Провадження № 2/638/4196/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого Аркатової К.В.

секретаря Мунтяну І.І.,

розглянувши у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на її утримання щомісячно в розмірі 1/6 частини від усіх видів отриманих доходів (заробітку), починаючи з 01.10.2018 року до шестирічного віку доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та продовжити стягнення аліментів щомісячно у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітків (доходів) протягом трьох років від дня розірвання шлюбу.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 16.12.2011 року між нею та відповідачем укладено шлюб, від якого вони мають малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З кінця 2018 року вони з чоловіком фактично припинили шлюбні відносини, проживають окремо, рішенням суду від 22.07.2019 року шлюб між ними розірвано. На теперішній час діти мешкають разом з нею в квартирі, що придбана під час шлюбу на користь двох малолітніх дітей за адресою: АДРЕСА_1 . Усі обов`язки по утриманню та вихованню дітей вона несе самостійно. Відповідач в свою чергу належним чином не допомагає у вихованні та забезпеченні дітей, ухиляється від батьківських обов`язків. Згоди про сплату аліментів на утримання у добровільному порядку між ними не досягнуто. Вона вживала заходів щодо одержання аліментів від відповідача, але не могла їх одержати внаслідок ухилення останнього від їх сплати. З 2011 року, коли вона почала проживати однією сім`єю разом з відповідачем, перестала працювати, на прохання чоловіка стала домогосподаркою у зв`язку з народженням дітей та їх вихованням, веденням домашнього господарства, піклуванням про дітей та чоловіка, не мала можливості працювати, зайняти відповідну посаду, повноцінно себе реалізовувати у кар`єрному зростанні, громадському житті, втратила можливість набути певний професіоналізм і соціальний статус, адже створювала умови для чоловіка аби той зміг реалізувати себе у кар`єрі, заробити гроші на родину. В кінці вересня 2018 року, після припинення фактичних відносин з відповідачем, вона та діти втратили фінансову підтримку, вона вимушено не працює оскільки доглядає за дітьми, донька ОСОБА_3 часто хворіє, перебуває на диспансерному лікуванні, у зв`язку з чим потребує догляду до 6 років, син ОСОБА_4 перебуває на обліку у кардіолога та хірурга. Вона потребує матеріальної допомоги на своє утримання з боку відповідача, який не виконує свій обов`язок по утриманню дружини. Вважає, що відповідач може надавати їй матеріальну допомогу, оскільки працює на посаді доктора юридичних наук, професора кафедри криміналістики в Національному університеті імені Ярослава Мудрого, отримує регулярну заробітну плату, є поліграфологом - дійсним членом ВАП, практикує дослідження з використання поліграфу, обліковується у Раді адвокатів Полтавської області, у власності останнього наявний автомобіль «Лексус», вартістю близько 936714,2 грн., двокімнатна квартира, тобто є людиною матеріально забезпеченою, а тому може сплачувати аліменти на її утримання у визначеному розмірі.

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності та наявними матеріалами справи.

ОСОБА_2 надав суду письмовий відзив на позовну заяву про стягнення аліментів, згідно якого просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на відсутність законодавчо визначених підстав для стягнення аліментів на її користь, а саме ОСОБА_1 має вищу юридичну освіту, відсутні докази про наявність хвороби, непрацездатності або інвалідності у останньої, діти відвідують ясла - садок, у зв`язку з чим вважає, що відсутність роботи у позивача обумовлена лише її небажанням працювати. Також, вказав на відсутність підстав для стягнення аліментів до досягнення дитиною шестирічного віку, оскільки їх діти є здоровими, не мають фізичних або психічних вад, які б робили неможливими відвідування ними садку та школи. Вказав на відсутність доходу від здійснення адвокатської діяльності чи діяльності поліграфолога, що має на утриманні малолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також синів - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , непрацездатну мати - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка хворіє на цукровий діабет. Наголосив на тому, що він виконує обов`язки по утриманню дітей належним чином, а позивачка в свою чергу перешкоджає реалізації прав батька.

Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд прийшов до наступного.

16.12.2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, актовий запис № 739 від 16.12.2011 року, вчинений Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції.

Від даного шлюбу сторони у справі мають дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 22.07.2019 року шлюб між сторонами у справі розірвано.

Відповідно до частин 1,2,4 статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Право на утримання після розірвання шлюбу регламентується статтею 76 СК України, зокрема, частиною першою вказаної статті передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу.

Якщо у зв`язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім`ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у зв`язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання у цьому випадку триває протягом трьох років від дня розірвання шлюбу.

