Справа№ 640/9625/18
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Київський районний суд м. Харкова у складі:
Головуючого: судді: Невядомського Д.В.
При секретарі: Гончарові О.В.,
Позивач звернувся до Київського районного суду м.Харкова з позовною заявою, в якій просить: визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право у її користуванні, судові витрати залишити за позивачем.
В обґрунтування своїх вимог позивач вказав , що він зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 та володіє вказаною квартирою на праві спільної сумісної власності з батьком ОСОБА_4, матір"ю ОСОБА_5 та сестрою ОСОБА_6. Окрім вказаних осіб також у квартирі зареєстровані відповідачі. З 2012 року відповідачі добровільно залишили місце постійної реєстрації, забрали із квартири свої особисті і дитячі речі і виїхали за межі України до ОСОБА_7, при цьому добровільно і самостійно знятися з реєстраційного обліку відмовилися.Водночас, наявність зареєстрованих поза волею позивача у спільній квартирі сторонніх їй осіб, фактично обмежує позивача у здійсненні повноцінного користування та розпорядження майном, що і стало підставою для звернення до суду за захистом своїх прав.
В судове засідання позивач не з»явився, на адресу суду надав заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась ,повідомлена належним чином про час і місце розгляду справи,відзив на позов не подала, надіслала нотаріальну завірену заяву про те, що вона не заперечує щодо задоволення позовних вимог.
Третя особа не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про дату та час судового засідання.
Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши і оцінивши надані докази, приходить до наступного.
Окрім позивача у спірній квартирі постійно зареєстровані : рідний батько ОСОБА_4 28.05.1957 народження та рідна мати ОСОБА_5 10.09.1959 народження, з 08.04.2008 син ОСОБА_3 24.03.2008 народження, а також з 21.12.2011 - (на цей час колишня) дружина громадянка ОСОБА_7 ОСОБА_2 29.12.1984 народження, що підтверджується Довідкою № НОМЕР_1 "Жилкомсервіс" з місця проживання про склад сім'ї та прописку від 25.05.2018р.
Позивач та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі,однак заочним рішенням Київського районного суду м.Харкова від 05 листопада 2015 року шлюб між сторонами розірваний, з 2012 року відповідач з синомвиїхала до ОСОБА_7 у м. Курськ до своїх батьків, що підтверджується довідкою № 1935.
Таким чином, відповідачі добровільно залишили місце постійної реєстрації забравши із квартири свої особисті і дитячі речі і виїхали за межі України до ОСОБА_7, при цьому добровільно і самостійно знятися з реєстраційного обліку відмовилися.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності непорушно, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, власник може бути позбавлений права власності або обмежений в його здійсненні тільки у випадках і в порядку, встановленому законом, примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване тільки як виняток по мотивах суспільної необхідності на підставах і в порядку, встановленому законом, і за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.
Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.
Частиною 2 статті 405 ЦПК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Згідно з ч. 7 ст. 41 Конституції України використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію й природні якості землі.
Власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається майном, що йому належить. Власник має право здійснювати стосовно свого майна будь-які дії, що не протирічать закону.
При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги про визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування спірної квартири, знайшли своє підтвердження,оскільки відповідач ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 з 2012 року не проживає у зазначеному будинку ,не є власником зазначеного майна, малолітня дитина зареєстрована у іншому житловому приміщенні.
У зв'язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі .
На підставі викладеного, керуючись ст. 12,13, 81, 89, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, ст.ст.405 ЦК України,
Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 , які зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7 такими, що втратили право користування квартирою № 13 у будинку № 112 по вулиці Ужвій Наталії міста Харкова.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його оголошення та в порядку ст. 354 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача з додержанням вимог ст. 284 ЦПК України.
Суддя Д.В. Нев'ядомський