ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3829/19 Справа № 213/3736/18 Суддя у 1-й інстанції - Князєва Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач ОСОБА_1,

відповідач Приватне акціонерне товариство «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційні скарги ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_2 та Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 18 січня 2019 року, яке постановлено суддею Князєвою Н.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області (відомості про дату складення повного тексту рішення матеріали справи не містять), -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі ПРАТ «ІНГЗК») про стягнення моральної шкоди, в звязку з нещасним випадком, посилаючись на отримання ним виробничої травми, що потягло за собою втрату професійної працездатності. Висновком МСЕК у 2014 році йому було первинно встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 20% з 29 жовтня 2014 року по 01 листопада 2015 року, трудове каліцтво, з наступним переоглядом 01 листопада 2015 року. При повторному переогляді, 22 листопада 2017 року позивачу було зменшено втрату професійної працездатності до 10 % з наступним переоглядом 01 листопада 2019 року.

Просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 36 820,00 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 18 січня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПРАТ «ІНГЗК» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 20 000,00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з ПРАТ «ІНГЗК» на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_2, ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутого на користь позивача, просить збільшити його розмір до заявленого ним у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості. Так, як внаслідок трудового каліцтва та значної втрати професійної працездатності, позивач не має змоги вести звичне життя.

В апеляційній скарзі відповідач ПРАТ «ІНГЗК» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким зменшити суму відшкодування моральної шкоди, врахувавши вимоги розумності, виваженості та справедливості, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права. Зазначає, що судом визначено розмір моральної шкоди без врахування конкретних обставин справи, а саме: відсотку втрати профпрацездатності позивача, ступінь тяжкості ушкодження здоровя та повязаних з цим моральних страждань, істотності вимушених змін в житті позивача, відсутності погіршення стану його здоровя. Вважає, що факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами, зокрема в справі відсутні докази, які підтверджують психологічний стан потерпілого, розмір моральної шкоди, що визначений судом до стягнення, є необґрунтованим та значно завищеним, не відповідає засадам виваженості, розумності і справедливості, а також характеру і тривалості фізичних та моральних страждань позивача, крім того не відповідає сталій судовій практиці при розгляді аналогічних справ. Крім того, зауважує на тому, що висновок МСЕК та Акт розслідування нещасного випадку, виписні епікризи не можуть бути визнаними беззаперечними доказами заподіяння позивачеві моральних страждань.

Відзиви на апеляційні скарги не подані.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 працював з 15.01.2007 року по 20.04.2018 року черговим слюсарем та з ремонту устаткування ВАТ «Інгулецький ГЗК», ПАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», правонаступником якого є ПРАТ «ІНГЗК».

20.04.2018 року позивач був звільнений за власним бажанням по догляду за дитиною до досягнення нею 14-річного віку, згідно ст. 38 КЗпП України (а.с.24-28).

24.06.2014 року з ОСОБА_1О стався нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, внаслідок якого він отримав ушкодження здоровя у вигляді забою правого колінного суглобу, забою, садна правої поперекової області, забою, підшкірної гематоми мяких тканей голови, носа». (а.с.12-15).

Відповідно до п. 7 Акту № 1 від 28.06.2014 року форми Н-1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, причинами нещасного випадку на виробництві, під час якого був травмований ОСОБА_1 є : основною незадовільний технічний стан (опалубної плити), супутньою невиконання посадових обовязків (а.с.12-15).

Пунктом 10 цього Акту особою, яка допустила порушення законодавства про охорону праці, визнано ОСОБА_3 інженера з технічного нагляду ІІ категорії РЗФ-2, ПАТ «ІнГЗК», п.п.2.1, 2.3 «Посадової інструкції інженера з технічного нагляду ІІ категорії загальноцехової дільниці РЗФ-2», затвердженої 16.12.2013 року (а.с.13).

Висновком МСЕК (довідка Серії 12ААА № 003576) від 29.10.2014 року ОСОБА_1 первинно встановлено 20% втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом з 29 жовтня 2014 року до 01 листопада 2015 року з наступним переоглядом 01 листопада 2015 року. (а.с.08).

Висновком МСЕК (довідка Серії 12ААА № 047303) від 22.11.2017 року ОСОБА_1 при повторному огляді встановлено 10% втрати професійної працездатності з 01 листопада 2019 року до 01 листопада 2019 року з наступним переоглядом 01 листопада 2019 року. (а.с.77).

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки травму отримано позивачем під час виконання ним трудових обовязків і повязано з виробництвом, і наявності у звязку з цим підстав, передбачених ст. 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Спростовуються доводи апеляційної скарги відповідача щодо недоведення позивачем позовних вимог, оскільки, факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв'язку з виробничою травмою встановлений в судовому засіданні. Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у звязку з виробничою травмою, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві звязки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки відчуває незручності в звязку з травмою коліна. Лікарями виявлений відсутній стабілізаційний процес у його здоровї, що підтверджується чисельними виписними епікризами, що містяться в матеріалах справи, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманої травми, відсоток втрати позивачем професійної працездатності у розмірі 10%, стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, у звязку з отриманою травмою він постійно відчуває психологічний дискомфорт, фізичний біль, незважаючи на постійні курси лікування, які дають тимчасове полегшення його стану.

У звязку з чим доводи апеляційної скарги відповідача та представника позивача про необґрунтованість розміру моральної шкоди колегія суддів вважає безпідставними.

Посилання представника відповідача ПРАТ «ІНГЗК» на практику розгляду аналогічних справ є безпідставними та суперечать чинному законодавству, згідно якого суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України ( ч.1 ст. 8 ЦПК України).

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_2 та Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 18 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 07 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: