Справа № 572/3771/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2019 року Сарненський районний суд Рівненської області

в складі:

головуючого судді - ВЕДЯНІНОЇ Т.О.

при секретарі - ВОЗНЮК М.В.

за участю :

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сарни справу №572/3771/18 за позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , ОСОБА_1 звернулись до суду з позовом, в якому просять визнати недійсним заповіт, посвідчений 17 червня 2018 року завідувачем кардіологічного відділення КЗ «Сарненська ЦРЛ» ОСОБА_6 від імені ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заявлених вимог позивачі у поданій до суду позовній заяві зазначали, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був батьком сторін по справі. Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина, яка складається із будинковолодіння, розташованого по АДРЕСА_1 та транспортного засобу - мікроавтобуса «Мерседес-Бенц Спринтер».

Сторони по справі є спадкоємцями першої черги спадкування після смерті батька, так як є його дітьми. Після смерті батька позивачам стало відомо, що батьком за життя було укладено заповіт, яким усе своє майно він заповів відповідачеві - ОСОБА_3 . Вказаний заповіт було посвідчено в КЗ «Сарненська ЦРЛ» 17 червня 2018 року, тобто, за три дні до його смерті.

Позивачі вважають, що вказаний заповіт є недійсним через те, що він посвідчувався завідувачем кардіологічного відділення, лікарем ОСОБА_8 , яка, всупереч вимогам ст.1252 ЦК України не була на той момент черговим лікарем, а тому заповіт складений особою, яка не мала на це права.

Крім цього, позивачі вважають, що заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, оскільки батько за станом здоров`я не міг самостійно запросити свідків, що були присутні під час посвідчення заповіту. Також, одним із свідків є ОСОБА_9 , який є двоюрідним братом сторін по справі, через що не міг бути присутнім в якості свідка при посвідченні заповіту.

Враховуючи наведене, позивачі вважають заповіт від 17 червня 2018 року недійсним, так як він посвідчений всупереч вимогам ст.1257 ЦК України.

В судовому засіданні позивачі та представник ОСОБА_5 , ОСОБА_1 заявлені останніми позовні вимоги підтримали повністю.

Позивач ОСОБА_5 пояснила, що за життя батько висловлював побажання, щоб усе належне йому майно після нього залишалось дітям порівну. Позивач зазначає, що батько жодного разу не висловлював думку щодо можливості укладення заповіту на одного із дітей, тим більше, на корись ОСОБА_3 , із яким у нього стосунки були не дуже хороші. Враховуючи наведене, позивач вважає, що заповіт не був волевиявленням батька.

Позивач ОСОБА_1 пояснив, що вважає, що батько не міг укласти заповіт на користь брата, оскільки такого бажання ніколи за життя не висловлював.

Представник позивачів дав пояснення відповідно до змісту позовної заяви, посилаючись на те, що заповіт посвідчений особою, яка на це не мала права, крім цього, заповіт укладений із порушенням вимог щодо його форми та змісту.

Відповідач та представник відповідача позовні вимоги не визнали в повному обсязі.

По суті заявлених вимог представник відповідача зазначив, що заповіт посвідчений лікарем, яка на той момент мала статус чергового лікаря на дому. Крім цього, представник вказує, що обставини, на які посилається сторона, не доводяться належними, допустимими та достатніми доказами.

Позивачами були заявлені клопотання про допит свідків та витребування додаткових доказів, які судом задоволені.

Інших клопотань заявлено не було.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного.

Правовідносини між сторонами виникли з приводу права на спадкування майна, яке залишилось після смерті спадкодавця.

Вказані правовідносини регулюються нормами ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Копії наданих суду позивачами свідоцтв про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (прізвище змінено на ОСОБА_5 внаслідок реєстрації 18 липня 2004 року шлюбу із ОСОБА_10 , відповідно до копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , доводять, що батьком позивачів є ОСОБА_7 .

Згідно із ч.1 ст.1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Із наданої копії свідоцтва про смерть, виданого 02 жовтня 2018 року, судом встановлено, що ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 61 року у м.Сарни Рівненської області.

Копії заяв, поданих ОСОБА_5 22 листопада 2018 року та ОСОБА_1 13 грудня 2018 року до приватного нотаріуса Сарненського районного нотаріального округу, свідчать про те, що вони виявили бажання прийняти спадщину, що залишилась після смерті батька.

Сторонами не заперечується та визнано під час судового провадження, що спадкодавець за життя був власником будинковолодіння.

Таким чином, вказане майно входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_7 , згідно із вимогами ст.1218 ЦК України, якою передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Враховуючи наведене вище, позивачі по справі є спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті батька - у відповідності до ст.1261 ЦК України.

Однак, із копії заповіту, наданої суду приватним нотаріусом, встановлено, що 17 червня 2018 року ОСОБА_7 було зроблено розпорядження (заповіт) щодо належного йому майна, згідно із вимогами ч.1 ст.1235 ЦК України, якою визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Так, згідно із змістом вказаного документу, посвідченого о 13 год. 17 червня 2018 року лікарем ОСОБА_6 у приміщенні КЗ «Сарненська ЦРЛ» - ОСОБА_7 все належне йому майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалось, тобто все, на що йому належатиме за законом та на що він матиме право заповів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

За змістом вказаного документу - посвідчення заповіту відбувалось в присутності свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_11 .

