г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/2002/17
Номер провадження 2/213/36/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2019 року Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Нестеренка О.М.

секретар судового засідання - Гукова Л.М.,

за участю представника відповідача - Ньорби А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20 до Публічного акціонерного товариства «КРИВОРІЖГАЗ», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут», про визнання права на забезпечення та встановлення споживачам індивідуальних газових лічильників у порядку захисту прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з вищезазначеним позовом та просять незаконним акт ПАТ «Криворіжгаз» від 26.08.2016, який був складений ПАТ «Криворіжгаз», що засвідчує відмову позивачів від встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу на об'єкті по АДРЕСА_1 визнати незаконним та скасувати рішення комісії ПАТ «Криворіжгаз» з розгляду акту про порушення та визначення перерахунку (донарахування) або зміну режиму нарахування природного газу побутовому споживачу (фізичній особі) та споживачу, що не є побутовим, для позивачів, як побутових споживачів, що проживають в будинку за адресою: АДРЕСА_1 норми використання природного газу з 01.09.2016р. з 4,4 м3 на 9,8 м3, з 06.01.2017 р. на 18,3 м3 на людину; зобов'язати ПАТ «Криворіжгаз» з 01.09.2016 року поновити позивачам як побутовим споживачам, що проживають в будинку за адресою: АДРЕСА_1, режим нарахування природного газу по нормі 4,4 м3 за період з 01.09.2016р. по 05.01.2017р., і 7,1 м3 з 06.01.2017 р. на людину відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 року № 203; визнати право побутовими споживачами - позивачами, що проживають в будинку за адресою: АДРЕСА_1 на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок ПАТ «Криворіжгаз»; визнати, що ПАТ «Криворіжгаз» відповідно до ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов'язано за свій рахунок в термін до 01.01.2018 року здійснити встановлення в квартирах індивідуальних газових лічильників побутовим споживачам природного газу - позивачам, що проживають в будинку за адресою: АДРЕСА_1

Позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2500 між позивачами по справі та ПАТ «Криворіжгаз» був укладений Типовий договір на постачання природного газу споживачам. Доказом факту приєднання всіх споживачів до типового договору розподілу природного газу вважають щомісячне споживанням ними природного газу та здійснення щомісячної сплати рахунків за спожитий газ.

В жовтні 2016 року мешканцям будинку АДРЕСА_1 стало відомо проте, що для них ПАТ «Криворіжгаз» в односторонньому порядку з 01.09.2016 збільшив норми використання природного газу з 4,4 м3 на 9,8 м3 на людину, а з 06.01.2017 р., після відключення гарячої води - на 18,3 м3 на людину.

Після чисельних звернень споживачів газу до ПАТ «Криворіжгаз» та до ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» вони отримали від підприємства «Дніпропетровськгаз збут» пояснення про те, що до функцій товариства не відноситься облік газу та рекомендовано звернутися до ПАТ «Криворіжгаз».

А листом ПАТ «Криворіжгаз» від 17.03.2017 № Кд 01.3-ЛВ-4961-0317 позивачів було повідомлено про те, що 26.08.2016 працівниками ПАТ «Криворіжгаз» було складено акт про порушення, згідно якого нібито споживачі відмовились від встановлення лічильника газу за рахунок ПАТ «Криворіжгаз».

Даний акт про порушення від 26.08.2016 було розглянуто на засіданні спеціально-створеної комісії, якою було винесено рішення про здійснення споживачам нарахувань за спожитий природний газ з 01.06.2016 із розрахунку на 9,8 м3 х 6,879 грн. = 67,42 грн. на одну людину, а з 06.01.2017 - із розрахунку на 18,3 м3 х 6,879 грн. = 125,89 грн. на одну людину.

Про складений акт та прийняте рішення позивачі не були повідомлені, вважають, що ПАТ «Криворіжгаз» необґрунтовано в односторонньому порядку збільшив норму споживання природного газу, порушив своїми діями права позивачів.

