Провадження №2/639/16/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2019 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Труханович В.В.,

за участю секретаря Кричевської В.М.,

представника відповідача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання договору позики частково недійсним, договору дарування недійсним та застосування правових наслідків його недійсності,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання договору позики частково недійсним, договору дарування недійсним та застосування правових наслідків його недійсності.

18 січня 2018 року в судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_2, заявила клопотання про залишення позовної заяви ОСОБА_3 без розгляду, оскільки позивач вже неодноразово не зявляється у судові засідання.

Позивач в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся, клопотань про відкладення слухання справи до суду не надходило.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_1, в судовому засіданні підтримала клопотання, просила суд залишити позовну заяву ОСОБА_3 без розгляду.

Третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність.

Інші сторони в судове засідання не зявилися, про день, час та місце судового засідання повідомлені, про причини неявки суду не повідомили.

Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

14 грудня 2015 року до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання договору позики частково недійсним, договору дарування недійсним та застосування правових наслідків його недійсності.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 грудня 2015 року відкрито провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання договору позики частково недійсним, договору дарування недійсним та застосування правових наслідків його недійсності.

Згідно розпорядження керівника апарату Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.06.2018 року у даній справі було призначено повторний автоматичний розподіл справи на підставі п. 2.3.49 та п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду у редакції від 15.09.2016 року.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2018 року для розгляду даної цивільної справи, суддею було визначено головуючого суддю Жовтневого районного суду м. Харкова Труханович В.В.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 червня 2018 року цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання договору позики частково недійсним, договору дарування недійсним та застосування правових наслідків його недійсності прийнято до провадження судді Жовтневого районного суду м. Харкова Труханович В.В. Справу вирішено розглянути в порядку загального позовного провадження. Призначено справу до розгляду в підготовче судове засідання.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 вересня 2018 року закрито підготовче провадження за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання договору позики частково недійсним, договору дарування недійсним та застосування правових наслідків його недійсності. Призначено справу до судового розгляду в судове засідання.

Судові засідання по вищезазначеній справі призначалися на 16.10.2018 року, 14.11.2018 року, 11.12.2018 року, 18.01.2019 року.

Про день, час та місце слухання справи позивач повідомлявся шляхом направлення на його адресу судових повісток, які повернулися до суду із відміткою «адресат не розшуканий». (т.2, а.с. 162, 163, 175, 176, 182, 183, 201, 202)

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Отже, суд приходить до висновку, що в усі з призначених судових засідань позивач не зявився без поважних причин, не сповістив суд про зміну місця свого проживання, заяв про розгляд справи за його відсутності не надав, клопотань про перенесення розгляду справи також не надав.

Відповідно до частини 1 статті 43 ЦПК України учасники справи мають право користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість зявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження;

5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.

Згідно з ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не зявилися в судове засідання без поважних причин.

Частиною 5 ст. 223 ЦПК України встановлено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його незявлення не перешкоджає вирішенню спору.

Вказані положення також зазначені у ч. 1 ст. 257 ЦПК України. Тобто, законом не вказано про врахування поважності причин повторної неявки позивача, зазначені зміни до законодавства внесені з метою недопущення зловживання особами, які беруть участь у справі, своїми процесуальними правами.

Таке положення закону пов'язане із дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою ст. 210 ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

При цьому законодавець передбачив баланс захисту прав як позивача, який повторно не з'явився в судове засідання (незалежно від причин неявки), так і відповідача, який у зв'язку з такою неявкою вимушений витрачати свої час та кошти. Так, для відповідача - це є залишення заяви без розгляду з правом на компенсацію витрат, пов'язаних з розглядом справи (ч. 5 ст. 142 ЦПК України), а для позивача - це право на повторне звернення до суду з тим самим позовом (ч. 2 ст. 257 ЦПК України).

Отже, згідно із вимогами ЦПК України суд не повинен з'ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого позивача в судове засідання і це не може бути підставою для скасування постановленої ним ухвали про залишення заяви без розгляду.

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі - Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обовязки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Крім того, слід зазначити, що Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «ОСОБА_1 проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 неодноразово належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, проте до суду не з'явився без поважних причин, не сповістив суд про зміну місця свого проживання, заяв про розгляд справи за його відсутності не надав, клопотань про перенесення розгляду справи також не надав.

У відповідності до ч. 1 ст. 131 ЦПК України позивач вважається таким, що належним чином повідомлений про день, час та місце судового засідання.

Отже, обставини неявки у судові засідання позивача ОСОБА_3, якому відомо про наявність цивільної справи за його позовом в суді, неодноразові виклики його в судові засідання, дають підстави стверджувати про неналежне здійснення ним своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обовязків, що призводить до затягування судового розгляду даної справи, яка тривалий час не може бути вирішена по суті.

Згідно ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не зявився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його незявлення не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання договору позики частково недійсним, договору дарування недійсним та застосування правових наслідків його недійсності підлягає залишенню без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст. 10, 43, 44, 131, 210, 223, 257 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання представника відповідача ОСОБА_2 задовольнити.

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання договору позики частково недійсним, договору дарування недійсним та застосування правових наслідків його недійсності залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 18.01.2019 року

Суддя В.В. Труханович