Справа № 183/6670/18
№ 2/183/1120/19
24 жовтня 2019 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді - Городецького Д. І.
секретаря судового засідання - Гончарової С. Є.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Укрсоцбанк", тертя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та скасування постанов державного виконавця,-
26 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, який в подальшому уточнив (а.с. 33-36). В обґрунтування уточненого позову позивач посилався на те, що 13 квітня 2007 року між ним та АТ "Укрсоцбанк" було укладено кредитний договір № 314, на підставі якого він отримав у кредит кошти у розмірі 40 000,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13 % річних, з кінцевим строком повернення до 12 квітня 2017 року, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ними було укладено договір Іпотеки, згідно якого відповідачу передано в іпотеку житловий будинок та земельну ділянку.
У жовтні 2018 року він дізнався про те, що 01 жовтня 2018 року постановою державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Демчук Х. А. було відкрито виконавче провадження ВП № 57300898 щодо примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В. А. № 911 від 23 січня 2018 року про звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог відповідача за кредитним договором у розмірі 18 098,40 дол. США, з яких: основний борг - 12 552,48 дол. США, відсотки - 5 545,92 дол. США, виконавчий збір - 51 146,07 грн. Зазначену постанову він отримав 22 жовтня 2018 року, а 31 жовтня 2018 року він отримав від лист з постановами про арешт майна та про арешт коштів боржника від 01 жовтня 2018 року. Ознайомившись через свого представника із матеріалами виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого напису, позивач ОСОБА_1 зазначив, що вважає його таким, що не підлягає виконання, оскільки відповідачем не доведено безспірності заборгованості, відсутності повного переліку документів щодо його вчинення, крім того виконавчий напис вчинено із порушенням строків, а також ним звернуто стягнення на житло, що є виключною прерогативою рішення суду, а тому, виконавчий напис нотаріуса вчинений з істотними порушеннями вимог чинного законодавства, а саме Закону України "Про нотаріат".
У зв`язку з наведеним, ОСОБА_1 просив суд:
- визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича № 911 від 23 січня 2018 року таким, що не підлягає виконанню;
- скасувати постанови державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області Демчук Христини Андріївни про арешт майна та про арешт коштів боржника від 01 жовтня 2018 року у виконавчому провадженні № 57300898.
Не погоджуючись із пред`явленим позовом, 07 лютого 2019 року Акціонерне товариство "Укрсоцбанк" надало відзив на позовну заяву, у якому посилалося на наявність у нотаріуса всіх необхідних, в розумінні ЗУ "Про нотаріат", документів для вчинення виконавчого напису, а також відсутність необхідності доведення безспірності заборгованості, оскільки відбулося звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, що не є порушенням Закону (а.с. 89-92).
Ухвалою суду від 30 жовтня 2018 року позовну заяву було залишено без руху, з наданням строку для усунення її недоліків (а.с. 28-29). 13 листопада 2018 року позивач звернувся на адресу суду із уточненою позовною заявою (а.с. 33-36). Ухвалою суду від 16 листопада 2018 року було відкрите провадження у справі (а.с. 48-49). 22 листопада 2018 року позивач звернувся на адресу суду із заявою про забезпечення позову (а.с. 53-54). Ухвалою суду від 26 листопада 2018 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову було задоволено частково, зупинено стягнення у виконавчому провадженні до прийняття рішення у справі (а.с. 74-77). Ухвалою суду від 21 лютого 2019 року було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів (а.с. 105-106). Ухвалою суду від 03 вересня 2019 року було закрите підготовче провадження у справі, судом призначений розгляд справи по суті (а.с. 175-176). 27 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову (а.с. 180-181). Ухвалою суду від 01 жовтня 2019 року заяву про забезпечення позову було задоволено, заборонено ДП "СЕТАМ" відчужувати нерухоме майно та зупинено торги з його реалізації (а.с. 193-195).
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а.с. 211).
Представник відповідача - Акціонерного товариства "Укрсоцбанк" у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином причин неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи суду не подавав.
Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином причин неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи суду не подавав.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та надані учасниками справи докази, приходить до таких висновків.
Відповідно до статті 1049 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Визначення поняття зобов`язання міститься у частині перші статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Як установлено у судовому засіданні, 13 квітня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "УКРСОЦБАНК" (правонаступником якого за установчими документами є Акціонерне товариство "Укрсоцбанк") і ОСОБА_1 укладений договір про надання не відновлювальної кредитної лінію № 41/03-7, відповідно до умов якого позивачеві надано кредит на поточні потреби у розмірі 40 000,00 дол. США частинами (траншами), зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13 % річних, з кінцевим строком повернення до 12 квітня 2017 року (а.с. 142-148). 25 червня 2008 року між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору про надання не відновлювальної кредитної лінії № 41/03-7 від 13 квітня 2007 року, якою сторони погодили відсотки за користування кредитом у розмірі 14 % річних (а.с. 149).