В лютому 2017 року мешканцями будинку АДРЕСА_1 були проведені загальні збори співвласників багатоквартирного будинку, на яких з метою забезпечення раціонального використання природних ресурсів та забезпечення оплати кожним споживачем фактично спожитого об'єму газу було прийнято рішення щодо ініціювання звернення власників квартир, які не обладнані індивідуальними лічильниками газу, до ПАТ «Криворіжгаз» із заявами про забезпечення та встановлення індивідуальних лічильників газу за рахунок ПАТ «Криворіжгаз» на підставі ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного облік природного газу».

Але, листом ПАТ «Криворіжгаз» від 25.04.2017 № Кд 02.3.2-ЛВ-7205-0417 позивачів було повідомлено про те, що ПАТ «Криворіжгаз» не передбачено фінансування робіт з встановлення індивідуальних лічильників газу у кожній квартирі будинку, де вони мешкають.

Позивачі вважають цей лист документальним підтвердженням порушення відповідачем прав позивачів, оскільки ПАТ «Криворіжгаз» фактично визнало та документально підтвердило, що забезпечувати їх індивідуальними газовими лічильниками в термін до 01.01.2018 не буде.

Відмову в задоволенні їх вимог позивачі вважають неправомірною, оскільки відповідно до ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» ПАТ «Криворіжгаз» зобов'язане забезпечити комерційний облік кожному споживачу будинку АДРЕСА_1 ПАТ «Криворіжгаз» є суб'єктом господарювання, що здійснює розподіл природного газу на території Інгулецького району м. Кривого Рогу. Згідно структури тарифу для Споживачів на послуги розподілу природного газу ПАТ «Криворіжгаз» в період з 2011 року по теперішній час закладається встановлення квартирних лічильників газу, як це передбачено ст.3 Закону, де визначено, що фінансування робіт з оснащення лічильниками газу для населення здійснюється за рахунок коштів суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, тобто покладено на ПАТ «Криворіжгаз».

Відповідач після отримання позову надав письмові заперечення проти заявлених вимог, посилаючись на наступне.

Статтею 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» на суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, покладено обов'язок забезпечити встановлення лічильників газу для населення до 1 січня 2018 року.

Оскільки фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок коштів газорозподільних підприємств, що передбачені в структурі тарифу на послуги розподілу природного газу, а не за рахунок виділених бюджетних коштів на встановлення індивідуальних лічильників газу, з метою недопущення підвищення тарифів на розподіл природного газу, ліцензіатами з 01.10.2015 проводяться заходи щодо забезпечення споживачів приладами обліку природного газу, зокрема, в частині запровадження масштабного встановлення будинкового обліку природного газу, що потребує значно менших коштів.

При цьому, поняття лічильник охоплює як індивідуальний, так і загальнобудинковий прилад обліку газу. Зазначає, що Планом розвитку газорозподільної системи ПАТ «Криворіжгаз» на 2016 рік передбачено встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу за адресою: АДРЕСА_1, за рахунок ПАТ «Криворіжгаз».

Згідно з пп.1 п.6 Положення про НКРЕКП, затвердженого указом Президента України від 10.09.2014 №715/2014, НКРЕКП для забезпечення виконання покладених на неї завдань і функцій має право: приймати у межах своєї компетенції рішення, що є обов'язковими до виконання суб'єктами природних монополій.

Відповідно до абзаців 2 та 3 п.13 вищевказаного Положення рішення, прийняті НКРЕКП, оформлюються постановами і розпорядженнями, та обов'язкові до виконання суб'єктами природних монополій.

Зазначає, що ПАТ «Криворіжгаз» не може відступати від положень, встановлених Планом розвитку газорозподільної системи ПАТ «Криворіжгаз» на 2016-2025 роки, яка затверджена постановою НКРЕКП від 31.03.2016 № 547.

Пунктом 4 постанови КМУ від 16.05.2002 № 620 передбачена можливість об'єднання споживачів в єдину групу для поліпшення ведення обліку природного газу. Рішення про необхідність об'єднання споживачів в єдину групу приймає оператор газорозподільної системи.

Згідно глави 5 розділу 9 кодексу ГРС за ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу.

Ініціювати встановлення будинкового вузла обліку на багатоквартирний будинок, групу багатоквартирних будинків, групу споживачів можуть як власник (власники) такого будинку (таких будинків) (квартир), так і оператор газорозподільної системи. Встановлення будинкового вузла обліку здійснюється згідно з Кодексом газорозподільних систем.

Тією ж Постановою КМУ передбачено, що у разі незгоди власника квартири (будинку) розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків) він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти.

Відповідач вважає, що права позивачів, які здійснюють оплату за природний газ згідно норм споживання, встановлених Кабінетом Міністрів України, та які не забезпечені лічильником газу, не порушені та після 01.01.2018 також не будуть порушені, оскільки у разі не встановлення лічильника газу з вини оператора ГРМ, такий споживач не може бути відключений від постачання, а нарахування відповідно залишаться на рівні, встановленому постановою КМУ від 23.03.2016 № 203.

Зазначив, що обов'язок забезпечення споживачів саме індивідуальними лічильниками газу не передбачений ні Законом, ні умовами Типового договору розподілу природного газу, укладеного з позивачами.

В січні 2018 року відповідач надав до заперечення додаткові пояснення, в яких зазначив про те, що згідно ч.1 ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2021 року.

Постановою НКРЕКП від 31.03.2016 №547 було схвалено План розвитку газорозподільної системи ПАТ «Криворіжгаз» на 2016 - 2025 роки.

До складу вказаного вище Плану розвитку включено Інвестиційну програму ПАТ «Криворіжгаз» на 2016 рік, якою передбачено встановлення загальнобудинкових лічильників газу та індивідуальних лічильників споживачам, у яких не передбачено встановлення загальнобудинкового ВОГ.

Будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, включено до переліку будинків, в яких заплановано встановлення загальнобудинкового ВОГ.

Однак, 28.06.2016 мешканцями будинку не було допущено працівників ПАТ «Криворіжгаз» до будинку для встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу, у зв'язку з чим представниками відповідача були складені акт про порушення п.3 глави 4 розділу IX Кодексу ГРМ - відмова від встановлення лічильника газу (загальнобудинкового) за рахунок ПАТ «Криворіжгаз».

Також відповідач зазначив, що 02.11.2017 мешканцям будинку АДРЕСА_1 в тому числі і позивачам, було змінено режим нарахування природного газу з граничних об'ємів споживання природного газу населенням відповідно до Норм споживання №203, у зв'язку з чим, вважає, що спір з цього питання відсутній, а тому вимога позивачів про зобов'язання ПАТ «Криворіжгаз» поновити позивачам режим нарахування природного газу за нормою 7,1 м.куб. на одну особу відповідно до Норм споживання №203 є необґрунтованою, неактуальною та такою, що не підлягає задоволенню.

Крім того, відповідач зазначив, що ЗУ від 21 грудня 2017 року N 2260Л/ІІІ було внесено зміни до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», які набрали чинності 19.01.2018. Згідно зі ст.2 цього Закону постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується тільки для приготування їжі - з 1 січня 2021 року. З метою забезпечення комерційного обліку природного газу для населення, суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, оснащують споживачів природного газу - фізичних осіб (населення) індивідуальними лічильниками газу. Загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному ст.10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку".

Однак ст.3 даного Закону передбачено, що побутові фізичні особи можуть самостійно забезпечити встановлення індивідуальних лічильників з подальшою компенсацією понесених витрат за рахунок коштів, які ними сплачуються за тарифом на розподіл природного газу, в порядку і розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Для споживачів природного газу - фізичних осіб (населення), які встановлять лічильники протягом 2018 року, відповідна компенсація здійснюється протягом 12 місяців.

За змістом ч.1 ст.6 Закону, суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2021 року.

У разі невстановлення населенню у строки, зазначені у цьому підпункті, лічильників газу з вини суб'єктів господарювання, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення пильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.

Якщо співвласниками багатоквартирного будинку не надано згоди на встановлення загальнобудинкового лічильника газу, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється.

Посилаючись на вищезазначене, представник Відповідача зазначив, що підприємство відповідача діяло в межах наявних у нього повноважень та відповідно до закону, а тому, оскільки строк забезпечення населення індивідуальними лічильниками газу встановлено до 21.01.2021, відповідач вважає, що на даний час предмет спору відсутній, як і відсутні правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог.

Провадження у справі відкрито 04.09.2017, призначено до розгляду на 18.10.2017.

Ухвалою суду від 15.08.2018 провадження у справі було зупинено до закінчення перегляду в апеляційному порядку провадження у справі № 214/2435/17, та поновлено 28.11.2018.

В судове засідання належним чином повідомлений представник позивачів не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав повністю /а.с.1, т.3/.

Представник третьої особи - ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, своєчасно, але в судове засідання не з'явився, будь-яких пояснень від нього не надходило.

Ухвалою від 10 січня 2019 року провадження в частині позовних вимог щодо визнання незаконними акту ПАТ «Криворіжгаз» від 26.08.2016, та рішення комісії ПАТ «Криворіжгаз» з розгляду акту від 26.08.2016 року про порушення та визначення перерахунку (донарахування) або зміну режиму нарахування природного газу побутовим споживачам природного газу, та щодо зобов'язання ПАТ «Криворіжгаз» з 01.09.2016 поновити позивачам режим нарахування природного газу по нормі 4,4 куб.м. за період з 01 09.2016 по 05.01.2017 і 7,1 куб.м. з 06.01.2017 на людину відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 № 203 було закрито.

Тому розглядаються позовні вимоги в частині визнання права за побутовими споживачами природного газу на забезпечення та встановлення споживачам індивідуальних газових лічильників у порядку захисту прав споживачів.

Представник відповідача позовні вимоги в цій частині не визнав, в їх задоволенні просить відмовити, посилаючись на те, що вимоги заявлено завчасно, оскільки після внесення змін до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», позивачі не зверталися до ПАТ «Криворіжгаз» із заявами про встановлення індивідуальних лічильників газу і підприємство не заперечує проти обов'язку встановити їм такі лічильники за власний рахунок, однак в строк до 01.01.2021 року, який ще не настав.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується учасниками справи, Позивачі по справі проживають в АДРЕСА_1 та є споживачами послуг Відповідача з надання природного газу, регулярно оплачували послуги за договором в терміни, визначені в рахунках /а.с. 8-109, 138-155, т.1/.

Протягом серпня - листопада 2016 року кожний з позивачів окремо, звертався до ПАТ «Криворіжгаз» з заявою про встановлення йому в квартирі безоплатно індивідуального лічильнику.

27.02.2017 співвласники будинку звернулися з колективною заявою до Голови правління ПАТ «Криворіжгаз», в якій наполягали на установці в їх квартирах індивідуальних газових лічильників /а.с.110, т.1/.

На свої заяви позивачі отримали відповідь від 17.03.2017, з якої вбачається, що фінансування на встановлення індивідуальних приладів обліку газу відсутнє, встановлення їх планується з 01.01.2018, та роз'яснено, що діюче законодавство не збороняє встановлювати громадянам лічильники за власний рахунок /а.с.112, т.1/.

В цій відповіді також йдеться про те, що 26.08.2016 представниками ПАТ «Криворіжгаз» складений акт про порушення, зокрема про відмову мешканців будинку від встановлення за рахунок підприємства загальнобудинкового приладу обліку газу, та про те, що цей акт розглянуто відповідною комісією, згідно рішення якої мешканцям будинку змінено режим нарахування.

В судовому засіданні встановлено, що спір у справі виник з приводу невідповідності, на думку Позивачів, дій Відповідача вимогам ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», що виразилося у відмові встановлення Позивачам індивідуальних лічильників обліку природного газу у кожній квартирі, де мешкають позивачі, за рахунок відповідача.

Згідно зі ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею ст.82 цього Кодексу.

У відповідності до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд вважає, що позивачі обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України звернулися до суду за захистом своїх прав. При цьому виходить з наступного.

Закон України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (далі - Закон) визначає правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу та здійснення контролю за використанням ресурсів імпортованого природного газу і природного газу власного видобутку.

Статтею 2 цього Закону (в редакції № 329-VIII від 09.04.2015) визначено, що постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку: 1) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - з 1 січня 2018 року; 2) для інших споживачів - з 1 липня 2011 року.

Відповідно до ч.1 ст.6 вищезазначеної редакції Закону, суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані: забезпечити встановлення лічильників газу: для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується, зокрема тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року.

За приписами ч.1 ст.3 Закону фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Згідно Постанов НКРЕКП «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу», що були затверджені в період з 2011 року по 31.05.2017 року, регулятором до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб.м. природного газу. Так, згідно з Додатком №1 до Постанови НКРЕКП №150 від 28.12.2011, в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 м.куб. природного газу, які становлять 6,96 грн., а згідно з Додатком №1 до Постанови НКРЕКП №1625 від 27.09.2016, в структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілені 1000 м.куб. становлять 25,20 грн.

У судовому засіданні встановлено, що позивачі проводили оплату газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних.

Таким чином, відповідач зобов'язаний надавати послуги, які оплачені позивачами, та відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (в редакції № 329-VIII від 09.04.2015), зобов'язаний був забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року.

При цьому, суд виходить з того, що тарифи формуються не позивачами, а належним органом, який при їх формуванні повинен був врахувати необхідні витрати, а позивачі сумлінно виконували обов'язок щодо сплати отриманих послуг.

Посилання представника відповідача на те, що НКРЕКП було затверджено розрахунок доцільності встановлення загальнобудинкових ВОГ згідно І Розділу Плану розвитку газорозподільної системи ПАТ «Криворіжгаз» на 2016-2025 роки, у якому визнано доцільним встановлення будинкового ВОГ за адресою: АДРЕСА_1, суд вважає таким, що не звільняв його від обов'язку встановити індивідуальні лічильники позивачам у встановлений Законом строк. При цьому, суд бере до уваги, що Закон України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (в редакції, яка діяла до внесення змін Законом України № 2260-VIII від 21.12.2017, який набрав законної сили 20.01.2018), який має вищу юридичну силу, чим рішення НКРЕКП, зобов'язував відповідача забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року.

Також суд приймає до уваги, що відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення та ст.2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», згідно якої державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян.

У судовому засіданні встановлено, що позивачі висловили волевиявлення на встановлення індивідуальних лічильників газу, а тому це їх волевиявлення не може бути порушеним. На переконання суду, задоволення волевиявлення позивачів буде відповідати зазначеній державній політиці в сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивачів з отримання послуги по газопостачанню.

На переконання суду, встановлення позивачам індивідуальних лічильників буде забезпечувати оплату кожним з них саме того об'єму газу, який ним спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість.

Тому відмова відповідача встановити до 1 січня 2018 року індивідуальні лічильники позивачам, яка вбачається з відповідей відповідача, суперечила вимогам законодавства, яке діяло до 20 січня 2018 року, порушувало права позивачів, мала дискримінаційний характер.

Як передбачено ч.1 ст.2 Закону «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (в редакції, чинній після набрання законної сили змін, внесених ЗУ № 2260-VIII від 21.12.2017, який набрав законної сили 20 січня 2018 року), постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку: для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується тільки для приготування їжі, - з 1 січня 2021 року.

Згідно ч.1 ст.3 Закону в редакції, що набрала законної сили 20.01.2018, фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел не заборонених законодавством.

Згідно ч.2 ст.2 цього Закону, з метою забезпечення комерційного обліку природного газу для населення суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, оснащують споживачів природного газу - фізичних осіб (населення) індивідуальними лічильниками газу. При цьому, загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному ст.10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку".

Закон передбачає, що побутові споживачі природного газу - фізичні особи (населення) можуть самостійно забезпечити встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу (індивідуальних лічильників) з подальшою компенсацією таких витрат за рахунок коштів, які ними сплачуються за тарифом на розподіл природного газу. Згідно з Порядком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, для фізичних осіб (населення), які встановлять лічильники протягом 2018 року, відповідна компенсація здійснюється протягом 12 місяців.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону, суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2021 року. У разі невстановлення населенню у строки, зазначені у цьому підпункті, лічильників газу з вини суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими КМУ. У разі ненадання співвласниками багатоквартирного будинку згоди на встановлення загальнобудинкового лічильника газу суб'єктам господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється.

Таким чином, суд вважає, що після набрання чинності Законом № 2260-VIII від 21.12.2017, яким внесено зміни до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», позивачі також мають право на забезпечення їх відповідачем індивідуальними лічильниками газу, не зважаючи не те, що представник відповідача у судовому засіданні цей обов'язок заперечує.

Обговорюючи питання про те, за чий рахунок повинно проводитися фінансування робіт з оснащення лічильниками газу, суд виходить з того, що стаття 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (в редакції яка діє з 20 січня 2018 року), визначає, що фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету, крім коштів місцевих бюджетів; інших джерел не заборонених законодавством. Оскільки законодавством обов'язок встановлення лічильників газу був покладений на відповідача, то саме відповідач повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт. Враховуючи, що відповідач отримав від позивачів оплату робіт з встановлення лічильників, то за свій рахунок повинен здійснити їх встановлення. У судовому засіданні представник відповідача не довів, що ПАТ «Криворіжгаз» вживав будь яких заходів для фінансування вказаних робіт за рахунок будь-якого бюджету.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилається на те, що НКРЕКП для забезпечення виконання покладених на неї завдань і функцій має право: приймати у межах своєї компетенції рішення, що є обов'язковими до виконання суб'єктами природних монополій, рішення, прийняті НКРЕКП, оформлюються постановами і розпорядженнями, рішення НКРЕКП, прийняті в межах її повноважень, обов'язкові до виконання суб'єктами природних монополій. Також посилається на те, що згідно п.1 ч.1 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг регулятор приймає обов'язкові для виконання рішення з питань, що належать до його компетенції. Згідно з п.1 ч.2 ст.17 Закону «Про НКРЕКП», регулятор має право приймати рішення з питань, що належить до його компетенції, які є обов'язковими до виконання, а тому, ПАТ «Криворіжгаз» не може відступати від положень, встановлених Планом розвитку газорозподільної системи ПАТ на 2016-2025 роки, яка затверджена постановою НКРЕКП від 31.03.2016 №547та в подальшому Постановою НКРЕКП №2347 від 22.12.2016.

Водночас, суд приходить до висновку, що посилання відповідача на наявність вказаного Плану не звільняло його від обов'язку встановити індивідуальні лічильники, так як відповідачем не надано доказів вжиття ним заходів, спрямованих на внесення змін до вказаного Плану, які б забезпечували виконання ПАТ «Криворіжгаз» вимог ст.3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», (як в редакції яка діяла до 20 січня 2018 року, так і в редакції яка діє з 20 січня 2018 року) . Тому ці заперечення відповідача суд відхиляє.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання за позивачами права на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок ПАТ «Криворіжгаз» є обґрунтованими. Спосіб захисту, обраний позивачами, відповідає вимогам ст.16 ЦК України, якою передбачено, що одним із способів захисту права, є визнання права.

Обговорюючи питання стосовно позовних вимог про визнання того, що ПАТ «Криворіжгаз» відповідно до статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного облік природного газу» зобов'язано за свій рахунок, в термін до 1 січня 2018 року, здійснити встановлення в квартирах індивідуальних газових лічильників побутовим споживачам, суд виходить з наступного. Зазначений позивачами термін, в який, на їх думку, відповідач повинен був встановити індивідуальні лічильники, узгоджується з положеннями ч.1 ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (в редакції, що діяла до внесення змін Законом України № 2260-VIII від 21.12.2017). Відповідно до ч.1 ст.6 цього Закону (в редакції яка діє з 20 січня 2018 року), суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані: забезпечити встановлення лічильників газу: для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2021 року. Таким чином, станом до 01.01.2018 обов'язок відповідача встановити позивачам індивідуальні газові лічильники саме до 1 січня 2018 року, існував. Тому ці позовні вимоги до 1 січня 2018 року були повністю обґрунтованими, спосіб захисту, обраний позивачами, відповідав вимогам п.1 ч.2 ст.16 ЦК України.

Разом з тим, оскільки 1 січня 2018 року сплинуло, суд не находить підстав визнавати, що відповідач зобов'язаний встановити лічильники саме до цієї дати. Однак, виходячи з такої, передбаченої ст.3 ЦК України загальної засади цивільного законодавства, як справедливість, суд вважає за необхідне позовні вимоги в цій частині задовольнити та визнати, що у відповідача був обов'язок встановити індивідуальні лічильники газу позивачам в строк до 1 січня 2018 року. Такий спосіб захисту прав позивачів суд знаходить ефективним.

