Постанова

Іменем України

19 червня 2019 року

м. Київ

справа № 185/4401/16-ц

провадження № 61-24364св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - Павлоградська місцева прокуратура в інтересах ОСОБА_1 ,

відповідач - Павлоградське медичне училище Дніпропетровської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2016 року у складі судді Врони А. О. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Максюти Ж. І., Макарова М. О., Прозорової М. Л.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року Павлоградська місцева прокуратура в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Павлоградського медичного училища Дніпропетровської області про стягнення ненарахованої та невиплаченої стипендії та зобов`язання виплачувати стипендію у майбутньому.

Позов обґрунтовано тим, що з 01 вересня 2015 року ОСОБА_1 навчається у Павлоградському медичному училищі, відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» має право на отримання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, оскільки її батько має стаж підземної роботи більше 15 років. Разом з тим, виплачувана ОСОБА_1 стипендія є значно нижчою, ніж гарантована їй, як особі, на яку поширюється дія статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

З огляду на вказані вище обставини, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення ненарахованої та невиплаченої стипендії та зобов`язання нараховувати стипендію у майбутньому.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2016 року, позов задоволено частково. Стягнуто з Павлоградського медичного училища Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 ненараховану та невиплачену стипендію за період з 01 вересня 2015 року по 30 квітня 2016 року в розмірі 6 048,00 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, мотивовано тим, що на день ухвалення судового рішення дія статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» не зупинена та стаття не виключена із Закону, тому, враховуючи право позивача на матеріальний інтерес, захищене статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обґрунтованим є висновок, що ОСОБА_1 має право на призначення стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У січні 2017 року перший заступник прокурора Дніпропетровської області звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційної інстанції, у якій просить скасувати вказані судові рішення в частині позову про зобов`язання виплачувати на користь ОСОБА_1 стипендію у розмірі прожиткового мінімуму до закінчення нею навчання та ухвалити нове рішення в цій частині про задоволення позову.

В іншій частині судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій заявником не оскаржуються, тому судом касаційної інстанції не переглядаються.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

13 січня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області.

У травні 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.

Згідно із статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди першої та апеляційної інстанцій, ухвалюючи рішення про відмову в позові в частині зобов`язання виплачувати на користь ОСОБА_1 стипендію у розмірі прожиткового мінімуму до закінчення нею навчання, не взяли до уваги, що до прийняття Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» соціально-побутові проблеми шахтарів не було врегульовано і як вони будуть врегульовані у майбутньому залежить від законодавця, а не від рішення суду щодо застосування норм права до спірних правовідносин.

Судами першої та апеляційної інстанцій не взято до уваги, що необхідною умовою реалізації права ОСОБА_1 на отримання стипендії у встановленому законом розмірі, є визнання цього права відповідачем.

Праву позивача на отримання стипендії у розмірі, передбаченому Законом, кореспондує обов`язок відповідача нараховувати та виплачувати відповідну стипендію.

Обраний спосіб захисту порушеного права ОСОБА_1 в частині позову про зобов`язання виплачувати стипендію грунтується на положеннях статей 15, 16 ЦК України, статей 1, 3, 5 ЦПК України, чинного на час виникнення спірних правовідносин.

Суди першої та апеляційної інстанцій не звернули увагу на правовий висновок Верховного Суду України, висловлений у постановах від 01 червня 2016 року у справах № 6-1044цс16 та № 6-929цс16.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що згідно з довідкою Павлоградського медичного училища Дніпропетровської області від 22 березня 2016 року № 3 11 та наказу від 11 серпня 2015 року № 107-с ОСОБА_1 , 2000 року народження, наказом Павлоградського медичного училища Дніпропетровської області від 11 серпня 2015 року № 107-с зарахована студентом денної форми навчання за напрямом (спеціальністю) «сестринська справа» за державним замовленням з 01 вересня 2015 року з терміном навчання до30 червня 2019 року.

Відповідно до довідки Павлоградського медичного училища Дніпропетровської області від 13 травня 2016 року № 401, за період з 01 вересня 2015 року до 01 травня 2016 року позивачу нараховано та виплачено стипендію у сумі622,00грн щомісячно.

Згідно з довідкоюПублічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» (далі - ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля») Виробничого структурного підрозділу «Шахтоуправління Тернівське» від 02 червня 2015 року № 333 та копії трудової книжки, батько ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , 1978 року народження, працює уПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» і його стаж роботи на підземних роботах з повним робочим днем в шахті становить17 років і 2 місяці.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій вказаним вимогам закону у повній мірі не відповідають.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із частиною першою статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці»шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55).

За статтею 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суди першої та апеляційної інстанцій у вказаній справі дійшли обґрунтованого висновку про порушення та невизнання Павлоградським медичним училищем Дніпропетровської області права ОСОБА_1 на отримання стипендії відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Разом з тим, суди першої та апеляційної інстанцій безпідставно відмовили в позові в частині зобов`язання виплачувати встановлену стипендіюдо закінчення ОСОБА_1 навчання з огляду на таке.

За змістом статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

За змістом частини першої статті 4 ЦПК України законодавство визначає три окремі підстави для захисту цивільного права особи: порушення, невизнання, оспорювання цивільного права.

Невизнання цивільного права полягає у пасивному запереченні наявності в особи суб`єктивного цивільного права, яке безпосередньо не завдає шкоди суб`єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі його носію.

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією та законами України, у тому числі статтею 15, 16 ЦК України та статтями 2, 4 ЦПК України і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право не визнається. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, зокрема й про усунення перешкод у здійсненні невизнаного права шляхом зобов`язання вчинити певні дії, особа має суб`єктивне матеріальне право на їх задоволення.

Аналогічні положення містилися у статтях 1, 3 ЦПК України, чинних на час виникнення спірних правовідносин.

Отже, у вказаній справі, обраний прокурором спосіб захисту порушеного права позивача в частині позовних вимог про зобов`язання виплачувати стипендію ґрунтується на положеннях статей 15, 16 ЦК України, статей 1, 3, 15 ЦПК України, чинних на час виникнення спірних правовідносин.

Саме такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у справах № 6-1044цс16 та № 6-929цс16 у постановах від 01 червня 2016 року.

Крім того, суди першої та апеляційної інстанцій неправильно обґрунтували відмову у вказаній частині позову з тієї підстави, що вони не відповідають змісту чинного законодавства, оскільки судове рішення має бути наслідком чинного правового регулювання, яке в подальшому може бути змінено законодавцем з огляду на те, що у позовних вимогах у вказаній частині зазначено про зобов`язання відповідача сплачувати позивачу стипендію відповідно до статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, до закінчення нею навчання, за наявності підстав для її нарахування.

Верховний Суд зауважує, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з абзацом 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

З урахуванням зазначеного вище, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині позову прокурора про зобов`язання відповідача виплачувати ОСОБА_1 стипендію відповідно до статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, до закінчення ним навчання підлягають скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову в цій частині.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області задовольнити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2016 року в частині позову про зобов`язання виплачувати ОСОБА_1 стипендію відповідно до статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, до закінчення нею навчання скасувати.

Зобов`язати Павлоградське медичне училище Дніпропетровської області виплачувати ОСОБА_1 стипендію відповідно до статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, до закінчення нею навчання за наявності передбачених законодавством підстав для нарахування такої стипендії.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді: А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. П. Штелик