Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2019 р.

м. Київ

справа № 755/17272/2018

провадження № 2/755/134/19

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Проценко Н.А.,

учасники розгляду:

позивач ОСОБА_1,

представник позивача ОСОБА_2,

відповідач ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про одержання права на спадкування разом із спадкоємцем тієї черги, яка має право на спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, відповідно до якого просить надати їй право на спадкування за законом стосовно спадкодавця ОСОБА_4 разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування за законом, а саме: спадкоємицею другої черги, сестрою померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України, мотивуючи свої вимоги тим, що з червня 2011 року позивач та ОСОБА_4 стали проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу у квартирі АДРЕСА_1, що належала позивачу. У зв'язку із хворобливим станом здоров'я з квітня 2011 року до вересня 2013 року ОСОБА_4 не працював, постійно лікувався, та єдиним джерелом доходу була заробітна плата та інші доходи позивача. З 25.01.2014 року позивач і ОСОБА_4 стали проживати в належній позивачу квартирі за адресою: АДРЕСА_2, а 28.01.2014 року позивачем та ОСОБА_4 за спільні кошти була придбана квартира АДРЕСА_3. У вересні 2015 року стан здоров'я ОСОБА_4 погіршився, він зловживав алкогольними напоями, мав тяжкі хронічні захворювання, тому тягар по утриманню сім'ї та лікуванню ОСОБА_4 несла позивач. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 помер та позивачем було організовано та проведено його поховання. В організації та оплаті поховання, а також у догляді за померлим чоловіком при житті його сестра ОСОБА_3 участі не приймала. 10.01.2017 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Борисової В.А. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 Задля отримання свідоцтва про право на спадщину, позивач звернулась також до суду, та рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20.09.2018 року встановлено факт проживання позивача із ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу більше п'яти років в період з 10.06.2011 року до моменту смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4. Після смерті ОСОБА_4 у позивача та відповідача була домовленість про поділ спадини. Протягом жовтня 2016 року - травня 2017 року позивачем було перераховано на адресу відповідача 30 000,00 грн., а відповідач зобов'язалась здійснити поділ спадкового майна у досудовому порядку, однак порушила свої обіцяння та в судовому засіданні заперечувала сімейне життя позивача та спадкодавця ОСОБА_4, тому позивач змушена поновити порушені права шляхом звернення з даним позовом до суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 липня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про одержання права на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, та ухвалю суду від 06 грудня 2018 року постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10 грудня 2018 року підготовче засідання закрито та справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про одержання права на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, призначено до розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 та її уповноважений представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, що містить зміст позовної заяви.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала проти задоволення позову, про що надала письмову заяву.

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності від 31.07.2015 року за ОСОБА_4 зареєстровано на праві власності однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_3, загальною площею 46,2 кв.м., житловою площею 18 кв.м. (а.с. 29)

За даними свідоцтва про смерть, виданого Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 18.10.2016 року, актовий запис № 15839, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 50 років. (а.с. 26)

Згідно Довідки Київської місцевої прокуратури № 4 від 17.10.2016 року № 3154/с, останньою не заперечено проти видачі ОСОБА_1 тіла померлого ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, для подальшого перевезення та поховання на Північному кладовищі м. Києва. (а.с. 30)

Відповідно до Договору про надання представницьких та інших необхідних послуг при організації та проведенні поховання померлого від 17.10.2016 року, Договору-замовлення № 2.12127П на організацію та проведення поховання від 18.10.2016 року, чеків та накладної ОСОБА_1 здійснено організацію та проведення поховання на Північному кладовищі ОСОБА_4. (а.с. 31-39)

Надані до справи чеки за періоди з 2005 року по 2012 рік є підтвердженням того, що відповідачу направлялися щомісяця певні суми грошових коштів. З пояснень слідує, що кошти перераховував спадкодавець ОСОБА_4 як допомогу сестрі і даний факт не був спростований в суді. (а.с. 134-136)

З копії трудової книжки ОСОБА_1, відомостей про доходи убачається, що остання в спірний період мала постійну роботу, отримувала доходи (2009, 2010 роки). (а.с. 40-42, 49, 50)

За даними трудової книжки спадкодавця ОСОБА_4 серії НОМЕР_3, останній 07.11.2014 року був звільнений із займаної посади Департаменту економіки та фінансів НАК «Украгролізинг» відповідно до п. 1 ст. 36 КЗПП України та 15.01.2015 року ОСОБА_4 було припинено виплату допомоги по безробіттю. (а.с. 43-47)

З копій медичної документації ОСОБА_4 за 2012-2016 роки слідує, що мав хронічні захворювання шлунково-кишкового тракту - хронічний гастродуаденіт, хронічний панкреатит, хронічний холецистит, хронічний гепатит В. 12.12.2015 року ОСОБА_4 отримав закриту черепно-мозкову травму, у зв'язку з чим певний час проходив лікування. В останні рік життя діагностовано дисциркуляторну енцефалопатію І ст (гіпертонічна, атеросклеротична, токсична), з помірним цефалгічнимм вестибулярним, вираженим астено-невротичним синдромами, когнітивними порушеннями; церебральний атеросклероз; соматоформний розлад. Мав захворювання хребта. На замовлення на надання медичної допомоги від 13.12.2015 року в графі підпис пацієнта або відповідальної особи стоїть підпис ОСОБА_1 Крім цього, з даної медичної документації слідує і те, що ОСОБА_4 проводили ряд діагностичних досліджень, проводилися лікування та надавалися рекомендації лікування алкогольного абстинентного синдрому. (а.с. 71-133)

На підставі заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, з яким проживала однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, 10.01.2017 року заведено спадкову справу № 1-2017 (у спадковому реєстрі № 60084684) щодо майна ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4. (а.с. 27, 28)/

Згідно наданих до справи копій дублікатів квитанцій слідує, що з жовтня місяця 2016 року, щомісяця, по травень 2017 року включно ОСОБА_1 переводила на картку відповідача ОСОБА_3 грошові кошти в сумах по 3 000 грн., по 4 000 грн., що не спростовано відповідачем в судовому засіданні. (а.с. 150-158)

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20.09.2018 року по цивільній справі № 755/8999/17, яке набрало законної сили, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Борисова Вікторія Анатоліївна про встановлення факту та визнання права власності - задоволено; встановлено факт проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, однією сім'єю без реєстрації шлюбу більше п'яти років в період з 10.06.2011 року до моменту смерті ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_4; визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_3. (а.с. 10-20)

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Преюдиційні обставини є обов'язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Так, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20.09.2018 року за наслідками розгляду цивільної справи № 755/8999/17 (а.с. 10-20) зроблено наступні висновки, відповідно до яких, позивачем ОСОБА_1 надано належні та достатньо доказів до позовних вимог, дані докази підтверджують факт проживання позивача із спадкодавцем ОСОБА_4 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період 2011 - 2016 років, підтверджено ведення ними спільного господарства, придбання спірної квартири внаслідок їх спільної праці. Судом враховано також те, що відповідач ОСОБА_3 знає позивача ОСОБА_1 багато років (більше 10 років), бували один у одного в гостях, здійснювали переписку. Похованням ОСОБА_4 займалася позивач. ОСОБА_4 проживав з позивачем ОСОБА_1 з 2014 року до смерті і був зареєстрований в квартирі, що належить позивачу по АДРЕСА_2, до цього вони разом проживали в квартирі ОСОБА_4 в с. Щасливе. Стороною відповідача ОСОБА_3 не було надано жодного належного доказу на спростування факту спільного проживання ОСОБА_4 і позивача ОСОБА_1, ведення ними спільного господарства, придбання спільного майна.

Відповідно до частини 1 статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємством визнається перехід майна спадкодавця в разі його смерті до іншої особи - спадкоємцю у порядку передбаченому законодавством. Спадкоємець може прийняти спадщину за заповітом або за законом. У випадку, коли спадкодавець склав заповіт, - до спадщини закликаються спадкоємці за заповітом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно статті 1262 Цивільного кодексу України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. (ст. 1264 Цивільного кодексу України)

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» (далі - Постанова) роз'яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20.09.2018 року встановлено факт того, що спадкодавець ОСОБА_4 та позивач ОСОБА_1 проживали однією сім'єю не менше п'яти років, що підтверджено поясненнями свідків та не заперечувала відповідач ОСОБА_3

Установлення цього факту дає позивачу право на спадкування майна спадкодавця ОСОБА_4 як спадкоємцю четвертої черги відповідно до статті 1264 ЦК України.

Згідно ч. 2 ст. 1258 Цивільного кодексу України, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Частиною другою статті 1259 Цивільного кодексу України встановлено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин.

У пункті 6 Постанови роз'яснено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги пояснення сторони позивача та відповідача, керуючись вищенаведеними положеннями діючого цивільного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача щодо надання їй права на спадкування за законом стосовно спадкодавця ОСОБА_4 разом із спадкоємицею другої черги, сестрою померлого відповідачем ОСОБА_3, - оскільки матеріали справи містять докази здійснення позивачем опіки над спадкодавцем, який останні майже два роки не був працевлаштованим та з 15.01.2015 року не отримував допомогу по безробіттю, тому фактично знаходився на матеріальному забезпеченні позивача, яка проживала із спадкодавцем однією сім'єю без реєстрації шлюбу більше п'яти років в період з 10.06.2011 по день смерті спадкодавця, та за яким здійснювала нагляд, з огляду на наявність у спадкодавця ряду хронічних захворювань, зокрема, алкогольної залежності, взявши на себе також весь тягар щодо поховання спадкодавця, що не заперечено відповідачем під час судового розгляду справи. При цьому суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки таке визнання позову не порушує права та законні інтереси як сторін даних спірних правовідносин так і третіх осіб, ураховуючи відсутність у суду даних щодо інших потенційних спадкоємців щодо майна ОСОБА_4

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про одержання права на спадкування разом із спадкоємцем тієї черги, яка має право на спадкування, є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі.

В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, ураховуючи задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», ст. ст. 1258, 1259, 1262 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 6-13, 19, 82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про одержання права на спадкування разом із спадкоємцем тієї черги, яка має право на спадкування - задовольнити.

Надати ОСОБА_1 право на спадкування за законом стосовно спадкодавця ОСОБА_4 разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування за законом, а саме: спадкоємицею другої черги, сестрою померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_4) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2, АДРЕСА_2) судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 16 січня 2019 року.

Суддя: В.І. Галаган