Отже, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд на підставі ст.13 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог, і на підставі доказів, поданих учасниками справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

При вирішенні спору суд також керується положеннями ч.4 ст.263 ЦПК України, згідно з якою при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, зокрема від 21.02.2018 по справі №908/1312/17, в якій суд зробив висновок, що із змісту Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» вбачається обов'язок встановлення відповідним суб'єктом господарювання - газорозподільними організаціями за власний рахунок лічильників газу для такої категорії споживачів природного газу як населення, саме у вигляді таких приладів обліку природного газу, що дозволяють визначення обсягів споживання кожним окремими позивачем, та що стаття 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» визначає обов'язок газорозподільної організації встановити за власний рахунок саме квартирні прилади обліку в багатоквартирному будинку.

Вищевикладений висновок суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у справі № 214/2435/17 від 07.11.2018, згідно з якою, оскільки позивачі сплачували за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то відповідач зобов'язаний надавати послуги, які оплачені позивачами, та відповідно до частини першої 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов'язаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі, - до 01 січня 2018 року.

А отже, визнання за позивачами права на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок ПАТ «Криворіжгаз»; визнання, що ПАТ «Криворіжгаз» відповідно до Закону зобов'язано за свій рахунок у термін до 01 січня 2018 року здійснити встановлення в квартирах індивідуальних газових лічильників побутовим споживачам - позивачам; визнання, що пропозиція ПАТ «Криворіжгаз» щодо врегулювання відносин із встановлення вузла обліку природного газу, зняття показань будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку газу шляхом укладання відповідного договору є такою, що суперечить чинному законодавству.

Водночас, суд враховує, що відповідачем надано докази того, що вже після подання позову до суду, а саме 02.08.2018, тобто в період розгляду справи, Позивач ОСОБА_7 встановила індивідуальний газовий лічильник за власні кошти, про що представником ПАТ «Криворіжгаз» складено відповідний акт прийому лічильника /а.с.3, т.3/, а тому в зв'язку з відсутністю на цей час спору, в задоволенні позовних вимог саме цього позивача слід відмовити.

У відповідності до положень ст.141 ЦПК України у зв'язку із частковим задоволенням позовних вимог позивачів, які звільнені від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідача на користь держави у загальному розмірі 11520,00 грн., виходячи з кількості позивачів, та розміру прожиткового мінімуму на час звернення з позовом до суду.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 80-81, 141, 228-229, 265 ЦПК України, Законом України «Про захист прав споживачів», суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «КРИВОРІЖГАЗ», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут», про визнання незаконними дій щодо збільшення норми використання природного газу, права на забезпечення та встановлення споживачам індивідуальних газових лічильників у порядку захисту прав споживачів, відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20 до Публічного акціонерного товариства «КРИВОРІЖГАЗ», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут», про визнання права на забезпечення та встановлення споживачам індивідуальних газових лічильників у порядку захисту прав споживачів, задовольнити частково.

Визнати право за побутовими споживачами природного газу - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20 - мешканцями будинку АДРЕСА_1 на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок ПАТ «Криворіжгаз».

Визнати, що Публічне акціонерне товариство «КРИВОРІЖГАЗ» відповідно до ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» було зобов'язано за свій рахунок в термін до 01 січня 2018 року здійснити встановлення індивідуальних газових лічильників в квартирах побутових споживачів - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, що проживають в АДРЕСА_1

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «КРИВОРІЖГАЗ» судовий збір у розмірі 11520 (одинадцять тисяч п'ятсот двадцять) грн. 00 коп. в дохід держави в особі Державної судової адміністрації України (місцезнаходження: вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01601, ), за наступними реквізитами: отримувач коштів ГУК у м. Києві, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача 6001, код класифікації доходів бюджету 22030106.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Дніпровського апеляційного суду через Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Інформація щодо учасників справи

Позивачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20 - місце проживання - АДРЕСА_1

Відповідач: Публічне акціонерне товариство «КРИВОРІЖГАЗ», , місце знаходження - 50051, м.Кривий Ріг, вул.Металургів, 1;

Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут», , місцезнаходження - 49000, м. Дніпро, вул. Шевченко,2.

Вступну та резолютивну частину рішення проголошено 10.01.2019.

Повне рішення складено 18.01.2019.

Суддя О.М. Нестеренко