Позивачі просять суд визнати вказаний заповіт недійсним.

В обґрунтування вказаної вимоги позивачі вказують на ту обставини, що заповіт посвідчений особою, яка не мала на це права.

Коло осіб, які мають право на посвідчення заповіту визначено ЦК України.

Частиною 1 статті 1252 ЦК України встановлено, що заповіт особи, яка перебуває на лікуванні у лікарні, госпіталі, іншому стаціонарному закладі охорони здоров`я, а також особи, яка проживає в будинку для осіб похилого віку та осіб з інвалідністю, може бути посвідчений головним лікарем, його заступником з медичної частини або черговим лікарем цієї лікарні, госпіталю, іншого стаціонарного закладу охорони здоров`я, а також начальником госпіталю, директором або головним лікарем будинку для осіб похилого віку та осіб з інвалідністю.

В даному випадку оспорюваний заповіт від імені ОСОБА_7 посвідчено лікарем ОСОБА_8

Позивачі посилаються на ті обставини, що вказаний лікар не внесена до графіку чергування лікарів по КЗ «Сарненська ЦРЛ» на червень 2018 року, в якому черговим лікарем 17 червня вказано ОСОБА_12 .

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 суду показала, що вона була лікуючим лікарем ОСОБА_7 . Вказаний хворий поступив на лікування до кардіологічного відділення КЗ «Сарненська ЦРЛ» 17 червня 2018 року із діагнозом : гіпертонічний криз. На момент його прибуття до лікарні з ним можна було спілкуватись за допомогою жестів, бо говорити він не міг внаслідок захворювання. На той момент хворого супроводжувала невістка та сестра. Свідок пояснила, що на прохання невістки ОСОБА_7 вона зайшла до палати останнього, оскільки остання пояснила, що хворий бажає скласти заповіт. ОСОБА_8 повідомила, що хворий хоча і був у важкому стані, але вона могла із ним спілкуватись за допомогою жестів, так як його розуміла через те, що він не вперше лікувався саме у неї. Свідок підтвердила, що ОСОБА_7 дійсно висловив бажання заповісти своє майно синові - ОСОБА_3 , а після того, як вона відмовилась посвідчувати заповіт розплакався. Оскільки це дійсно було волевиявлення хворого, а на той момент до нотаріуса звернутись змоги не було - вона погодилась посвідчити вказаний заповіт, зазначаючи, що в той день вона дійсно була черговим лікарем на дому, в зв`язку із чим мала відповідні повноваження.

Покази свідка підтверджуються дослідженими судом графіками чергування лікарів на дому на червень 2018 року, затвердженими головним лікарем КЗ «Сарненська ЦРЛ», згідно із якими ОСОБА_8 дійсно з 16 червня 2018 року була черговим лікарем кардіологом вказаного закладу - на дому.

При визначенні правомочності лікаря ОСОБА_8 на посвідчення заповіту судом враховуються ті обставини, що остання дійсно з 16 червня 2018 року була черговим лікарем КЗ «Сарненська ЦРЛ» на дому. Саттею 1252 ЦК України не визначається поняття «черговий лікар», через що суд вважає, що дійсно посвідчувати заповіт може будь-який черговий лікар медичного закладу, в тому числі і, в даному випадку, ОСОБА_8 .

Таким чином заповіт було посвідчено останньою в межах своїх повноважень.

Крім цього, позивачі зазначають, що заповіт від 17 червня 2018 року складений з порушеннями щодо його форми та посвідчення.

Статтею 1257 ЦК України, на яку посилається позивач в обґрунтування заявлених вимог, встановлено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Вимоги до форми заповіту встановлені у статті 1247 ЦК України, відповідно до якої : заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; заповіт має бути особисто підписаний заповідачем; якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу; заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Досліджена судом копія заповіту, посвідченого 17 червня 2018 року доводить, що вказаний правочин відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 1247 ЦК України.

В обґрунтування заявлених вимог позивачі зазначали, що волевиявлення заповідача не могло бути вільним, оскільки він не міг розмовляти на момент посвідчення заповіту, а також стан його здоров`я, що був вкрай важким, ставить під сумнів можливість ініціювання посвідчення заповіту спадкодавцем.

Із наданих суду копій епікризів №3491 від 26 березня 2012 року, №2911 від 7 березня 2013 року, №3024 від 6 березня 2014 року, №14520 від 28 листопада 2014 року,№8058 від 4 липня 2014 року, №13174 від 4 листопада 2015 року, №901 від 22 січня 2016 року, №2770 від 5 березня 2018 року, судом встановлено, що ОСОБА_7 дійсно тривалий час систематично перебував на стаціонарному лікуванні у кардіологічному відділенні КЗ «Сарненська ЦРЛ» з приводу наявних у нього хронічних захворювань.

