КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 357/4923/18 Головуючий у 1-й інст. - Дубановська І.Д.
Апеляційне провадження №22-ц/824/2050/2019 Доповідач - Рубан С.М.
У Х В А Л А

15 січня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Клець О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Литвиненко Олени Леонідівни на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2018 року, ухвалене у складі судді Дубановської І.Д. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд міста Києва, Апеляційний суд Київської області та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

За змістом повідомлення, розміщеного в газеті «Голос України», днем початку роботи Київського апеляційного суду визначено 03 жовтня 2018 року.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду Київським апеляційним судом.

В травні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось з позовом до ОСОБА_2, в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором № б/н від 26.05.2011 року в розмірі 73 916,39 грн. та судові витрати у справі.

Посилається на те, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № б/н від 26.05.2011 року, який складається із анкети-заяви, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та Тарифів банку, які викладені на банківському сайті. За умовами вказаного договору ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 6 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ОСОБА_2 отримавши кошти від банку, не виконав умови договору щодо їх повернення, внаслідок чого утворилась заборгованість, що складається із: заборгованості за кредитом 2 711,20 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом 64 009,05 грн.; заборгованості за пенею 3 200,12 грн., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина) та 3 496,02 грн. штраф (процентна складова).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2018 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Литвиненко Олена Леонідівна подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Посилається на те, що з моменту підписання відповідачем Заяви між Банком та клієнтом був укладений кредитний договір в порядку ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору (умов кредитування). Відсутність підпису відповідача в Умовах, при наявності його письмового свідчення про те, що він ознайомлений у письмовому вигляді та згідний з Умовами та Тарифами, що Заява разом з Умовами та Тарифами складають договір про надання банківських послуг не є підставою вважати, що Умови укладені поза межами кредитного договору та є не допустимими доказами. Відповідач після отримання картки здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація боржником картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору на визначених ними Умовах про надання та обслуговування платіжних карток. Факт отримання кредитної картки «Універсальна» було зафіксовано фотографуванням за допомогою Web - камери. АТ КБ «Приватбанк» виконав умови договору та у виписці по рахунку проінформував відповідача про зміну відсотків по кредиту. Натомість відповідач не звертався до банку із письмовими заявами про розірвання кредитного договору, а продовжував робити зняття та погашення коштів, а отже відповідач прийняв нові Тарифи та погодився з їх зміною. Суд не перевірив розрахунок заборгованості та доводи банку про те, що позичальник користувався грошовими коштами, виконував умови кредитного договору, частково сплачуючи заборгованість за договором, у тому числі відсотки, пеню та комісію (погашення відображені у розрахунку заборгованості в графі «Сума погашення за наданим кредитом»), а отже визнав свої зобов'язання за угодою та розміри встановлених обов'язкових платежів.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу до суду не надав.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Вирішуючи дану справу, суд виходив з того, що 26.05.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір, умови якого зафіксовані в анкеті-заяві та умовах кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» по договору SAMDN9086.

Згідно Умов кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» по договору SAMDN9086 від 26.05.2011 року сторони погодили, що базова ставка в місяць, що нараховується на залишок заборгованості становить 3,0 %, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним.

Положень щодо зміни відсоткової ставки анкета-заява та Умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» по договору SAMDN9086 від 26.05.2011 року не містять.

Позивач посилається на те, що ОСОБА_2 умови зазначеного кредитного договору належним чином не виконував і станом на 28 лютого 2018 року його заборгованість згідно розрахунку позивача склала 73 916,39грн.

Аналіз наданого позивачем розрахунку заборгованості, разом із іншими доказами у справі, свідчить про те, що він не відповідає умовам укладеного сторонами кредитного договору, адже за Умовами кредитування за користування кредиткою «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» сторонами погоджена відсоткова ставка 36 % річних тоді, як за розрахунком заборгованості, починаючи із 01.01.2013 року по 31.08.2014 року банк нараховує відповідачу відсотки в розмірі 30 % річних, із 01.09.2014 року по 31.03.2015 року34,8 % річних, а із 01.04.2015 року до 28.02.2018 року 43,2 % річних.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «Приватбанк» посилається, зокрема, на те, що при розгляді справи суд першої інстанції не взяв до уваги те, що з моменту підписання відповідачем Заяви між Банком та клієнтом був укладений кредитний договір в порядку ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору (умов кредитування). Сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. Відсутність підпису відповідача в Умовах, при наявності його письмового свідчення про те, що він ознайомлений у письмовому вигляді та згідний з Умовами та Тарифами, що Заява разом з Умовами та Тарифами складають договір про надання банківських послуг не є підставою вважати, що Умови укладені поза межами кредитного договору та є не допустимими доказами.

Справа з подібними правовідносинами перебувала на розгляді Верховного суду провадження № 61-5918сво18 справа № 754/13763/15-ц, де Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не містять підпису відповідача. При цьому банк не надав судам належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.

За таких обставин суди дійшли висновку, що банком не доведено того, що сторони уклали договір про збільшення позовної давності на підставі частини першої статті 259 ЦК України, тому застосували правила загальної позовної давності у три роки, передбаченої статтею 257 ЦК України та дійшли висновку про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» у зв'язку зі спливом позовної давності.

Крім того, такої ж практики притримується й Верховний Суд, як колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, зокрема, у постановах: від 25 січня 2018 року у справі № 212/10084/13-ц (провадження № 61-1565св18), від 30 січня 2018 року у справі № 734/1905/16-ц (провадження № 61-245св18), від 20 червня 2018 року у справі №554/2254/16-ц (провадження № 61-19530св18), від 04 липня 2018 рок у справі № 438/489/16-ц (провадження № 61-3365св18), так і колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, зокрема, у постановах: від 29 січня 2018 року у справі № 229/2048/16-ц (провадження № 61-1475св18), від 07 лютого 2018 року у справі № 751/5977/17 (провадження № 61-560св17).

За таких обставин, колегія суддів Верховного Суду у складі Обєднаної палати Касаційного цивільного суду вважає, що у разі, якщо Умови та Правила надання банком кредиту, зокрема й умова про збільшення строку позовної давності, не містять підпису позичальника та при цьому банк не надає судам належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови та Правила містили ту чи іншу спірну умову, зокрема і щодо збільшеного строку позовної давності, у момент підписання заяви позичальника, або в подальшому не змінювались, то такі Умови та Правила надання банком кредиту не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору банку з цим позичальникам.

Тобто, при розгляді справ з аналогічними фактичними обставинами банки, на підтвердження тих чи інших умов кредитування, повинні надавати судам підписані позичальником Умови та Правила надання банком кредиту або докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, наприклад, підписану заяву позичальника, яка містить посилання на конкретну редакцію таких Умов, відповідно, із наданням суду цієї редакції Умов або докази на підтвердження того, яка саме редакція Умов була чинною на дату підписання заяви позичальником, тощо.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 червня 2018 року справа № 754/13763/15-ц провадження № 61-5918сво18 передана на розгляд Обєднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Підставою для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду суд вказав необхідність відступлення від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше ухваленому судовому рішенні Верховного Суду України, а також вказав про необхідність формування єдиної практики розгляду судами аналогічних спорів.

У пункті десятому частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Оскільки судові рішення у справі, що передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, та оскаржуване судове рішення ухвалені у подібних правовідносинах, апеляційний суд дійшов висновку про зупинення апеляційного провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи 754/13763/15-ц .

Керуючись ст. 252 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Зупинити апеляційне провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 754/13763/15-ц.

Ухвала набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення.

Повний текст ухвали складено 17 січня 2019 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Желепа О.В.

Іванченко М.М.