Відповідно до частин 1,4 статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

У постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15 та від 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17, а також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 жовтня 2018 року у справі № 161/16931/16-ц викладена правова позиція, з якої вбачається, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 не працює, згідно довідок Головного управління ДПС у Харківській області за період з 1 кварталу 2012 року по 1 квартал 2019 року інформація про доходи останньої відсутня, остання здійснює догляд за дітьми, тому має право на на отримання матеріальної допомоги від відповідача.

Посилання відповідача на те, що ОСОБА_1 не бажає працювати, витрачає отримані кошти на утримання дітей не за призначенням, тому не потребує матеріальної допомоги є безпідставними, виходячи з наступного.

З аналізу положень, що містяться у статтях 75, 76, 84 Сімейного кодексу України вбачається, що право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку не залежить від її працевлаштування та матеріального становища. Вирішальним фактором є наявність можливості у чоловіка надавати таку матеріальну допомогу.

Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_2 , отримуючи щомісячний дохід за період з жовтня 2018 року по травень 2019 року в розмірі 253458,31 грн., може надавати матеріальну допомогу.

Що стосується розміру аліментів слід зазначити наступне.

Сімейне законодавство не містить чіткої вказівки на розмір аліментів на дружину. В даному випадку, розмір аліментів залежить від матеріального становища батька дитини та наявності на його утриманні інших осіб.

Як вже встановлено судом, сукупний дохід ОСОБА_2 за основним місцем роботи на посаді професора НЮУ імені Ярослава Мудрого за період з жовтня 2018 року по травень 2019 року становить 253458,31 грн., останній перебуває на обліку в реєстрі поліграфологів України із зазначенням про практику з 2017 року, обліковується у раді адвокатів Полтавської області з 2017 року.

Відповідачем зазначено про наявність на утриманні ще двох дітей ОСОБА_8 , 2005 року народження, та ОСОБА_9 , 1996 року народження, однак доказів про це суду не надано. Разом з тим, у відповідача на утриманні перебуває мати - ОСОБА_10 , яка має захворювання - цукровий діабет, інсулінозалежна, тяжка форма.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» та «Державний бюджет України на 2019 рік» передбачено, що розмір прожиткового мінімуму на працездатну особу з 01 січня 2018 року складав 1762 грн., з 01 липня 2018 року 1841 грн., з 01 грудня 2018 року 1921 грн.; з 01 січня 2019 року складає 1921 грн., з 01 липня 2019 року 2007 грн., з 01 грудня 2019 року 2102 грн.

Враховуючи наведене та виходячи з того, що ОСОБА_2 працевлаштований, його місячний дохід, зокрема у період з жовтня 2018 року по травень 2019 року становить 253458,31 грн., у матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо утримання ОСОБА_2 інших дітей, окрім матері, суд приходить до висновку, що відповідач спроможний виплачувати аліменти на дружину протягом трьох років від дня розірвання шлюбу у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку.

Відповідно до статті 48 Конституції України, відповідно до яких кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло, є доцільними.

Виплата аліментів на дружину у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку суттєво не вплине на рівень життя ОСОБА_2 , однак, забезпечить право на достатній рівень життя ОСОБА_1 , яка позбавлена можливості самостійно забезпечувати свої потреби у зв`язку з доглядом за дітьми.

Відповідно до ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Якщо позивач вживав заходів щодо одержання аліментів від відповідача, але не міг їх одержати внаслідок ухилення відповідача від їх сплати, суд, залежно від обставин справи, може постановити рішення про стягнення аліментів за минулий час, але не більш як за один рік.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на користь позивача за минулий час, починаючи з 01.10.2018 року, оскільки зібрані у справі докази, а саме письмові вимоги, що відправлені поштовим зв`язком на адресу відповідача свідчать про вжиття заходів ОСОБА_1 щодо одержання аліментів

Згідно ст.84 СК України якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років.

ОСОБА_1 не надано доказів, про те, що їх з ОСОБА_2 діти мають вади фізичного або психічного розвитку, надані позивачем довідки з медичних закладів охорони здоров`я свідчать про наявність періодичних захворювань, що не носять характер хронічних, у зв`язку з чим суд не вбачає законодавчо визначених підстав для задоволення вимог про стягнення аліментів до досягнення дитиною шестирічного віку.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Керуючись ст. 259, 265, 268, 273 ЦПК України, ст. ст. 75-81, 180,181,182 Сімейного Кодексу України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягнути щомісяця з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , податковий номер НОМЕР_1 , зареєстрований зва адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , податковий номер НОМЕР_2 , зареєстована за адресою: АДРЕСА_1 ), аліменти на її утримання за минулий час в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 01.10.2018 року до ІНФОРМАЦІЯ_8 , та протягом трьох років від дня розірвання шлюбу, починаючи з 22 липня 2019 року до ІНФОРМАЦІЯ_9 .

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , податковий номер НОМЕР_1 , зареєстрований АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: