп - неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з січня по грудень 2017 року; 11252 грн 75 коп - половину додаткових витрат на утримання сина; 3000 грн - аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання; судові витрати за апеляційний перегляд справи та провести перерозподіл судових витрат, понесених у суді першої інстанції.

Вважає помилковим висновок суду першої інстанції про неможливість стягнення пені за прострочення сплати аліментів після фактичного погашення заборгованості, оскільки аліменти мають періодичний характер і сплата їх не в повному розмірі (500 грн замість 830 грн) призвела до утворення заборгованості, у зв`язку з чим вона має право на стягнення неустойки.

Вказує, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягнення половини додаткових витрат на сина, пов`язаних з навчанням та лікуванням, оскільки їх понесення у вказаному розмірі підтверджений належними доказами і відповідно до ст. 185 СК України відповідач повинен брати у них участь.

Доводить, що у зв`язку з продовженням навчання у вищому навчальному закладі їх повнолітній син потребує матеріальної допомоги. Середні витрати на сина на місяць складають 6000 грн, включаючи оплату навчання, проїзд, проживання, харчування, придбання речей, лікування, відповідач працевлаштований і має можливість надавати матеріальну допомогу синові у розмірі 3000 грн на місяць.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Зазначає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив задоволенні вимог про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, оскільки сплачував він щомісяця по 500 грн. Вважає, що позивачем не доведено належними доказами фактичне понесення додаткових витрат. Вказує, що не має фінансової можливості сплачувати аліменти у сумі 3000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2018 року: 1762 грн х 100 = 176200 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду в повній мірі не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони з 06 лютого 1993 року по 30 травня 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4, 7).

ОСОБА_4 проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні (а.с. 21).

Згідно з довідкою про доходи від 22 лютого 2019 року, ОСОБА_1 працює у ТОВ «Буринський молокозавод» на посаді «охоронник», дохід з 01 серпня 2018 року по 31 січня 2019 року склав 28588 грн 62 коп, щомісячна заробітна плата в середньому становила 4700 грн (а.с. 57).

ОСОБА_2 пояснив у суді першої інстанції, що в теперішній час працює електриком в СФГ «Едельвейс».

З 01 вересня 2017 року ОСОБА_4 є студентом Сумської філії ХНУВС за денною формою навчання (з оплатою вартості навчання на договірних засадах) за спеціальністю «Правоохоронна діяльність», закінчення навчання - червень 2020 року (а.с. 8, 9, 10).

Загальна вартість освітньої послуги становить 39500 грн, що відповідно 12900 грн за перший рік навчання та по 13300 за наступні два роки (а.с. 10, 11, 12).

За перший курс навчання сина (2017-2018 р.) ОСОБА_1 було сплачено 12900 грн (а.с. 14-15).

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідач, як батько дитини, зобов`язаний і має можливість надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину, який навчається та не має самостійного доходу, у зв`язку з цим забезпечити мінімальні умови проживання та навчання, при цьому враховано матеріальне становище позивача, яка працює, має стабільний дохід та майновий стан відповідача, який працює електриком, інших утриманців не має, їх стан здоров`я.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції в цій частині ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Частиною 1 статті 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

За частиною 1 статті 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення.

У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що визначаючи розмір належних до стягнення аліментів, суд врахував усі істотні обставини, зокрема і ті, про які йдеться у позові та апеляційній скарзі, навів відповідні мотиви.

Так, суд прийняв до уваги, що ОСОБА_4 навчається на платній основі денного відділення Сумської філії ХНУВС, самостійного доходу не має.

Врахувавши майновий стан відповідача, а саме: його працездатний вік, наявність постійної роботи та стабільного заробітку, задовільний стан здоров`я та відсутність на утриманні інших осіб, суд першої інстанції частково задовольнив позов та стягнув аліменти у меншому розмірі (1200 грн щомісячно), ніж просила позивач (3000 грн щомісячно).

Визначений судом першої інстанції розмір аліментів на період навчання сина сторін, на думку колегії суддів апеляційного суду, є розумним і співмірним з матеріальними можливостями відповідача утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання.