Посмертний епікріз №7764 від 20 червня 2018 року свідчить, що ОСОБА_7 дійсно був доставлений бригадою швидкої медичної допомоги на приймальне відділення КЗ «Сарненська ЦРЛ», що мало місце о 04 год. 45 хв. 17 червня 2018 року. Відповідно до вказаного документу - 18 червня 2018 року стан хворого погіршився, а о 07 год. 15 хв. 20 червня 2018 року констатовано смерть пацієнта.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В порушення вимог вказаної норми позивачами не надано переконливих та беззаперечних доказів того, що внаслідок наявного у спадкодавця захворювання він не міг усвідомлювати значення своїх дій та висловлювати своє волевиявлення, оскільки доведено лише факт наявності у ОСОБА_7 певних захворювань, що не може свідчити про неспроможність останнього до виявлення власної волі.

Крім цього, допитана судом свідок ОСОБА_8 показала, що на момент посвідчення заповіту стан хворого дозволяв останньому висловлювати певним чином свої побажання, а також власноручно підписати заповіт лівою рукою, яка у нього на той момент працювала.

Свідок ОСОБА_13 в суді показала, що є дружиною відповідача. Зі слів свідка - вона була особисто присутня в лікарні під час посвідчення заповіту. До цього спадкодавець неодноразово в її присутності висловлював намір залишити належне йому майно саме відповідачу, оскільки останнім часом перед смертю ОСОБА_7 , ним опікувався саме ОСОБА_3 . Свідок також підтвердила, що під час посвідчення заповіту були присутні свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_11. , яких запросила вона особисто, однак, заповідач погодився на присутність вказаних свідків. Також свідок підтвердила, що заповідач особисто підписав текст заповіту лівою рукою.

Допитана судом свідок ОСОБА_14 підтвердила, що її брат - ОСОБА_7 дійсно напередодні смерті був у важкому стані, однак, міг самостійно читати, останній не говорив, однак, свідок його розуміла.

В даному випадку суд не приймає до уваги пояснення свідка ОСОБА_14 , яка пояснила, що вважає, що брат не міг прийняти рішення про укладення заповіту, так як свідок не заперечувала, що під час посвідчення заповіту присутня не була, оскільки до обіду 17 червня 2018 року була змушена залишити приміщення лікарні.

Також, однією із підстав для визнання недійсним заповіту, укладеного ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 , позивачами вказано посвідчення цього заповіту при свідках, один із яких є родичем заповідача та сторін по справі, що, на думку сторони, є порушенням, яке тягне за собою визнання заповіту недійсним.

Частиною 2 статті 1253 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених, в тому статтею 1252 цього Кодексу ( в разі посвідчення заповіту іншою посадовою, службовою особою), присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою.

Із змісту оспорюваного заповіту від 17 червня 2018 року, встановлено, що даний заповіт посвідчено в присутності свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_11 .

Допитаний судом свідок ОСОБА_9 пояснив, що дійсно, вказаного вище числа він був присутнім під час укладення ОСОБА_7 заповіту в якості свідка. Крім цього, свідок не заперечує, що є двоюрідним братом сторін по справі.

Однак, згідно із ч.4 ст.1253 ЦК України - свідками не можуть бути, окрім іншого, члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом.

До кола близьких родичів та членів сім`ї відносяться : чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

Таким чином, племінник не відноситься до кола близьких родичів, доказів того, що померлий ОСОБА_7 проживав спільно із свідком ОСОБА_9 та мав із ним спільний побут, позивачами суду не надано.

Також свідок ОСОБА_9 підтвердив, що перед посвідченням заповіту лікар ОСОБА_8 пересвідчилась, що ОСОБА_7 дійсно має бажання заповісти майно ОСОБА_3 , а після складання заповіту зачитала його присутнім вголос.

Враховуючи наведене вище, суд вважає, що зміст заповіту відповідав волі ОСОБА_7 , позивачами не доведено обставин, на які вони посилались в обґрунтування заявлених вимог, через що позов ОСОБА_5 , ОСОБА_1 до задоволення не підлягає.

Позивачами ставилось питання відшкодування відповідачем понесених ОСОБА_5 , ОСОБА_1 судових витрат.

Із квитанції від 19 грудня 2018 року вбачається, що позивачами сплачено судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. за звернення із цим позовом до суду.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд дійшов висновку щодо необґрунтованості заявлених позивачами позовних вимог, не підлягають стягненню з іншої сорони понесені позивачами судові витрати.

На підставі наведеного, ст.ст. 15, 1235, 1257 ЦК України, керуючись ст.ст.81, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_5 (жительки АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_1 (жителя АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України № НОМЕР_4 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до ОСОБА_3 (жителя АДРЕСА_3 ) про визнання заповіту, посвідченого 17 червня 2018 року завідувачем кардіологічного відділення КЗ «Сарненська ЦРЛ» ОСОБА_6 від імені ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягненні понесених позивачами судових витрат - відмовити повністю, за безпідставністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з моменту проголошення. У разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: підпис

Копія вірно

Суддя Сарненського районного суду

Рівненської області Т.О.Ведяніна