П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2019 року м. Київ

Справа № 22-1744 Головуючий у 1-й інстанції: Коробенко С. В.

Унікальний №760/22742/18 Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Гаращенка Д. Р.

НевідомоїТ. О.

за участю секретаря Пузикової В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 06 вересня 2018 року за заявою про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Худова ЮліяОлександрівна, про визнання договору довічного утримання недійсним та скасування державної реєстрації права власності на майно,-

у с т а н о в и л а :

04 вересня 2018 року ОСОБА_3 пред'явив в суд позов до ОСОБА_2 про визнання договору довічного утримання недійсним та скасування державної реєстрації права власності на майно.

Разом з позовною заявою ОСОБА_3 подав заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, що зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі договору довічного утримання від 03 лютого 2016 року, зареєстрованого в реєстрі за №107, з метою недопущення відчуження останньою об'єкту нерухомого майна, оскільки така дія може значно утруднити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Солом'янський районний суд м. Києва ухвалою від 06 вересня 2018 року заяву про забезпечення позову задовольнив.

Суд наклав арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної та необґрунтованої ухвали, просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову (а.с.17-22).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 заперечував проти її задоволення та вказав, що оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з урахуванням усіх обставин справи. Відзив аргументований тим, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову не призводить до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, а обмежує лише його право розпорядження майном. Тому позивач просив апеляційну скаргу відхилити та залишити ухвалу суду першої інстанції без змін (а.с.51-55).

В суд апеляційної інстанції ОСОБА_2 не з'явилась, про місце та час апеляційного розгляду повідомлена належним чином, про що свідчить завірене штемпелем поштового відділення та підписом начальника відділення зв'язку зворотнє повідомлення про вручення їй судової повістки 02 січня 2019 року (а.с.49).

Суд ухвалив розглядати справу у відсутність ОСОБА_2, оскільки відповідно до положень ч.2 ст.372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення ОСОБА_3 та його представника, Суховірської О. Б., які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Накладаючи арешт на квартиру АДРЕСА_1, районний суд виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити виконання рішення суду, ухваленого на користь позивача, та здійснення ефективного захисту оспорюваних прав, за захистом яких позивач звернувся до суду.

З таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд погоджується враховуючи наступне.

Відповідно до ч.1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року &q?вн;Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову&q?ст; (розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Як вірно встановлено районним судом, спір між сторонами стосується визнання недійсним договору довічного утримання від 03 лютого 2016 року, що став підставою набуття відповідачем у власність квартири АДРЕСА_1.

Оскільки до вирішення цієї справи судом вказане нерухоме майно може бути відчужене на користь третіх осіб, що утруднить виконання можливого рішення про задоволення заявленого позову, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив заяву позивача про забезпечення позову і наклав арешт на квартиру АДРЕСА_1.

З огляду на наведене, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про недоведеність факту, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що в даному випадку не існує реальної загрози відчуження квартиру АДРЕСА_1, оскільки на вказану квартиру накладена заборона відчуження на підставі спірного договору довічного утримання, апеляційний суд відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до статті 755 Цивільного кодексу України договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача.

Згідно з п. п. 5.1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 N 296/5, нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення про припинення, розірвання, визнання недійсним договору довічного утримання (догляду).

Відтак заборона відчуження, накладена на квартиру АДРЕСА_1 з 03.02.2016, може бути знята нотаріусом за заявою відповідача в будь-який момент.

При цьому, як убачається з доданої до відзиву на апеляційну скаргу Інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, станом на 10 січня 2019 року заборона відчуження квартири АДРЕСА_1, накладена на підставі спірного договору довічного утримання, знята (а.с.58-зворот).

Доводи апеляційної скарги про те, що у зв'язку із невідповідністю заяви про забезпечення позову вимогам, встановленим ст. 151 ЦПК України, суд мав би повернути таку заяву заявнику, не мають правового значення при апеляційному перегляді правильності розгляду районним судом по суті заяви про забезпечення позову.

Порушення районним судом норм процесуального права, яке виразилось в тому, що в оскаржуваній ухвалі не в повній мірі наведені мотиви, якими суд керувався постановляючи ухвалу, не може бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали оскільки вказане порушення не вплинуло на правильність розгляду по суті заяви про забезпечення позову.

Враховуючи викладене, висновки районного суду про наявність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову відповідають обставинам справи та положенням процесуального закону.

Враховуючи викладене, підстав для скасування оскаржуваної ухвали з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, немає.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 06 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 17 січня 2019 року.

Головуючий: А. А. Пікуль

Судді: Д. Р. Гаращенко

Т. О. Невідома