Справа № 347/196/19
Провадження № 22-ц/4808/1457/19
Головуючий у 1 інстанції Гордій В. І.
Суддя-доповідач Горейко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Горейко М.Д.,

суддів: Василишин Л.В., Матківського Р.Й.,

секретаря Мельник О.В.

з участю представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на додаткове рішення Косівського районного суду, ухвалене у складі судді Гордія В.І. 30 вересня 2019 року в м. Косів,

в с т а н о в и в:

31.01.2019 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя, в якому просила визнати спільною сумісною власністю подружжя нежитлову будівлю загальною площею 85,2 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

11.03.2019 року ОСОБА_1 подав зустрічний позов до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя, в якому просив в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ним та ОСОБА_3 право власності по 1/2 частині за кожним на нежитлову будівлю, колишній пункт штучного осіменіння, що знаходиться по АДРЕСА_1 , загальною площею 85,2 кв.м.

Ухвалою Косівського районного суду від 15 травня 2019 року позови об`єднано в одне провадження, а ухвалою від 02 вересня 2019 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя залишено без розгляду.

Рішенням Косівського районного суду від 02 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності по 1/2 частині за кожним на нежитлову будівлю загальною площею 85,2 кв.м, колишній пункт штучного осіменіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1000 грн. оплаченого судового збору.

18.09.2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7500 грн.

Додатковим рішенням Косівського районного суду від 30 вересня 2019 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3800 грн. понесених судових витрат.

Задовольняючи часткового заяву ОСОБА_1 та ухвалюючи додаткове рішення про стягнення 3800 грн. понесених судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що доведеними є лише витрати за надання правової інформації, консультацій та роз`яснень в сумі 800 грн. та витрати за підготовку та складання зустрічної позовної заяви в сумі 3000 грн. Підтверджуючих даних щодо надання адвокатом Гулію І.В. інших послуг, вказаних в акті приймання-передачі наданих робіт (послуг) за договором про надання правничої допомоги від 04.03.2019 року, матеріали справи не містять.

Не погодившись з додатковим рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема вказує, що при ухваленні додаткового рішення судом не враховано жодного з її доводів, наведених у запереченні на заяву ОСОБА_1 .

Зазначає, що у відповідності до вимог ч. 17 ст. 197 ЦПК України суд у підготовчому засіданні з`ясовує розмір заявлених сторонами судових витрат. 15.05.2019 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. Жодного підтвердження того, що ОСОБА_1 користується послугами адвоката не було, в його позовній заяві не було зазначено попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат і лише 02.09.2019 року він подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також просив вирішити питання про стягнення з неї витрат, понесених ним на професійну правничу допомогу, та надав договір про надання правничої допомоги від 04.03.2019 року, акт приймання-передачі наданих робіт (послуг) від 30.08.2019 року та квитанцію про оплату адвокатських послуг №0451566. В порушення ст. 222 ЦПК України суд не з`ясовував чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин у підготовчому провадженні, та не залишив без розгляду заяву, яка без поважних причин не була заявлена в підготовчому провадженні.

Апелянт зауважує, що по даній цивільній справі адвокат ОСОБА_4 Т.Є. жодного разу не з`являлася в судові засідання, хоча справа слухається судом не один місяць.

Також вказує, що у акті приймання-передачі наданих робіт (послуг) вказано лише номер договору про надання правничої допомоги та не конкретизовано справу, у якій надано таку допомогу, а оскільки на розгляді Косівського районного суду перебуває не одне провадження за участі її та ОСОБА_1 , то зазначені у акті послуги можуть відноситися до інших проваджень.

Крім того апелянт вважає неналежною квитанцію, яку адвокат ОСОБА_4 Т.Є. видала ОСОБА_5 .В. Зазначає, що така квитанція відповідно до наказу №8 від 29.09.1995 року «Про затвердження форм документів суворої звітності та Інструкції щодо їх використання» використовується тільки для оплати за надані побутові послуги. Тобто наявна квитанція №0451566 не є підставою, а тим більше не може бути доказом у даній справі.

З наведених підстав просить додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи скарги заперечив та зазначив, що розгляд справи проводився без участі сторін, а тому апелянт безпідставно посилається на порушення судом ст.ст. 197, 222 ЦПК України. Також не відповідають дійсності твердження апелянта про те, що у його позовній заяві не було зазначено попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат, оскільки у своєму зустрічному позові від вказав такий розрахунок і в прохальній частині позову просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати. У відповідності до вимог ст. 137 ЦПК України ним було долучено необхідні докази розміру витрат на правничу допомогу адвоката. Частиною 6 зазначеної статті передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, проте ОСОБА_3 не подавала заперечень щодо заявленого ним розміру судових витрат та не заявляла про його зменшення. Суд правильно взяв до уваги, як належні, надані ним докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу. Твердження апелянта, що квитанція №0451566 від 30.08.2019 року є неналежною, оскільки така квитанція використовується тільки для оплати за надані побутові послуги, є безпідставними, оскільки чинним законодавством не передбачено форми квитанції, яку адвокат повинен видавати клієнту на підтвердження отримання коштів за свої послуги. Також некоректні посилання на Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правничу допомогу у цивільних та адміністративних справах», оскільки даний закон втратив чинність 15.12.2017 року.

Просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_3 без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції без змін.

В засідання апеляційного суду апелянт не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. Надіслала суду заяву про розгляд справи без її участі.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за відсутності апелянта.

Представник позивача ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги заперечила з мотивів, наведених у відзиві на апеляційну скаргу, просила залишити скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 , вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

За змістом ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 ст. 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Встановлено, що 04.03.2019 року між ОСОБА_1 (клієнтом) та адвокатом ОСОБА_6 Є ОСОБА_7 укладено договір про надання правничої допомоги, відповідно до якого адвокат взяла на себе зобов`язання надати клієнту правову (правничу) допомогу по захисту (представництво прав та охоронюваних законом інтересів) в Косівському районному суді Івано-Франківської області у цивільній справі №347/196/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя, а клієнт зобов`язався своєчасно, в строки та в порядку, передбаченому в розділі 3 угоди провести оплату за надання правничої допомоги (а.с. 67-69).

На підтвердження наданих адвокатом робіт (послуг) ОСОБА_1 надав акт приймання-передачі наданих робіт (послуг) за договором про надання правничої допомоги, укладеним 04.03.2019 року між ОСОБА_1 та адвокатом Розганюк Т.Є., від 30.08.2019 року, в якому наведено вид робіт (послуг), витрачений час та їх вартість, а також квитанцію №0451566 від 30.08.2019 року про оплату адвокатських послуг згідно договору про надання правничої допомоги від 04.03.2019 року в розмірі 7500 грн. (а.с. 70, 72).

Надавши повну та всебічну оцінку доводів заявника щодо розподілу судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд першої інстанції правильно врахував, що доведеними є лише витрати за надання правової інформації, консультацій та роз`яснень в сумі 800 грн. та витрати за підготовку та складання зустрічної позовної заяви в сумі 3000 грн., та обґрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що в порушення ч. 17 ст. 197 ЦПК України суд не з`ясував розмір заявлених сторонами судових витрат у підготовчому засіданні не приймаються до уваги, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, сторони у підготовче судове засідання не з`явилися. Ухвала про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті від 15.05.2019 року постановлена за відсутності сторін. Оскільки інших заяв та клопотань, крім зустрічного позову ОСОБА_1 , на момент постановлення даної ухвали не було, то суд вирішив лише питання про об`єднання зустрічного позову ОСОБА_1 з первісним позовом ОСОБА_3 .

Твердження апелянта, що в позовній заяві ОСОБА_1 не було зазначено попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат і лише 02.09.2019 року він подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також просив вирішити питання про стягнення з неї витрат, понесених ним на професійну правничу допомогу, спростовуються змістом зустрічного позову ОСОБА_1 , в якому наведено попередній (орієнтовний) перелік витрат, які позивач за зустрічним позовом очікував понести у зв`язку із розглядом справи.

Безпідставними є і зауваження апелянта про те, що по даній цивільній справі адвокат Розганюк Т.Є. жодного разу не з`являлася в судові засідання, хоча справа слухається судом не один місяць, оскільки витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні, а й у разі вчинення інших дій за його межами. Такий висновок зробив Верховний Суд в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №301/1894/17.

Також не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що видана адвокатом ОСОБА_4 Т.Є. квитанція №0451566 є неналежною, оскільки відповідно до наказу №8 від 29.09.1995 року «Про затвердження форм документів суворої звітності та Інструкції щодо їх використання» така квитанція може використовуватися лише для оплати за надані побутові послуги та не є доказом понесення витрат на правничу допомогу, з огляду на наступне.

Згідно визначення, яке міститься в п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» правова допомога - надання правових послуг, спрямованих на забезпечення реалізації прав і свобод людини і громадянина, захисту цих прав і свобод, їх відновлення у разі порушення.

Як вбачається з квитанції №0451566 від 30.08.2019 року (а.с. 72), така містить найменування послуги, наданої згідно договору про надання правничої допомоги від 04.03.2019 року, вартість такої послуги, підпис та печатку адвоката.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність оскаржуваного додаткового рішення не впливають, а фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судом, зокрема щодо розміру понесених ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу, які, на думку апелянта, встановлені судом неповно та неправильно.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3800 грн. понесених судових витрат на правничу допомогу, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а додаткове рішення Косівського районного суду від 30 вересня 2019 року без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а додаткове рішення Косівського районного суду від 30 вересня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча М.Д. Горейко

Судді: Л.В. Василишин

Р.Й. Матківський

Повний текст постанови складено 29 листопада 2019 року