Справа № 152/459/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25 лютого 2019 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого Войнаровського І.В.,

за участі:

секретаря Одудовського С.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника

позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання укладеної додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки,

у с т а н о в и в :

В квітні 2018 року ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до суду з позовною заявою про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки, відповідачем визначив Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (далі-відповідач).

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на підставі розпорядження Шаргородської районної державної адміністрації № 192 від 03 травня 2007 року між ним та Шаргородською РДА укладено договір оренди земельної ділянки від 03 травня 2007 року, загальною площею 18,0213 га, кадастровий номер :01:002:0386 строком на десять років. Зазначений договір зареєстровано Вінницькою регіональною філією ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України» 08 листопада 2007 року за №0407:028:00135.

Позивач вказав, що пунктом 8 вказаного договору передбачено, що орендар має переважне право поновлення договору оренди на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Однак, вимогу даного пункту договору, як зазначив позивач, він не зміг виконати у відповідності до наказу №2-12278/15-16-ст Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 27 вересня 2016 року, відповідно до якого надано згоду на поділ вказаної земельної ділянки та розробку відповідної технічної документації, в звязку з чим позивач не міг отримати витяг з Державного земельного кадастру на зазначену земельну ділянку.

Після закінчення дії договору оренди позивач продовжує користуватись земельною ділянкою та сплачує орендну плату за її користування. Листа повідомлення від орендодавця про заперечення у поновленні строку оренди до 06 червня 2017 року не отримував.

На звернення позивача до відповідача з пропозицією укласти додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки про його поновлення, 21 березня 2018 року отримав відповідь за №272/0-415/6-18 зі змісту якої вбачалось, що відповідач відмовив у продовжені договору оренди через закінчення строку, на який його було укладено та через зміну меж орендованої земельної ділянки у звязку з її поділом, а також повідомив, що відповідачем, листом від 20 листопада 2017 року за №0-2-0.6-13518/2-17 його повідомлено про заперечення у поновлені договору оренди землі, однак позивач даного листа не отримував.

На підставі зазначеного позивач просить визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 03 травня 2007 року який зареєстровано Вінницькою регіональною філією ДП «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України» 08 листопада 2007 року за №0407:028:00135 між Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області та фізичною особою ОСОБА_1.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та докази додані до неї.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, однак до суду подав відзив на позовну заяву, де зазначив про невизнання позову та подав додаткові письмові пояснення на позовну заяву.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач вказав, що позивачем не виконано вимоги п. 8 договору оренди земельної ділянки, а саме, що орендар, який має намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобовязаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. Відповідно до п. 37 Договору дія договору припиняється у разі закінчення строку на який його було укладено. Так, як позивачем не було виконано п. 8 договору від 03 травня 2007 року та не дотримано вимог статті 33 Закону України «Про оренду землі», договір оренди є припиненим. На виконання частини 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» відповідачем повідомлено позивача листом №0-2-0.6-13518/2-17 від 20 листопада 2017 року про заперечення проти продовження договору оренди землі від 03 травня 2007 року строк дії якого закінчився 08 листопада 2017 року. Також повідомив, що позивач звернувся до відповідача стосовно поновлення договору оренди земельної ділянки 10 березня 2018 року.

Поряд з цим, представником відповідача, зазначено, що відповідно до наказу від 27 вересня 2016 року №2-12278/15-16-СГ на земельну ділянку, яка перебувала в оренді позивача відповідно до договору оренди земельної ділянки № 192 від 03 травня 2007 року надана згода на її поділ на підставі заяви голови ФГ «Мурафа М» ОСОБА_1 з метою забезпечення земельними ділянками учасників АТО з числа місцевих жителів, а саме: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 1,30 га. Зазначеним громадянам надано дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1,30 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Мурафської сільської ради Шаргородського району Вінницької області.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, беручи до уваги заперечення відповідача, за наслідками дослідження доказів у справі суд встановив таке.

Відповідно до розпорядження Шаргородської районної державної адміністрації № 192 від 03 травня 2007 року між ОСОБА_1 та Шаргородською РДА укладено договір оренди земельної ділянки від 03 травня 2007 року, загальною площею 18,0213 га, кадастровий номер :01:002:0386 строком на десять років. Договір зареєстровано Вінницькою регіональною філією ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України» 08 листопада 2007 року за №0407:028:00135(а.с. 5-10).

Листом адресованим начальнику Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області позивач просив розглянути та підписати додаткову угоду до договору оренди від 03 травня 2007 року (а.с. 11).

Відповідач листом № М272/0-415/6-18 від 21 березня 2018 року повідомив позивача про те, що договір оренди від 03 травня 2007 року укладений на термін десять років припинив свою дію 08 листопада 2017 року (а.с. 13).

Листом №0-2-0.6-13518/2-17 від 20 листопада 2017 року позивачу було заперечено у поновлені договору оренди землі (а.с. 24).

Наказом начальника Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №2-12278/15-16-ст від 27 вересня 2016 року погоджено ФГ «Мурафа М» згоду на поділ земельної ділянки площею 18,0213 га (кадастровий номер :01:002:0386) на території Мурафської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, яка перебуває в оренді цього підприємства згідно договору оренди землі від 03 травня 2007 року (а.с. 95).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Статтею 93, ч. 4 ст. 124 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно із частиною 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. За змістом частини 2 статті 792 ЦК України, майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Частинами 1-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обовязки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобовязаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

В судовому засіданні встановлено, що позивачем до закінчення строку дії договору оренди землі від 03 травня 2007 року на адресу відповідача лист з повідомленням про намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк не направлявся.

Частиною 1 статті 777 ЦК України встановлено, що наймач, який належно виконує свої обовязки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов'язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк. Умови договору найму на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо плати та інших умов договору переважне право наймача на укладення договору припиняється.

Пунктом 8 договору оренди землі між сторонами передбачено, що після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Положення п. 8 цього договору оренди землі узгоджуються із загальною нормою частини 1 статті 777 ЦК України та статтею 33 Закону України «Про оренду землі».

Для застосування частини 1 статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити наступні юридичні факти: орендар належно виконує свої обовязки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Приписами ч. 13 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що у разі зміни межі або цільового призначення земельної ділянки поновлення договору оренди землі здійснюється у порядку одержання земельної ділянки на праві оренди.

Так, наказом начальника Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №2-12278/15-16 ст від 27 вересня 2016 року погоджено ФГ «Мурафа М» згоду на поділ земельної ділянки площею 18,0213 га.

Частиною 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

В судовому засіданні встановлено, що листом №0-2-0.6-13518/2-17 від 20 листопада 2017 року відповідач повідомив позивача про заперечення у поновлені договору оренди землі від 03 травня 2007 року, а тому до посилання позивача на те, що він не отримував зазначеного повідомлення суд ставиться критично і в сукупності з іншими доказами, при встановлених обставинах, позовні вимоги про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки задоволенню не підлягають, як необгрунтовані та порушення переважного права позивача, як орендаря, яке підлягає судовому захисту не встановлено.

При постановленні даного рішення суд також бере до уваги, що відповідно до наказу виконувача обовязків начальника Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №2-12704/15-18-ст від 27 вересня 2018 року «Про передачу земельних ділянок державної власності в комунальну власність» передано Мурафській сільській обєднаній територіальній громаді у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 1138,6121 га, які розташовані на території Мурафської сільської обєднаної територіальної громади Шаргородського району Вінницької області, тощо.

Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Керуючись статтями 2, 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позовної заяви відмовити в повному обсязі.

Згідно зі статтями 273, 354, 355 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 06 березня 2019 року.

Суддя І.В. Войнаровський