ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

справа № 640/15003/17

провадження № 22ц/818/405/19

14 січня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря Литвин О.Б.,

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

відповідач - Харківська міська рада,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу Харківської міської ради

на рішення Київського районного суду міста Харкова від 03 травня 2018 року (суддя - Сенаторов В.М.)

по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Харківської міської ради про визнання права власності на спадкове майно,

встановив:

У вересні 2017 року позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, який у ході судового розгляду уточнили та просили визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом право власності на 122/2000 частини в праві спільної власності на житловий будинок АДРЕСА_1, що належала померлій ОСОБА_3; визнати за ОСОБА_2 у порядку спадкування за законом право власності на 183/2000 частини в праві спільної власності на житловий будинок АДРЕСА_1, що належала померлій ОСОБА_3.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла їхня мати, ОСОБА_3, яка не залишила заповіту, тому спадкоємцями за законом є: ОСОБА_1 (дочка спадкодавиці), ОСОБА_4 (чоловік спадкодавиці), ОСОБА_2 (дочка спадкодавиці), ОСОБА_5 (батько спадкодавиці), ОСОБА_6 (замість матері спадкодавиці - ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року). Заяв від інших спадкоємців до нотаріальної контори не надходило. Заяви про прийняття спадщини були подані до нотаріальної контори у встановлений ст. 1270 ЦКУ строк. Отже, спадщина вважається прийнятою. У Восьмій Харківській державній нотаріальній конторі відкрито спадкову справу №121/2016, в якій зберігаються документи, що підтверджують родинний зв'язок спадкоємців зі спадкодавицею. Згідно матеріалам спадкової справи спадкоємицею 2/5 часток спадкового майна є ОСОБА_1 (дочка спадкодавиці), оскільки на її користь відмовився чоловік спадкодавиці - ОСОБА_4, а спадкоємицею 3/5 часток є ОСОБА_2 (дочка спадкодавиці), оскільки на її користь відмовилися ОСОБА_5 (батько спадкодавиці), ОСОБА_6 (замість матері спадкодавиці - ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року). Спадщина складається з 61/400 частки у праві спільної власності на житловий будинок АДРЕСА_1. Але оформити право власності на спадкове майно у нотаріальному порядку не виявляється можливим з огляду на наступне. Згідно Довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 08.07.2016 року квартира АДРЕСА_1 12.01.1998 року була зареєстрована на праві спільної сумісної власності за ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 30.12.1997 року ВАТ «Харківська макаронна фабрика». Станом на 11.01.2007 встановлено, що по АДРЕСА_1 розташований житловий будинок літ. А-1 загальною площею 202,2 кв.м., який складається з шести квартир НОМЕР_1,НОМЕР_2,НОМЕР_5,НОМЕР_6,НОМЕР_4,НОМЕР_3. Відповідно до листа КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 08.07.2016 року 11 січня 2007 року до КП «Харківське міське БТІ» надійшла заява співвласників квартир НОМЕР_1,НОМЕР_2,НОМЕР_5,НОМЕР_6,НОМЕР_4,НОМЕР_3 по АДРЕСА_1 з проханням підготувати висновок щодо видачі свідоцтв про право власності як на житловий будинок замість квартир, у зв'язку із зняттям житлового будинку готельного типу з балансу ВАТ «Харківська макаронна фабрика» та переведенням житлового будинку у приватну власність. Право власності на квартиру НОМЕР_5 у будинку готельного типу у м. Харкові по АДРЕСА_1 спадкодавиця ОСОБА_10 набула на підставі заповіту ОСОБА_11, що померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року. На підтвердження цього державним нотаріусом 09.07.2004 року було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом. 22.02.2007 року КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» було підготовлено висновок до Київської районної ради м. Харкова щодо видачі співвласникам свідоцтв про право власності на житловий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1, у зв'язку з чим ідеальна доля померлої ОСОБА_3 склала 61/400 частину житлового будинку. Проте, правовстановлюючі документи не були оформлені. Разом з тим КП «ХМ БТІ» повідомило, що решті власників вказаного житлового будинку видані та зареєстровані в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно свідоцтва про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями з відповідними ідеальними частками.

Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 03 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 - задоволено. Постановлено визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом право власності на 122/2000 частини в праві спільної власності на житловий будинок АДРЕСА_1, що належала померлій ОСОБА_3; визнати за ОСОБА_2 у порядку спадкування за законом право власності на 183/2000 частини в праві спільної власності на житловий будинок АДРЕСА_1, що належала померлій ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі Харківська міська рада просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що особа, яка здійснила самочинне будівництво не набуває право власності на нього. Передумовою для виникнення права власності на новостворене нерухоме майно є прийняття такого нерухомого майна в експлуатацію. Докази про наявність у позивачів або спадкодавця дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з будівництва об'єкта та вводу його в експлуатацію у встановленому законодавством порядку до матеріалів справи не долучено. Також вказує на те, що спадкоємець не набуває права власності на нерухоме майно у порядку спадкування, якщо за життя спадкодавець не набув права власності на таке мано. Крім того, позивачі не реалізували своє право шляхом звернення до компетентних органів, отже, їх право не можна вважати порушеним.

Позивачі скористались своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу. Зазначають, що предметом розгляду справи є визнання права власності на спадкове майно. ОСОБА_3 набула право власності виключно на квартиру у житловому будинку, таким чином саме це майно є спадковим. Вимог про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва (гараж, сараї) позивачі не заявляли. А тому посилання в апеляційній скарзі на норми закону, що визначають правовий статус об'єктів самочинного будівництва, є безпідставним.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що право власності на спадкове майно ОСОБА_1 та ОСОБА_12 підлягає судовому захисту.

Судова колегія з таким висновком суду погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла матір позивачів - ОСОБА_3, після якої залишилась спадщина.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 30 грудня 1997 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності померлій матері позивачів - ОСОБА_3 та членам її сім'ї: ОСОБА_4 (чоловік), ОСОБА_9 (донька), ОСОБА_1 (донька). Дане свідоцтво було зареєстровано в Харківському міському бюро технічної інвентаризації 12 січня 1998 року ( а.с. 17).

Квартиру АДРЕСА_2 мати позивачів - ОСОБА_3 отримала у спадщину після померлої ОСОБА_11, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 09.07. 2004 року ( а.с. 18).

Згідно довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 08.07.2016 року станом на 11.01.2007 встановлено, що по АДРЕСА_1 розташований житловий будинок літ. А-1 загальною площею 202,2 кв.м., який складається з шести квартир НОМЕР_1,НОМЕР_2,НОМЕР_5,НОМЕР_6,НОМЕР_4,НОМЕР_3.

11.01.2007 року до КП «Харківське міське БТІ» надійшла заява співвласників квартир НОМЕР_1,НОМЕР_2,НОМЕР_5,НОМЕР_6,НОМЕР_4,НОМЕР_3 по АДРЕСА_1 з проханням підготувати висновок щодо видачі свідоцтв про право власності як на житловий будинок замість квартир, у зв'язку із зняттям житлового будинку готельного типу з балансу ВАТ «Харківська макаронна фабрика» та переведенням житлового будинку у приватну власність.

22.02.2007 року КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» було підготовлено висновок до Київської районної ради м. Харкова щодо видачі співвласникам свідоцтв про право власності на житловий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1, у зв'язку з чим ідеальна доля померлої ОСОБА_3 склала 61/400 частину житлвого будинку.

Спадкодавиця ОСОБА_3 не завершила процедуру оформлення права власності на належну їй 61/400 частину житлового будинку АДРЕСА_1 Правовстановлюючі документи не були оформлені.

Разом з тим решті власників вказаного житлового будинку видані та зареєстровані в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно свідоцтва про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями з відповідними ідеальними частками (а.с.27).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 19.01.2017 року №78427719 міститься інформація, що стосовно зазначеного житлового будинку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відкрито розділ на об'єкт як на житловий будинок (без наявності квартир).

Згідно листа нотаріуса від 19.01.2017 року № 302/02-14 спадщина після смерті ОСОБА_3 складається із 61/400 частки у праві спільної власності на житловий будинок з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Спадкоємицею 2/5 часток спадкового майна є ОСОБА_1, а спадкоємицею 3/5 часток є ОСОБА_2

Проте, видати позивачам свідоцтво про право на спадщину за законом на 61/400 (шістдесят одну чотирьохсоту) частку у праві спільної власності на житловий будинок АДРЕСА_1, неможливо, оскільки право власності на вказані частини житлового будинку за життя ОСОБА_3 не переоформлено ( а.с. 16).

Відповідно до роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

У справі, яка розглядається, право власності позивачів на 61/400 частки у праві спільної власності на житловий будинок, що знаходиться в м. Харкові по вул. Шаляпіна є невизнаним, у зв'язку з чим їм було відмовлено державним нотаріусом у видачі свідоцтва.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Відповідно до положень статті 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Установивши, що існують об'єктивні перешкоди для отримання позивачами свідоцтв про право на спадщину, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог та визнання за позивачами права власності в порядку спадкування за законом на частину жилого будинку після смерті матері.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 за життя не набула права власності на спадкове майно, а саме 61/400 частину у справі спільної власності на житловий будинок, а тому це право не може успадковуватись позивачами, на увагу не заслуговують.

В матеріалах справи містяться свідоцтва про право власності ОСОБА_3 на квартири НОМЕР_5, НОМЕР_6 у будинку готельного типу АДРЕСА_1

За даними Архівного відділу Харківської міської ради (лист від 29.11.2016 № ТЗ-353) рішення про видачу свідоцтва на право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_3 на зберігання у архівному відділі Харківської міської ради не виявлено.

Натомість іншими співмешканцями будинку були отримані свідоцтва у праві спільної власності на будинок.

Таким чином, ОСОБА_3 мала право власності на вказані квартири у будинку готельного типу, разом із мешканцями інших квартир цього ж будинку зверталась до компетентних органів за розглядом питання про передачу житлового будинку у приватну власність його мешканців. Однак, документи щодо переоформлення права власності на приватизовані квартири на частку у спільній власності на будинок, як об'єкт приватної власності відсутні, що позбавляє спадкоємців отримати свідоцтва про право на спадщину.

Доводи про наявність самочинних будівель у техпаспорті на будинок за 2007 рік також не можуть бути підставою для відмови у позові, оскільки вимоги про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва, що знаходяться на прилеглій до будинку території, не були предметом розгляду справи.

За змістом статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України, яка містить певні умови та підстави для застосування.

Вказані вимоги були додержані судом першої інстанції під час розгляду справи, підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними, суперечать наявним у справі доказам і спростовуються встановленими судом обставинами справи.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального або процесуального права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Відповідно до ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 03 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 січня 2019 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко