Постанова

Іменем України

24 червня 2019 року

м. Київ

справа № 306/565/17

провадження № 61-27419св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Кузнєцова В. О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Русин Юрій Ілліч,

відповідач - державне підприємство «Свалявське лісове господарство»,

представник відповідача - Воронич Володимир Михайлович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області у складі судді Ганчак Л. Ф. від 03 квітня 2017 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області у складі колегії суддів: Мацунича М. В., Куштана Б. П., Джуги С. Д. від 12 червня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом до державногопідприємства «Свалявське лісове господарство» (далі - ДП «Свалявське лісове господарство»), у якому просив стягнути з відповідача на його користь втрачений заробіток за час вимушеного прогулу за період з червня по листопад 2016 року.

Позов мотивовано тим, що 03 червня 2016року позивача було звільнено з роботи відповідно до пункту 3 статті 40 КЗпП України.

ОСОБА_1 вказував, що рішенням Свалявського районного суду від 26 жовтня 2016 року змінено підставу звільнення позивача з пункту 3 статті 40 КЗпП України на пункт 1 частини першої статті 36 КЗпП України.

Посилаючись на те, що з дня звільнення до жовтня 2016 року позивач не мав можливості влаштуватись на роботу тавтратив заробіток, ОСОБА_1 просив задовольнити позовні вимоги.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 03 квітня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ДП «Свалявське лісове господарство» на користь ОСОБА_1 12 273 грн 87 коп. за період з 03 червня 2016 року по 07 листопада 2016 року. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції, виходив з того, що порушення ДП «Свалявське лісове господарство» трудового законодавства при звільненні позивача у зв`язку з неправильним формулювання причини такого звільнення перешкоджало йому працевлаштуватись, а тому дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 12 червня 2017 року апеляційну скаргу ДП «Свалявське лісове господарство» задоволено, рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 03 квітня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з недоведеності позивачем неможливості працевлаштуватись внаслідок неправильного формулювання підстав звільнення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У вересні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанції, передавши справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Короткий зміст заперечення на касаційну скаргу

У грудні 2017 року до суду касаційної інстанції надійшли заперечення ДП «Свалявське лісове господарство» на касаційну скаргу, у яких відповідач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу № 306/565/17 з суду першої інстанції.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Вказана справа передана до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не витребував у відповідача довідку про розмір заробітної плати позивача, у якій зазначено стаж роботи, кваліфікація та ранг ОСОБА_1 . Крім того, про розгляд справи у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 не був належними чином повідомлений.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

Заперечення на касаційну скаргу мотивовано тим, що позивачем не доведено будь-якими доказами неможливості працевлаштуватись, про що правильно вказано у рішенні апеляційного суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами установлено, що 30 червня 2016 року ОСОБА_1 звільнено з роботи в ДП «Свалявське лісове господарство» на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України.

Рішенням Свалявського районного суду від 26 жовтня 2016 року, яке набрало законної сили, змінено підставу звільнення ОСОБА_1 з пункту 3 статті 40 КЗпП України на пункт 1 частини першої статті 36 КЗпП України.

Обґрунтовуючи цей позов, ОСОБА_1 посилався на те, що у зв`язку із неправильним формулюванням підстав для його звільнення він був позбавлений можливості працевлаштуватись.

Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Частиною четвертою статті 235 КЗпП України встановлено, що у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

Вказаною нормою не встановлено презумпції щодо неможливості працевлаштування працівника при неправильному формулюванні причини звільнення, а тому вказана обставина підлягає доведенню у загальному порядку, і обов`язок доведення такої обставини покладається саме на позивача.

Частиною третьою статті 10 та частиною першою статті 60 ЦПК України 2004 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду, врахував відсутність у матеріалах справи доказів неможливості позивачем працевлаштуватись внаслідок неправильного формулювання підстав звільнення, як і вжиття ним відповідних заходів з метою знайти роботу, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з його недоведеністю, що є процесуальним обов`язком позивача.

Доводи касаційної скарги щодо неповідомлення апеляційним судом ОСОБА_1 про дату і час судового засідання є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи, зокрема, рекомендованим повідомленням про розгляд апеляційної скарги 12 червня 2017 року, у якому наявний підпис позивача та дата його отримання - 20 травня 2017 року.

Інші доводи касаційної скарги також не спростовують висновку апеляційного суду, обґрунтовано викладеного у мотивувальній частині судового рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення апеляційної інстанцій залишити без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 12 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Жданова
Судді:В. М. Ігнатенко
В. О. Кузнєцов