ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9065/19 Справа № 212/1724/19 Суддя у 1-й інстанції - Борис О. Н. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретаря судового засідання - Євтодій К.С.

сторони справи:

позивач- ОСОБА_1

відповідач- Публічне акціонерне товариство«Банк «Фінанси та Кредит» про

третя особа- Покровський відділ державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку, спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 липня 2019 року, постановлену суддею Борис О.Н. в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про складення повного тексту ухвали відсутні), -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк» ФІК») про скасування пені, третя особа Покровський відділ державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі - Покровський ВДВС).

В обґрунтування позову зазначила, що 30 травня 2008 року вона отримала у ПАТ «Банк» ФІК» кредит в розмірі 25 000,00 грн. за кредитним договором №100-0-2008 зі сплатою 21,00% річних.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 21 липня 2011 року було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк» ФІК» заборгованість за вказаним кредитним договором, яка складалась з 50 281,15 грн. основного боргу, 32 000,00 грн. пені за несвоєчасне погашення несанкціонованого овердрафту по кредитному ліміту.

У січні 2018 року позивач отримала від банку відмову у задоволенні її заяви про списання заборгованості.

Вважає, що за Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» банк зобов`язаний скасувати нараховану суму пені.

Також, вважає, що умови вказаного кредитного договору щодо можливості в односторонньому порядку змінювати процентну ставку є нікчемними.

Просила суд визнати недійсним кредитний договір №100-0-2008 від 30.05.2008 укладений між ПАТ «Банк «ФІК» та ОСОБА_1 , визнати недійсним та скасувати нарахування пені за несвоєчасне погашення несанкціонованого овердрафту по кредитному ліміту за кредитним договором №100-0-2008 від 30.05.2008 в розмірі 32000,00 грн.

22 квітня 2019 року до початку розгляду справи по суті позивач зменшила та уточнила позовні вимоги, остаточно просила суд скасувати пеню про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «ФІК» за несвоєчасне погашення несанкціонованого овердрафту №099-0-2008 від 30.05.2008 та за договором про відкриття, надання та використання платіжної картки №008-Р/002198 від 28.05.2008 по кредитному ліміту в сумі 32 000,00 грн. на підставі рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 липня 2019 року провадження за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про скасування пені, третя особа Покровський відділ державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, закрито.

В апеляційній скарзі, позивач ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність і необґрунтованість оскаржуваної ухвали, ставить питання про її скасування та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі задовольнити її уточнені позовні вимоги щодо скасування пені за несвоєчасне погашення несанкціонованого овердрафту №099-0-2008 від 30.05.2008 та за договором про відкриття, надання та використання платіжної картки №008-Р/002198 від 28.05.2008 по кредитному ліміту в сумі 32 000,00 грн. на підставі рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Зокрема, скаржник, не погоджуючись із висновками суду першої інстанції, вказує, що суд порушив конституційні права позивача, позбавивши її права на доступ до правосуддя.

Відзив на апеляційну скаргу позивача не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши позивача ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , які кожен окремо підтримали доводи апеляційної скарги, просили ухвалу суду з викладених у скарзі підстав скасувати, ухваливши нове рішення про задоволення уточнених позовних вимог, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що предметом позову у справі є оскарження стягнутого на підставі рішення суду розміру пені у конкретній цивільній справі, у якій ухвалено остаточне рішення яке набрало законної сили, у зв`язку з чим заявлена позивачем вимога не може розглядатися за правилами будь-якого судочинства.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції і не може погодитись із доводами скаржника, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Частиною 1 статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом, що повністю узгоджується зправовою позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 20 березня 2019 року у справі № 295/7631/17.

У пункті 57 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів, визначено, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Учасники справи та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (частина перша статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

З уточненої позовної заяви, поданої позивачем 22 квітня 2019 року видно, що ОСОБА_1 до початку розгляду справи по суті зменшила та уточнила позовні вимоги та остаточно просила суд скасувати пеню в сумі 32 000,00 грн. нараховану банком за несвоєчасне погашення несанкціонованого овердрафту №099-0-2008 від 30.05.2008 та за договором про відкриття, надання та використання платіжної картки №008-Р/002198 від 28.05.2008 по кредитному ліміту, стягнуту рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 липня 2011 року (а.мс53-61).

З наявної в справі копії рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 липня 2011 року вбачається, що цим рішенням при частковому задоволенні позовних вимог ПАТ «Банк Фінанси та кредит», з позивача за несвоєчасне погашення кредиту, зокрема була стягнута пеня в сумі 32 000,00 грн. (а.с.22-зворот). Рішення суду в судах вищих інстанції відповідачем ОСОБА_1 не оскаржувалось, оскільки набрало законної сили 31 липня 2011 року (а.с.22).

Отже, відповідач ОСОБА_1 у встановлений законом строк не скористалась своїм правом оскарження рішення в судах апеляційної і касаційної інстанцій.

В подальшому, ОСОБА_1 , не маючи можливості сплатити, присуджені рішенням суду суми боргу за кредитом, звернулася 12.12.2017 року до ПАТ «Банк Фінанси кредит» із заявою про погашення кредиту та скасування пені та отримавши 11 січня 2018 року відмову банку, у лютому 2019 року звернулася до суду з позовом, який уточнювала про скасування пені, стягнутої рішенням суду від 21 липня 2011 року, яке набрало законної сили.

Згідно частини 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до частини 4 статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоби, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 09 червня 2011 року у справі «Желтяков проти України» («Zheltyakov v. Ukraine», заява № 4994/04, § 42-43)).

Отже, з наведених вище норм закону та викладених в ухвалі підстав, висновок суду про те, що позовна вимога про скасування пені стягнутої рішенням суду, яке набрало законної сили, не може розглядатися за правилами будь-якого судочинства, у звязку з чим справа підлягає закриттю на підставі статті 255 ЦПК України, колегія суддів вважає правильними, а доводи апеляційної скарги необґрунтованими, такими, що не можуть бути задоволені.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права і підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст.367,374,375, 381-383 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 липня 2019 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 28 листопада 2018 року.

Головуючий:

Судді: