Номер провадження 2/754/1308/19
Справа №754/5794/18
РІШЕННЯ

Іменем України

18 лютого 2019 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого - судді Галась І.А.,

при секретарі - Дмитрієвій А.

за участі - позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідачки - ОСОБА_3

розглянувши у судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

07 травня 2018 року позивач позовом ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10.04.2012 року він, ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_4. Після реєстрації шлюбу дружина отримала прізвище ОСОБА_1. Разом з дружиною прожили 5 років. Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_6 народилась дочув ОСОБА_5. Зазначив, що вже більше року вони з дружиною не проживають та не ведуть спільного господарства. Продовжувати шлюбні відносини не мають наміру.

На підставі викладеного, просить суд розірвати шлюбу, укладений між ним ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 10 травня 2018 року відкрито провадження в справі та призначено підготовче судове засідання (а.с.9).

Протокольною ухвалою суду від 09 липня 2018 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів (а.с.14-19).

Вимоги зустрічної позовної заяви обґрунтовано тим, що на даний момент вона, ОСОБА_3 з відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 не досягли згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини, у зв'язку з цим просить суд стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000 грн., щомісячно, з моменту звернення до суду з цим позовом до досягнення донькою повноліття. Звернула увагу суду, що на момент пред'явлення зустрічного позову, вона не має достовірних відомостей про те, де саме працює відповідач за зустрічним позовом (офіційно чи не офіційно), однак їй відомо, що розмір його доходу є значним і він має змогу виплачувати аліменти на доньку у розмірі 4 000 грн. Зазначила, що вона сама матеріально утримує та виховує спільну доньку, та здійснює витрати, зокрема: донька відвідує дитячий садок, витрати за який складають 15000 грн. у рік; оплата коштів за індивідуальні заняття доньки з викладачем-репетитором тричі на тиждень, що коштує 3000 грн. в місяць; також донька відвідує танцювальний гурток, за які вона сплачує 1000 грн. в місяць, а окрім того додаткові витрати пов'язані з костюмами, поїздки на виступ, додаткові майстер-класи з викладачем, членські внески за прийняття участі у змаганнях, що в середньому складає 2000 грн. за кожну таку участь у змаганнях; а окрім того, витрати на одяг, взуття, лікування.

11 жовтня 2018 року відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1, подав Відзив на зустрічну позовну заяву про стягнення аліментів, в якому зазначив, що зустрічна позовна заява не може бути задоволена у повному вигляді, оскільки він, за час проживання окремо з ОСОБА_3, також приймає участь в купівлі ліків для дитини, надавав грошу для ремонту зубів дочки. Зазначено, що позивач за зустрічним позовом надає недостовірну інформацію щодо прийняття участі відповідача за зустрічним позовом в утриманні дитини. Наголосив, що гроші, які надаються на дитину, це власність дитини та можуть бути використанні виключно на дитину. На підставі викладеного, просить суд задовольнити зустрічний позов у відповідності до вимог чинного законодавства.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2018 року закрито підготовче судове засідання. Призначено справу до судового розгляду (а.с.60).

Протягом судового розгляду позивач, представник позивача за первісним позовом вимоги позову про розірвання шлюбу підтримали в повному обсязі, зустрічний позов про стягнення аліментів визнали частково, не заперечували щодо стягнення аліментів у розмірі 1559 грн.

Відповідач за первісним позовом проти розірвання шлюбу не заперечувала, зустрічний позов про стягнення аліментів підтримала в повному обсязі, з підстав зазначених в позові і просила задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Вислухавши вступне слово сторін, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов наступного висновку.

Щодо вимоги позивача за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, суд вважає за можливе задовольнити дані позовні вимоги з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Сімейного Кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки.

Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За змістом положень частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.

Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України).

За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, у відповідності до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5, виданого повторно Деснянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрували шлюб 10 квітня 2012 року, про що складено відповідний актовий запис №271. Місце державної реєстрації: Відділ реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка - «ОСОБА_1», дружини - «ОСОБА_1» (а.с.5).

Від подружнього життя мають доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3

За змістом положень ч. 3 ст.109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Як роз'яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Сторони не виявили бажання примиритись, наполягали на розірванні шлюбу.

Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.

Як з'ясовано судом, сімейне життя подружжя не склалось, у зв'язку з тим, що вони мають різні погляди на сімейне життя та обов'язки, різні інтересами. Сім'я існує лише формально, подальше спільне проживання та збереження сім'ї є не доцільним.

Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як сторони мають різні інтереси та погляди, шлюбні відносини існують лише формально,сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, тому шлюб повинен бути розірваний.

Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.

Щодо вимоги позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що сторони мають спільну малолітню доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 де в графі батьки записано: батько - ОСОБА_1, мати - ОСОБА_6 (а.с.6).

Позивач за зустрічним позовом зазначила, що Відповідач як батько дитини не надає матеріальної допомоги на утримання їх спільної доньки.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно ч.1 ст.122 Сімейного Кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя.

Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей.

Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положення ст.181 СК України відповідають вимогам, передбаченим статтями 183, 184 цього Кодексу. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" у п. 17 встановлено, що за відсутності згаданої домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При цьому аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

В силу ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України,).

Статтею 184 СК України встановлено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Оскільки, Відповідач за зустрічним позовом має нерегулярний дохід, відомостей про офіційне місце працевлаштування суду не надав, а тому суд погоджується зі способом визначення аліментів у твердій грошовій сумі, обраним позивачем, згідно до ст. 184 СК України.

Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим і в інших випадках, якщо суд прийде до висновку, що визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника є неможливим, ускладненим або суттєво порушує інтереси однієї із сторін. При встановленні розміру аліментів у твердій грошовій сумі виплата аліментів на дитину проводиться щомісячно, що встановлено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" (п. 17).

Згідно ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім'я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням.

Згідно ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 27.02.1991 року, яка набула чинності в Україні 27.09.1991 року, «в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини».

При визначенні величини аліментного платежу суд враховує матеріальне становище платника аліментів, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством, а також положення ст. 180 СК України про те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька.

Відповідач перебуває в працездатному віці, належних та допустимих доказів про обтяження турботами щодо утримання інших осіб не надав, являючись батьком малолітньої доньки зобов'язаний утримувати її до повноліття.

Підстав для звільнення відповідача від обов'язку утримувати дитину, передбачених ст.188 СК, не встановлено.

На момент ухвалення рішення, згідно Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік» прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2019 року становить - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Позивач за зустрічним позовом просить суд стягнути аліменти в твердій грошовій формі у розмірі 4 000 грн., однак доказів про можливість Відповідачем сплачувати аліменти у визначеному розмірі суду не надано, а також не здобуто під час розгляду справи.

Обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття лежить на обох батьках, а тому, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки у розмірі 2027 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання.

Суд вважає, що визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі щомісячно на дитину є достатнім, не є завищеним та не буде порушувати майнові права дитини.

На підставі викладеного, зустрічні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Одночасно суд вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них, а також положення ст.185 Сімейного кодексу України щодо обов'язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами.

Частиною 2 ст.184 СК України, визначено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Оскільки, спеціального закону про індексацію аліментів не прийнято, а в Україні діє Закон України «Про індексацію грошових доходів населення», то розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі на підставі ч.2 ст.184 СК України, підлягає індексації за аналогією закону згідно ч.9 ст.10 ЦПК України в порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».

Частиною першою ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.

Законом України №1368-VIII від 17.05.2016 «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» частину першу статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» доповнено абзацом сьомим, яким зазначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема й розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів. Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів.

Таким чином, обов'язок проведення індексації розміру аліментів, який визначений судом у твердій грошовій сумі, прямо передбачений законом, а саме положеннями ст.184 СК України, що зобов'язує державного виконавця проводити таку індексацію автоматично, тобто без додаткового судового рішення.

Згідно ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім'я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням.

Відповідно до вимог ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 24, 55, 56, 110, 112, 113, 180-184 Сімейного кодексу України, ст.ст.10,12, 81, 258,263- 266,272,352-354 ЦПК України , суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного упралівння юстиції у м. Києві 10 квітня 2012 року, актовий запис 271 - розірвати.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець міста Києва, зареєстрований - АДРЕСА_1, ІНН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженка міста Києва, зареєстрована - АДРЕСА_2, ІНН НОМЕР_2) аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 2027 гривень щомісячно, починаючи з 21 червня 2018 року і до повноліття дитини.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: