Справа № 717/1464/18
РІШЕННЯ
16.01.2019 року смт. Кельменці
Кельменецький районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді Телешмана О.В.,
з участю секретаря судового засідання Дєдової В.С.,
представника позивача - АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився;
відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася.
Позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 (дата народження: 11.10.1969 РНОКПП НОМЕР_1) на користь АТ КБ «ПриватБанк»:
1. Заборгованість у розмірі 112930,51 грн. за кредитним договором № б/н від 31.08.2018 року, яка складається з наступного:
5646,40 грн. заборгованість за кредитом;
107284,11 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом;
2. Судові витрати по справі у розмірі 1762 грн.
Розглянувши цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, суд, -
Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу в його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася.
Інші заяви та клопотання не надходили та процесуальні дії у справі не вчинялися.
Судом також встановлено, що між позивачем - АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_2 25.01.2012 року був укладений кредитний договір що стверджується анкетою-заявою про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Згідно даного договору відповідач ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 5646,40 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 % на рік, встановленому для карток тарифу «Універсальна 30 днів пільгового періоду», що стверджується витягом з тарифів обслуговування кредитних карт, на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Отже, між позивачем та відповідачем відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України склалися зобов'язальні правовідносини з приводу позики грошей, тобто зобов'язання з приводу кредиту, позики.
Згідно договору відповідач зобовязався періодично сплачувати відповідні платежі за цим договором. Проте, починаючи з 03.03.2012 року та станом на 30.12.2017 року відповідач ОСОБА_2 не виконала свої зобовязання за договором, щодо оплати частки боргу у встановлений договором термін та не повернула позивачу основний борг в сумі 5646,40 грн.
У пункті 1.1.3.2.3 Умов і правил надання банківських послуг, які є частиною укладеного між сторонами кредитного договору, зазначено, що банк має право в односторонньому порядку змінювати тарифи.
З тарифів, доданих до позову вбачається, що процентна ставка на момент укладення договору була встановлена в розмір 36 % річних.
1) поточне значення індексу повинно періодично, але не рідше одного разу на місяць, публікуватися в засобах масової інформації або оприлюднюватися через інші загальнодоступні регулярні джерела інформації. Кредитний договір повинен містити посилання на джерело інформації про відповідний індекс;
2) індекс повинен ґрунтуватися на об'єктивних індикаторах фінансової сфери, що дозволяють визначити ринкову вартість кредитних ресурсів;
3) значення індексу повинно встановлюватися незалежною установою з визнаною діловою репутацією на ринку фінансових послуг.
У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки.
Враховуючи наведене, суд вважає, що у даному випадку умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
У абзаці 1 пункту 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин судам роз'яснено, що при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі ст. 1056-1 ЦК України у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку, яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року.
У абзаці 3, 4 пункту 28 вказаної постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року судам роз'яснено, що при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог ст. ст. 641-642 ЦК України або в порядку, визначеному ч. 6 ст. 1056-1 ЦК України. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.
Згідно пункту 2.1.1.5.4 Умов і правил надання банківських послуг клієнт зобовязаний при незгоді із змінами правил і/або тарифів надати банку письмову заяву про розірвання договору і погасити виниклу перед банком заборгованість.
Таким чином, в даному випадку позичальник позбавлений права не погодитися на зміну умов договору, і у випадку незгоди із запропонованими змінами зобовязаний ініціювати розірвання договору.
Отже, така умова договору про право банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Згідно до ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.
Згідно ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1050 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Проте, відповідач в порушення умов договору, який згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обовязковим до виконання, в порушення ст. 525 Цивільного кодексу України односторонньо відмовився від своїх зобовязань за цим договором, порушив свої зобовязання по поверненню суми позики за цим договором. Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив зобовязання якщо він не виконав його у строк встановлений договором.
Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково.
Суд відхиляє як доказ розрахунки заборгованості за договором укладеним між ПАТ комерційний банк «ПриватБанк» та відповідачем станом на 30.12.2018 року, надані позивачем. Зокрема, в наданих розрахунках застосовані збільшені розміри процентної ставки. Суд вважає таке збільшення розміру процентної ставки протиправним.
Визначаючи розмір заборгованості відповідача по відсотках, суд вважає за необхідне застосувати відсоткову ставку в розмірі 36 відсотків річних як таку, що була встановлена на момент отримання відповідачем кредитної картки та відкриття карткового рахунку, тобто на момент укладення договору.
Суд відхиляє як доказ розрахунок заборгованості за договором від укладеним між АТ комерційний банк «ПриватБанк» та відповідачем станом на 31.08.2018 року в частині нарахування процентів за договором в сумі 107284,11 грн. станом на 30.12.2017 року Зокрема, в такому розрахунку неправильно, на думку суду, обчислені проценти, які нараховуються не на суму основної кредитної заборгованості, а на інші складові боргу, тобто проценти, пеню, що суперечить ч.2 ст.550, ст.611 та ст.1050 ЦК України.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Позивач просив в позовній заяві стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 5646,40 та 107284,11 грн. станом на 30.12.2017 року.
Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позов задоволено частково, суд вважає, що з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 278,74 грн. судових витрат у вигляді судового збору, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі статті 61 Конституції України, ст. ст. 217, 525,526, 610 - 612,623,625,629,1046 - 1050, 1054, 1056-1Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст.2-13,76-80,133,141,258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -
Позов акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_2 на його користь заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 278 (двісті сімдесят вісім) гривень 74 (сімдесят чотири) копійки судових витрат у вигляді судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду . Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України апеляційні скарги подаються учасниками справи через Кельменецький районний суд Чернівецької області.

Повне судове рішення складено 16.01.2019 року.

Суддя Телешман О.В.