КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/824/1129/2019 Головуючий у 1-й інстанції - Коваленко К.В.
355/860/18-ц Доповідач: Чобіток А.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 січня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Шебуєвої В.А., Ящук Т.І.

секретар - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 12 жовтня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області, ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів та звільнення від сплати заборгованості за аліментами, -

у с т а н о в и в :

У червні 2018 року позивач пред'явив зазначений позов до відповідачів, в якому просив припинити з нього стягнення на користь ОСОБА_1, аліментів на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1., ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.07.2007 року і до досягнення дітьми повноліття та звільнити його від сплати заборгованості по аліментах в розмірі 47 020 грн., 90 коп. , що нарахована по виконавчому провадженню № 2-6665/07 на підставі виконавчого листа № 2-665/07, виданого Ічнянським районним судом Чернігівської області від 08.08.2007 року. Зазначає, що з 2010 року доньки проживають разом з ним та його батьками, та перебувають на його повному утриманні.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 12 жовтня 2018 року позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що вона частково визнає заявлений позов ОСОБА_2 та не заперечує проти перерахування заборгованості по сплаті аліментів з позивача на свою користь на утримання доньки ОСОБА_3, починаючи з 10.01.2012 року та на користь доньки - ОСОБА_4, починаючи з 23.06.2016 року, оскільки саме з цих дат діти припинили проживання з матір'ю. Під час звернення до суду ОСОБА_2 не було надано жодного належного та допустимого доказу, що мають істотне значення для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам відповідно до ст. 197 СК України. Позивач у межах передбаченого законом строку з моменту отримання розрахунку заборгованості від 28.02.2017 року за виконавчим провадженням № 2-665/07 не звертався до суду із відповідною скаргою про оскарження рішення та дій державного виконавця.

ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу не подавав.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд виходив із визнання відповідачем позову відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України.

Проте суд апеляційної інстанції не може погодитись з таким висновком суду в повному обсязі, оскільки задовольнивши вимогу ОСОБА_2 про припинення стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що дана вимога суперечить закону, а тому не може бути задоволена.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Установлено, що рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 08.08.2007 року з ОСОБА_2 на користь відповідача було стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.07.2007 року та до повноліття дітей.

Донька сторін у справі , ОСОБА_3 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто ІНФОРМАЦІЯ_8 вона досягла повноліття, а ОСОБА_4 -ІНФОРМАЦІЯ_5, тобто досягла повноліття ІНФОРМАЦІЯ_9.

Таким чином, на час ухвалення рішення суду, 12.10.2018 року, обов»язок ОСОБА_2 щодо утримання доньок ОСОБА_3 та ОСОБА_4, припинився за законом, та припинення його за судовим рішенням законом не вимагається.

Проте суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, що призвело до неправильного вирішення даної вимоги ОСОБА_2, унаслідок чого рішення суду в зазначеній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про залишення вимоги про припинення стягнення аліментів без задоволення.

Разом з тим висновок суду про задоволення вимоги ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами є законним та обґрунтованим, якого аргументи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Згідно із ч. 3 ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Пред'являючи вимогу про звільнення від сплати заборгованості по аліментам ОСОБА_2 зазначав, що судовим рішенням від 08.08.2007 року з нього на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання їх неповнолітніх доньок ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.07.2007 року та до повноліття дітей, але з 2010 року обидві доньки проживають з ним та його батьками по АДРЕСА_1 та перебували на його повному утриманні. Проте, незважаючи на вказану обставину, за ним рахується заборгованість за аліментами в розмірі 47020,90 грн..

До позову ОСОБА_2 додано довідку-розрахунок, складену старшим державним виконавцем Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Гордієнко Н.І. за № 29583 від 28.02.2017 року, відповідно до якої з 07.12.2012 року по 01.03.2017 року державним виконавцем нарахована заборгованість ОСОБА_2 по аліментам у розмірі 47020,90 грн., а також довідки Парафіївської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Парафіївської селищної ради, Виконавчого комітету Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відвідували Парафіївську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів Парафіївської селищної ради ОСОБА_3 з 01.09.2009 року, а ОСОБА_4 з 01.09.2010 року та проживали у сім'ї діда і баби ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у АДРЕСА_1 - ОСОБА_3 з 01.09.2009 року, а ОСОБА_4 з 2010 року ( а.с.7-20).

У відзиві на позов ОСОБА_1 не заперечувала про те, що виконавчою службою повинна бути перерахована заборгованість по сплаті аліментів з ОСОБА_2 на її користь на утримання доньки ОСОБА_3, починаючи з 10.01.2012 року, а ОСОБА_4, починаючи з 23.06.2016 року, оскільки з вказаних дат доньки припинили проживати разом із нею, надавши на підтвердження довідку Супоївської сільської ради Яготинського району від 21.08.2018 року за № 368 ( а.с.69-74).

Відповідно до довідки Супоївської сільської ради Яготинського району від 21.08.2018 року за № 368, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована та фактично проживає за адресою : АДРЕСА_2. ЇЇ діти : ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована в АДРЕСА_2 з 16.03.2009 року по 10.01.2012 року та фактично проживала за вказаною адресою по липень 2010 року. ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 була зареєстрована в АДРЕСА_2 з 16.03.2009 року по 23.06.2016 року та фактично проживала за вказаною адресою по липень 2013 року ( а.с.75).

Також ОСОБА_1 надано рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 29.06.2017 року, яким скасовано рішення Ічнянського районного суду Чергнігівської області від 13.05.2017 року та в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 відмовлено.

При цьому вказаним судовим рішенням установлена та обставина, що неповнолітня ОСОБА_4 проживає разом із бабусею ОСОБА_7 за адресою : АДРЕСА_1 з посиланням на акт обстеження, згідно з яким ОСОБА_4 фактчино проживає з 2010 року в с. Власівка Ічнянського району, Чернігівської області, за місцем проживання бабусі і навчається у Парафіївській ЗОШ І-ІІІ ступенів ( а.с.80-82).

11.05.2018 року комісія в складі депутата Парафіївської селищної ради Топчія І.І., сусідів : ОСОБА_10, ОСОБА_11, склали акт, яким підтвердили, що ОСОБА_4. ІНФОРМАЦІЯ_5 фактично проживає у АДРЕСА_1 у своєї бабусі ОСОБА_7 з 2010 року. Її батько ОСОБА_2 постійно матеріально підтримує дочку, оплачує навчання в ДПТНЗ «Броварський професійний ліцей» Мати ОСОБА_1 за період з 2010 року навідала дочку ОСОБА_4 дин раз у 2017 році ( а.с.14).

У судовому засіданні, яке відбулось у суді першої інстанції 08.10.2018 року, представники відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_12 та ОСОБА_14, які діяли від імені відповідача на підставі довіреностей від 03.08.2018 року, які посвідчені в установленому законом порядку секретарем виконавчого комітету Супоївської сільської ради Яготинського району Київської області Н.І. Гречухою проти позову ОСОБА_2 не заперечували. При цьому ОСОБА_12 дав пояснення, що дитина проживала в с. Супоївка з 2008 року по 2013 рік, після 2013 року дитина проживала з батьком, з 2013 року дитина не проживає з матір'ю (а.с. 83,84 довіреності, а.с.102-104 протокол судового засіданні від 08.10.2018 року).

08.10.2018 року представники ОСОБА_1 - ОСОБА_12 та ОСОБА_14 подали заяву, у якій просили позов ОСОБА_2 до Баришівського РВДВС, ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів та звільнення від сплати заборгованості за аліментами розглядати у їх відсутність. При цьому ними позов визнано повністю( а.с. 108).

Статтею 206 ЦПК України визначено , що в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє ( ч.ч. 4,5).