За таких обставин законних підстав для стягнення аліментів у більшому розмірі, ніж визначив місцевий суд, колегія суддів не вбачає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину, суд першої інстанції вважав, що навчання сина сторін до його повноліття у вищому навчальному закладі не є винятковою обставиною, що зобов`язує другого з батьків до сплати додаткових витрат відповідно до вимог ст. 185 СК України, а факт понесення витрат на придбання ліків для ОСОБА_4 не було доведено позивачем належними та допустимими доказами.

Колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитися з такими висновками суду з наступних підстав.

Відповідно статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

У постанові від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, що «СК виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення».

Як правильно встановлено ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 4), тобто повноліття він досягнув 17 серпня 2018 року.

Із 01 вересня 2017 року він навчається в Сумській філії ХНУВС за спеціальністю «правоохоронна діяльність» за денною формою навчання та оплатою вартості навчання на договірних засадах (а.с. 8, 9, 12).

З договору про надання освітніх послуг та додаткової угоди вбачається, що загальна вартість освіти становить 39500 грн, з яких період навчання на 2017-2018 рік становить 12900 грн (а.с. 10, 11).

Позивачем в період з 22 вересня 2017 року по 29 листопада 2018 року було сплачено 17900 грн, з яких 12900 грн - за перший курс, решта 5000 грн. - за другий курс, що вбачається з банківських квитанцій (а.с. 13-15).

Встановивши, що відповідач є батьком ОСОБА_4 і додаткові витрати у вигляді оплати за перший рік навчання сина у вищому навчальному закладі (2017-2018 навчальний рік) у розмірі 12900 грн позивач понесла до досягнення сином повноліття, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги, оскільки навчання дитини з метою розвитку здібностей, отримання професії та забезпечення подальшої адаптації в суспільстві є особливою обставиною, і до досягнення дитиною повноліття батьки зобов`язані брати рівну участь у її утриманні.

За таких обставин, з відповідача на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути 6450 грн додаткових витрат на утримання сина.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується і з висновком суду першої інстанції в частині відмови у стягненні половини витрат на лікування сина сторін, як додаткових витрат на дитину, оскільки позивачем в супереч вимог ст. ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України не було надано належних доказів того, що придбані нею ліки за наданими суду як доказ касовими чеками у період з 07 грудня 2017 року по 22 березня 2018 року (а.с. 16-18) призначалися саме для ОСОБА_4 , який дійсно мав звернення до лікувальних установ з метою проведення обстеження та лікування (а.с. 19, 20), однак в рекомендаціях лікарів відсутні лікарські препарати, придбані позивачем.

Додані до апеляційної скарги медичні висновки також не містять даних призначення ОСОБА_4 ліків, на придбання яких для сина посилалася позивач.

Інших доказів, які б підтверджували обґрунтованість здійснених витрат за наведеними чеками, остання суду не надала, у зв`язку з чим суд дійшов до обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення і цих вимог.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог про стягнення неустойки, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність позивачем наявності боргу зі сплати аліментів на день звернення до суду - 14 грудня 2018 року, оскільки довідка ДВС про заборгованість видана 22 березня 2018 року і відображає тільки нарахування та сплату аліментів за 2017 рік.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Буринського районного суду Сумської області від 18 червня 2012 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, у зв`язку з чим судом виданий виконавчий лист № 1802/942/2012 від 29 червня 2012 року.

З розрахунку заборгованості Буринського районного ВДВС від 22 березня 2018 року вбачається, що за вищевказаним виконавчим листом у період з січня 2017 року по листопад 2017 року ОСОБА_2 періодично сплачував аліменти на утримання неповнолітнього сина, проте, не у повному обсязі. Зокрема, у зазначений період відповідач замість 830 грн, визначених до стягнення аліментів відповідач сплачував лише по 500 грн щомісячно, при цьому, станом на 01 листопада 2017 року заборгованість по аліментам складала 10698 грн (а.с. 5).

Крім того, наявність заборгованості та погашення її лише у жовтні 2018 року підтверджується і постановами державного виконавця від 24 жовтня 2018 року про скасування тимчасових обмежень у праві виїзду особи з України та про закінчення виконавчого провадження вбачається, з яких вбачається, що станом на 24 жовтня 2018 року ОСОБА_2 повністю погасив заборгованість по аліментах (а.с. 36, 37).

З позовних вимог ОСОБА_1 вбачається, що остання просила стягнути з ОСОБА_2 неустойку за прострочення сплати аліментів у період з січня 2017 року по листопад 2017 року у сумі 1204 грн 50 коп.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ст. 196 СК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім.

У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При визначенні розміру пені колегія суддів погоджується із сумою заявленою до стягнення ОСОБА_1 , наданий нею розрахунок пені не спростований відповідачем, розрахунок заборгованості по аліментах, наданий ДВС, ним також не оскаржений.

Висновок про те, що на час звернення позивача до суду з цим позовом заборгованість по аліментах була відсутня, а виконавче провадження закінчене, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову.

При цьому, колегія суддів враховує ті обставини, що за рішенням суду аліменти на утримання сина сторін повинні стягуватись до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а останній платіж на погашення заборгованості зі сплати аліментів був здійснений відповідачем лише у жовтні 2018 року, тому постановою державного виконавця від 24 жовтня 2018 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа за № 1802/942/2012 від 29 червня 2012 року було закінчено у зв`язку з повним фактичним виконанням. Тобто на день повноліття дитини був наявний борг по аліментам.

На підставі викладеного з відповідача на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути 1204 грн 50 коп неустойки за прострочення сплати аліментів у період з січня 2017 року по листопад 2017 року.

Відповідно до ст. 141, ст. 382 ЦПК України слід змінити рішення місцевого суду і в частині розподілу судових витрат.

Як вбачається, позовна вимога про стягнення додаткових витрат на дитину задоволена апеляційним судом частково, визначено до стягнення 6450 грн додаткових витрат на сина, замість 11252 грн 75 коп, заявлених позивачем до стягнення.

Позовна вимога про стягнення пені за прострочення сплати аліментів задоволена та визначено до стягнення 1204 грн 50 коп.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів на повнолітнього сина залишене без змін, і як правильно визначив суд першої інстанції в додатковому рішенні від 09 квітня 2019 року, ця вимога задоволена на 7,76%.

Судом апеляційної інстанції були задоволені вимоги на суму 7654 грн 50 коп (6450 грн + 1204 грн 50 коп), що відповідно становить від суми позовних вимог 12457 грн 25 коп (11252 грн 75 коп (додаткові витрати) + 1204 грн 50 коп (пеня за прострочення сплати аліментів)) 61,45 % (7654 грн 50 коп х 100% : 12457 грн 25 коп).

Всього позовні вимоги ОСОБА_1 задовлені на 69,21% (7,76%+61,45 %), а тому відповідно підлягає зміні і додаткове рішення Буринського районного суду Сумської області від 09 квітня 2019 року в частині розміру відшкодування витрат на правничу допомогу.

Позивачем доведено понесення витрат на правову допомогу у розмірі 7116 грн 80 коп, що відповідачем не оскаржується, і при задоволенні позову на 69,21% на її користь пропорційно розміру задоволених вимог необхідно стягнути 4925 грн 54 коп (7116 грн 80 коп х 69,21% : 100%) на відшкодування судових витрат на правничу допомогу.

В іншій частині рішення суду та додаткове рішення суду відповідають вимогам ст. 263 ЦПК України, тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, відповідно до положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 в дохід держави підлягають стягненню судові витрати в розмірі 1057 грн 20 коп за апеляційний перегляд рішення суду.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ч. 13 ст. 7, ст. ст. 367 - 369, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Буринського районного суду Сумської області від 22 березня 2019 року в частині стягнення додаткових витрат на дитину змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6450 грн додаткових витрат на сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення Буринського районного суду Сумської області від 22 березня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені за прострочення сплати аліментів скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1204 грн 50 коп неустойки за прострочення сплати аліментів.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Додаткове рішення Буринського районного суду Сумської області від 09 квітня 2019 року в частині розміру відшкодування витрат на правничу допомогу змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4925 грн 54 коп на відшкодування судових витрат на правничу допомогу.

В іншій частині додаткове рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави (отримувач коштів: ГУК у м. Києві (м. Київ) 22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО): 899998, рахунок отримувача: 6001, Код класифікації доходів бюджету: 22030106) судові витрати в розмірі 1057 грн 20 коп за апеляційний перегляд рішення суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді : О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко

С.Г. Хвостик