№ 637/724/19
24 липня 2019 року Шевченківський районний суд Харківської області в складі:
гол-чого судді Стеганцова С.М.,
за участю секретаря Реуцької Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Шевченкове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, -
Позивач по справі звернулась до Шевченківського районного суду Харківської області з вказаним позовом, яким просить суд визнати ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .
Свої вимоги мотивує тим, що позивач є власником будинку який знаходиться по АДРЕСА_1 , хоча відповідач і зареєстрований за вищевказаною адресою, фактично, з дня реєстрації (прописки) 26.04.2017 року та по даний час в зазначеній квартирі не проживав та не з`являвся, родинних стосунків у між сторонами не має. Адреса чи інші засоби зв`язку з відповідачем позивачу не відомі. В позивача останнім часом почали виникати проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг в зв`язку з чим позивач бажає виписати відповідача зі свого будинку.
Ухвалою Шевченківського районного суду від 08.07.2019 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 .
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовну заяву підтримала, просила позов задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України був повідомлений за місцем прописки про час та місце слухання справи, що підтверджується копією повістки про виклик до суду в матеріалах справи (а.с.21), а також рекомендованими повідомленнями про поштове відправлення (а.с.24-25).
Оскільки від відповідача не надійшло до суду повідомлення про причини неявки, то суд за клопотанням позивача, ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як позивач не подавав заяв про заперечення заочного розгляду справи, а відповідач до суду не зявляється на неодноразові виклики.
Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини повязані з користуванням будинку який належить власнику.
Позивач по справі ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.3).
Окрім позивача по справі, у вищевказаному житловому будинку згідно Погосподарської книги Петрівської сільської ради Шевченківського району Харківської області гр. ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно зареєстрована на території ради за адресою: АДРЕСА_1 та має слідуючий склад сім`ї:
1. ОСОБА_4 , син - ІНФОРМАЦІЯ_3
2. ОСОБА_5 , син - ІНФОРМАЦІЯ_4
3. ОСОБА_6 , не родич - ІНФОРМАЦІЯ_5
4. ОСОБА_3 , не родич - ІНФОРМАЦІЯ_1
5. ОСОБА_7 , не родич - ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.16).
Проте ОСОБА_3 не проживає у даному будинку з моменту своєї прописки, ніякої допомоги по утриманню будинку не надає, поточні ремонти не здійснює, комунальні платежі не сплачує.
Свідок по справі ОСОБА_8 , котрий приходиться чоловіком позивачу ОСОБА_1 зазначив, що бачив відповідача по зазначеній адресі лише один раз у 2017 році, але ОСОБА_3 там ніколи не проживав, де зараз знаходиться відповідач свідок не знає.
Свідок по справі ОСОБА_9 , проживає по сусідству за адресою: АДРЕСА_3 , знає позивача з 2014 року, зазначила, що ОСОБА_1 проживає в будинку вдвох з її чоловіком ОСОБА_8 , а відповідача ОСОБА_3 не знає і ніколи не бачила в будинку ОСОБА_1 .
Позивач по справі через реєстрацію у домоволодінні відповідача, не має можливості оформити державну допомогу у виді субсидії.
Факт відсутності відповідача ОСОБА_3 за місцем своєї реєстрації у житловому будинку АДРЕСА_1 підтверджується актами обстеження місця проживання від 05.01., 10.02., 03.03.2019 року (а.с.10-12).
Згідно ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Як вбачається з положень статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло.
Європейський суд з прав людини зазначив, що концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, Суд надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення. Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співрозмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції. Відсутність обґрунтування в судовому рішенні підстав застосування законодавства, навіть якщо формальні вимоги було дотримано, може серед інших факторів братися до уваги при вирішенні питання, чи встановлено справедливий баланс заходом, що оскаржується.
Недопустимим в правовому суспільстві є свавільне виселення особи із житлового приміщення.
За змістом статті 41 Конституції Україникожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свободкожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свободє попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року).
Відповідно до частини першої статті 317ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з нормою статті 319ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу стаття 16ЦК України.
Відповідач по справі не є членом сімї власника будинку, а був прописаний в спірному будинку зі згоди власника тимчасово як переселенець з Луганської області, за згодою між сторонами на два місяці.
Відповідно до частини першої статті 383ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
За порівняльним аналізом статей 383,391,405 ЦК України та статей 150,156 поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти висновку, що положення статей 383,391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо від будь-яких осіб, у тому числі, осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей150,156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі, у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Тому при виборі і застосуванні норм права при розгляді даної цивільної справи суд враховує висновок щодо застосування відповідних норм права викладений в постанові даного Верховного суду.
Враховуючи, що відповідач по місцю реєстрації не проживає понад 2-ва роки, що підтверджено в суді письмовими доказами і свідченнями свідків, суд вважає визнати його втратившим право користування будинком АДРЕСА_1 , в зв`язку з чим відповідач підлягає і зняттю з реєстрації за вказаною адресою.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 247, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України,
ст. 383, 391ЦК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження житловим будинком АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_1 , шляхом зняття з реєстрації за вказаною адресою ОСОБА_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Дата складання повного судового рішення 29.07.2019 року.

Суддя Шевченківського

районного суду: С.М. Стеганцов