Звільняючи ОСОБА_2 від сплати заборгованості по аліментам у розмірі 47020,90 грн., що нарахована по виконавчому провадженню № 2-665/07 на підставі виконавчого листа № 2-665/07, виданого Ічнянським районним судом Чернігівської області 08.08.2007 року, суд першої інстанції , дослідивши матеріали справи вважав позов мотивованим, прийнявши при цьому визнання позову представниками відповідача.

Суд апеляційної інстанції погоджується із судом першої інстанції про те, що вимога ОСОБА_2 про звільнення його від сплати заборгованості виникла на законних підставах, оскільки з матеріалів справи вбачається, що обставини за яких з позивача на користь відповідача були стягнуті аліменти змінились ще у 2010 році, коли діти сторін перестали проживати з матір'ю ОСОБА_1.

Аргумент апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що її представники дійсно визнавали заявлений, ОСОБА_2 позов, але не в повному обсязі, як зазначив суд, а частково, спростовується матеріалами справи, а саме - протоколом судового засідання від 08.10.2018 року та заявою її представників про визнання позову повністю, підписану як ОСОБА_12, так і ОСОБА_14 08.10.2018 року (а.с.102-104,108).

Зауважень на протокол судового засідання як це передбачено ст. 249 ЦПК України, ні ОСОБА_1, ні її представники не подавали, та заяву про визнання позову не відкликали, хоча подана вона була 08.10.2018 року, а рішення у даній справі ухвалено лише 12.10.2018 року.

Як убачається із довіреностей ОСОБА_12 та ОСОБА_14, то останні уповноважені визнавати позов повністю чи частково, а тому суд вправі був приймати від останніх заяву про визнання позову ОСОБА_2 (а.с. 83,84).

Не встановлено судом апеляційної інстанції і підстав не приймати судом першої інстанції заяву представників відповідача про визнання позову з підстав, що їх дії суперечили інтересам ОСОБА_1, оскільки вимога ОСОБА_2 про звільнення його від сплати заборгованості по аліментам є законною.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 29.06.2017 року, яке набрало законної сили, установлена та обставина, що неповнолітня ОСОБА_4 проживає разом із бабусею ОСОБА_7 за адресою : АДРЕСА_1 з посиланням на акт обстеження, згідно з яким ОСОБА_4 фактично проживає з 2010 року в с. Власівка Ічнянського району, Чернігівської області, за місцем проживання бабусі і навчається у Парафіївській ЗОШ І-ІІІ ступенів ( а.с.80-82).

Тобто, судовим рішенням установлено суттєву зміну обставин, що були підставою стягнення аліментів з позивача, а саме - факт проживання доньки сторін ОСОБА_4 з 2010 року не з матір'ю, відповідачем у справі.

Зазначена обставина узгоджується як з наданими позивачем доказами на підтвердження вимоги про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, так і з доказами наданими самим відповідачем, - довідкою Супоївської сільської ради Яготинського району від 21.08.2018 року за № 368, відповідно до якої старша донька сторін ОСОБА_3 з матір'ю проживала по липень 2010 року.

При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що заборгованість по аліментам нарахована за період з 07.12.2012 року по 01.03.2017 року, а діти сторін не проживали з відповідачем з 2010 року.

Факт реєстрації дітей за місцем її проживання: доньки ОСОБА_3 до 10.01.2012 року, а доньки ОСОБА_4 до 23.06.2016 року, не надає ОСОБА_1 право на отримання від позивача заборгованості по аліментам, оскільки достовірно встановлено, що діти не проживали разом з нею з 2010 року, проте як заборгованість по аліментам рахується з 07.12.2012 року.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв&qunt;язок доказів у їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про законність рішення суду в частині вирішення вимоги про звільнення ОСОБА_2 від сплати заборгованості по аліментам.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 12 жовтня 2018 року скасувати в частині задоволення позову про припинення стягнення аліментів та постановити нове судове рішення в означеній частині.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області, ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів .

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: А. О. Чобіток

Судді: В.А. Шебуєва

Т. І. Ящук