Житомирський апеляційний суд
Справа №279/1059/19 Головуючий у 1-й інст. Коваленко В. П.
Категорія 55 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Ковальської Я.В.

за участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу Приватного підприємства «Укрпалетсистем»
на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22 серпня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Коваленко В.П.
у цивільній справі №279/1059/19 за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Укрпалетсистем» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку ,-

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом. Просив визнати поважною причину пропуску строку для звернення до суду, визнати неправомірними дії відповідача щодо звільнення його з роботи та поновити його на роботі на посаді монтажника технічного відділу з 30.09.2018 року, а також виплатити середній заробіток. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що працював в якості монтажника технічного відділу ПП «Укрпалетсистем». 01 жовтня 2018 року уклав контракт для проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу строком на 5 років. Наказом директора ПП «Укрпалетсистем» від 10.10.2018р. звільнений за ч.3 ст.36 КЗпП України у зв`язку зі вступом на військову службу. Вважав, що директором порушено вимоги законодавства про працю, оскільки він підлягав увільненню від займаної посади із збереженням місця роботи, посади та середнього заробітку за попереднім місцем роботи відповідно до ст.119 КЗпП України.
Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22 серпня 2019 року позов задоволено. Визнано поважною причину пропуску строку ОСОБА_1 для звернення до суду з позовною заявою.
Визнано протиправними дії ПП «Укрпалетсистем» щодо звільнення ОСОБА_1 з посади монтажника технічного відділу.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді монтажника технічного відділу ПП «Укрпалетсистем» з 30.09.2018 року. Стягнуто з ПП «Укрпалетсистем» на користь ОСОБА_1 компенсацію середнього заробітку за період з 01 жовтня 2018 року по 23 серпня 2019 року у розмірі 64 730,40 грн., без врахування відповідних податків та інших обов`язкових платежів. Ухвалено здійснити виплату за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Цим же рішенням стягнуто з ПП «Укрпалетсистем» на користь держави судовий збір в сумі 1 921,00 грн.
У поданій апеляційній скарзі Приватне підприємство «Укрпалетсистем» просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема зазначає, що позивач був належним чином ознайомлений з наказом про звільнення та пропустив місячний строк звернення до суду, оскільки лист про необхідність отримання трудової книжки від 10.10.2018 року за Вих.№ 2510 та завірену копію наказу про звільнення № 535-к від 10.10.2018 року особисто вручено ОСОБА_1 16.10.2018 року. Крім того, згідно Наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 258 від 12.10.2018 року позивач вибув до в/ч НОМЕР_2 , яка знаходиться в АДРЕСА_1 . Судом першої інстанції не було взято до уваги, що особливий період в Україні діяв з 18 березня 2014 року по 02 травня 2014 року; з 07 травня 2014 року по 21 червня 2014 року; з 24 липня 2014 року по 07 вересня 2014 року; з 20 січня 2015 року по 22 серпня 2015 року. На момент підписання контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу від 01.10.2018 року ОСОБА_1 про проходження військової служби, мобілізація не проводилася, оскільки закінчилася 22 серпня 2015 року, особливий стан не був запроваджений, як не був оголошений і воєнний стан, тому позивач був звільнений згідно п.3 ст.36 КЗпП України у зв`язку зі вступом на військову службу.
Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працював на посаді монтажника технічного відділу приватного підприємства «Укрпалетсистем» з 2016 року.
01 жовтня 2018 року позивач уклав контракт з Міністерством оборони України в особі командувача високомобільних десантних військ Збройних Сил України генерал-лейтенантом ОСОБА_2 , про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на 5 років (а.с.8-9).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.10.2018 ОСОБА_1 призначено помічником начальника оперативного відділення штабу, з 01 жовтня 2018 року зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12.10.2018 ОСОБА_1 вважати таким, що вибув на польовий вихід та несення цілодобового чергування на пунктах управління за напрямками діяльності з подальшим переміщенням до ОКП з метою безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях(а.с.11).
Наказом директора приватного підприємства «Укрпалетсистем» від 10.10.2018 ОСОБА_1 звільнено з роботи відповідно до пункту 3 статті 36 Кодексу законів про працю України у зв`язку зі вступом на військову службу. Підставою для винесення такого наказу були копія контракту та витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 , які направлені підприємству.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те що, звільнення позивача проведено незаконно.

При цьому судом враховано, що ч.5 статті 17 Конституції України гарантовано забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Пункт 3 ст.36 КЗпП України передбачає підстави припинення трудового договору - призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу.

Згідно положень ч.3 ст.119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено поняття військова служба та її види. Згідно вимог ч.2 ст.39 вказаного Закону, громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України.

Разом з тим, визначення «особливого періоду» міститься в абзаці 11 статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 року №1932-ХІІ, у якому передбачено, що особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

На час укладання контракту ОСОБА_1 діяла така умова як особливий період та кризова ситуація.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-ХІІ, особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У свою чергу, мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано (абзац 4 статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Отже, за змістом наведених норм особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, а в разі оголошення стану війни - воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Таким чином, дія особливого періоду, під час якого допускається укладення контракту, обмежується строками, встановленими для проведення мобілізації, або часом, протягом якого діє воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації, чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, особливий період не діє.

Головне управління оборонного та мобілізаційного планування Генштабу Збройних Сил України в листі від 01.10.2015 року №322/2/8417 зазначило, що із моменту оголошення першої хвилі мобілізації Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 року №303/2014 настав особливий період. Скасування особливого періоду буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на Сході.

Крім того, рішенням Ради національної безпеки та оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України» від 01 березня 2014 року, яке введене в дію Указом Президента України № 189/2014 від 02 березня 2014 року, констатовано виникнення кризової ситуації, яка загрожує національній безпеці України та вимагає необхідності вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів громадян України, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості державних кордонів України, недопущення втручання в її внутрішні справи.

Оскільки позивач уклав контракт під час дії ситуації, що загрожує національній безпеці України, то він як військовослужбовець користується пільгами, передбаченими статтею 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та частинами третьою та четвертою статті 119 КЗпП України.

Такого ж висновку дотримується Верховний Суд у справі №537/430/18 від 12 вересня 2019 року.

Аналіз частини 3статті 119 КЗПП України та Порядку виплати компенсації від 04 березня 2015 року №105 дає підстави зробити висновок про те, що обов`язок з виплати працівникові середнього заробітку за час проходження ним військової служби покладається на підприємство, установу, організацію або іншого роботодавця, з яким працівник перебуває у трудових відносинах на час призову, з наступною компенсацією таких витрат за рахунок Державного бюджету України.
Обчислення середнього заробітку здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабміну України від 08 лютого 1995 року №100.
Середня заробітна плата становить за лютий березень 2018 року, згідно наданої довідки 5575.11+7062.73=12637.84 гривень.: 41 робочий день=308.24 - середній заробіток за 1 робочий день. 210 робочих днів за період з 11.10.2018 по 22.08.2019 складає 64730.40 грн. (308.24х210=64730.40).
Відповідно до вимог ст.233 КЗПП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до міськрайонного суду в справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Оскільки судом встановлено, що позивач не був ознайомлений із наказом про звільнення, на час надіслання йому повідомлення знаходився у відрядженні у м.Словянськ, у повідомленні про отримання копії наказу підпис поставила дружина позивача, а про своє звільнення він дізнався з телефонної розмови, то суд першої інстанції правильно визнав поважною причину пропуску строку для звернення до суду з позовною заявою і обгрунтовано поновив його.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

За наведених обставин підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Укрпалетсистем» залишити без задоволення.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 13.11.2019 року.