Справа № 310/6533/19
РІШЕННЯ

Іменем України

(Заочне)

18 листопада 2019 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Білоусової О.М.,

за участі секретаря судового засідання Шевченко А.С.,

представника позивача - адвоката Міскевич А.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердянську в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом визнання особи такою, яка втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить усунути перешкоди у здійсненні ним права на користування житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом припинення сервітутного права ОСОБА_2 на користування житловим будинком, визнавши її такою, що втратила право користування даним житловим приміщенням.

В позові посилається на те, що є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . З 26.01.2013 року по 19.10.2018 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем - ОСОБА_2 , яку 09.01.2018 року зареєстрував в належному йому будинку. Так, 19.10.2018 року сторони розлучилися, після розірвання шлюбу відповідач забрала свої речі з будинку позивача та виїхала в інше місце проживання до м. Запоріжжя. Сторони перестали спілкуватися. Вказує, що відповідач пообіцяла добровільно знятися з реєстрації місця проживання, проте не зробила цього. На даний час позивач має бажання оформити субсидію на комунальні послуги, але наявність реєстрації відповідача заважає йому в цьому.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Міскевич А.Л. підтримала позов, просила його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Надала пояснення відповідно по позову.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день, час і місце слухання справи повідомлена належним чином (а.с.21, 22, 26), причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не подала.

Тому суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе провести заочний розгляд справи.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.12.2010 року № 2-1552 належить житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва (а.с.10), копією витягу про державну реєстрацію прав (а.с. 11), інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 5).

Відповідно до копії домової книги, в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 (а.с. 6-8). Вказане також підтверджується копією довідки про склад сім`ї № 13500 від 19.08.2019 року, виданої відділом реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради (а.с. 13).

В матеріалах справи також міститься акт від 23.08.2019 року, підписаний ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про не проживання ОСОБА_2 в будинку за адресою: АДРЕСА_1 понад один рік (а.с. 12).

Свідок ОСОБА_5 пояснив суду, що є сусідом позивача, проживає в АДРЕСА_2 з 1992 р. Близько двох років не бачив відповідача та її речей в будинку позивача. На теперішній час ОСОБА_1 проживає в своєму будинку з іншою жінкою.

Свідок ОСОБА_4 пояснила, що є сусідкою позивача, проживає в будинку АДРЕСА_2 з 1992 року. Знає, що у сусідньому будинку проживає ОСОБА_1 - позивач по справі разом із новою дружиною ОСОБА_8 . Колишню дружину ОСОБА_2 не бачила близько півтора року. Бачила, що коли відповідач виїжджала з будинку позивача, то автомобілем вивозила свої речі.

Відповідно до ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Тому право члена сім`ї власника квартири користування цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це житло. Оскільки житлові права членів сім`ї власника житла є похідними від прав власника цієї квартири, то припинення права власності особи на квартиру припиняє право членів сім`ї на користування цією квартирою. Таким чином, лише члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим власником.

Пунктом 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.

При розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, судам необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, колишніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї колишнього власника житла.

З урахуванням того, що позивач - власник будинку, а відповідач - його колишня дружина (колишній член сім`ї власника житлового приміщення), яка зареєстрована у цьому будинку, повинні застосовуватись положення статті 405 ЦК України.

Реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти особу з реєстрації за місцем проживання можна лише за умови втрати нею права користування цим житлом чи у зв`язку з її виселенням (добровільно чи у примусовому порядку).

При цьому, суд звертає увагу, що при розгляді даної категорії справ, як визнання особи такою, що втратила право користування на підставі відсутності особи без поважних причин понад один рік, суд обов`язково повинен з`ясувати, з яких причин особа відсутня, чи не чиняться особі перешкоди у користуванні (наприклад, вчинення власником перешкод у користуванні житлом такій особі), чи є причини відсутності поважними, чи дійсно особа втратила право користування.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Касаційного цивільного суду Верховного суду від 10 жовтня 2018 року в справі № 127/22896/16-ц.

Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Приймаючи до уваги викладене, аналізуючи письмові докази, суд вважає, що відповідач чинить перешкоди позивачу у здійсненні ним права користування та розпорядження належним йому на праві власності майном, тому зазначені перешкоди необхідно усунути шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим будинком.

Керуючись ст.ст. 259, 265, 268, 280-282 ЦПК України, ст. 391 ЦК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом припинення сервітутного права ОСОБА_2 на користування житловим будинком АДРЕСА_1 , визнавши її такою, що втратила право користування даним житловим приміщенням.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення судового рішення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд може бути подано протягом тридцяти днів з дня складенняповного рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя Бердянського міськрайонного суду

Запорізької області О. М. Білоусова