З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, 13 квітня 2007 року між ним та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "УКРСОЦБАНК" (правонаступником якого за установчими документами є Акціонерне товариство "Укрсоцбанк") було укладено Іпотечний договір № 314, за умовами якого ОСОБА_1 передав в іпотеку банку належне йому на праві приватної власності нерухоме майно, а саме:
- будинок: №1 літ. А - будинок (цегла), загальною площею 125,9 м2, житловою площею 92,5 м2, №2 літ. Д - вбиральня (т.час.) (шифер), № 3, №№ 2, 4, 5 - огорожа (метал), № 4 літ. І - замощення (бетон), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю за погодженням сторін 110 955,00 грн., що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на дату укладання договору складає 21 971,29 дол. США;
01 жовтня 2018 року державним виконавцем Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Демчук Х. А. було відкрито виконавче провадження № 57300898 з примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа (а.с. 65-66, 68). Окремими постановами державного виконавця від 01 жовтня 2018 року у виконавчому провадженні № 57300898 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , а також накладено арешт на його кошти (а.с. 69, 70).
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій.
При цьому стаття 50 Закону "Про нотаріат" передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника.
Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.
Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".
Як установлено матеріалами справи, при вчиненні виконавчого напису нотаріус не отримував від відповідача та позивача первинні документи щодо видачі кредиту та/або здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми комісії та процентів, зазначені у виконавчому написі, є безспірними.
На підтвердження безспірності заборгованості, АТ "Укрсоцбанк" надав нотаріусу у засвідчених ним копіях: іпотечний договір № 314 від 13 квітня 2007 року, договір про надання не відновлювальної кредитної лінії № 41/03-7 від 13 квітня 2007 року із додатковою угодою № 1 до нього від 25 червня 2008 року, графік платежів до кредитного договору, довідку-розрахунок заборгованості за кредитним договором, довідку про ненадходження платежу за період з 12 жовтня 2017 року по 13 листопада 2017 року, а також вимоги про усунення порушень (а.с. 114-119, 133-134, 135-137, 142-148, 149, 150-151, 152, 153).
Між тим, суд вважає, що зазначені довідки-розрахунки не можуть бути документами, які б підтверджували безспірність заборгованості, оскільки з ними боржник не мав можливості ознайомитись у встановлений 30-денний строк.
Разом з тим, необхідно зазначити, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом, за наявності всі необхідних документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку та за умови, що заявником подано заяву до нотаріуса про вчинення такого правочину в межах строку позовної давності.
З матеріалів справи вбачається, що спір з приводу наявної у позивача перед відповідачем заборгованості за кредитним договором № 41/03-7 від 13 квітня 2007 року було вирішено рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2018 року, яким позов АТ "Укрсоцбанк" про стягнення заборгованості було задоволено частково, а саме стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "Укрсоцбанк" заборгованість у загальному розмірі 21 124,91 дол. США, з яких: 12 552,48 дол. США - заборгованість за кредитом; 5 106,77 дол. США - заборгованість по відсотках; 2 596,33 дол. США - пеня за несвоєчасність повернення кредиту, що станом на 11 липня 2017 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 67 515,42 грн.; 869,33 дол. США - пеня за несвоєчасність повернення відсотків, що станом на 11 липня 2017 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 22 606,21 грн. Вирішено питання про стягнення судових витрат. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним та укладеним під приводом обману - відмовлено. Зазначене рішення суду постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року було залишено без змін (а.с. 201-209), зазначені обставини спростовують безспірність заборгованості за кредитним договором № 41/03-7 від 13 квітня 2007 року.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині обґрунтовані і підлягають задоволенню, а виконавчий напис, вчинений 23 січня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем, який зареєстрований в реєстрі за № 911, необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню.
Що стосується вимог про скасування постанов державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області Демчук Христини Андріївни про арешт майна та про арешт коштів боржника від 01 жовтня 2018 року у виконавчому провадженні № 57300898, суд наголошує, що на підставі приписів ЗУ "Про виконавче провадження", у разі набрання рішенням суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, тобто виконавчого напису на підставі якого відкрито виконавче провадження, державний виконавець має закрити таке провадження, скасувавши при цьому усі заборони. У разі нездійснення державним виконавцем таких дій, вимоги щодо скасування заходів примусу може стати предметом для оскарження дій такого виконавця, а тому такі позовні вимоги заявлені передчасно, а тому у їх задоволенні належить відмовити.
Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України відповідач повинен відшкодувати на користь позивача судовий збір у розмірі 704 гривні 80 коп. (а.с. 1).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Укрсоцбанк", тертя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та скасування постанов державного виконавця - задовольнити частково.
У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 704,80 грн. (сімсот чотири грн. 80 коп.).
Учасники справи:
- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Повне судове рішення складено 24 жовтня 2019 року.

Суддя Д. І. Городецький