КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Панченко М.М., Мостової Г.І.

при секретарі Маличівській Н.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 22 травня 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Національного банку України, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик», Державна казначейська служба України про відшкодування шкоди.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

14 грудня 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся у суд з позовом до відповідача Національного банку України, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик», Державна казначейська служба України про відшкодування майнової шкоди у розмірі 7 502 940,19 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 25 травня 2012 року між ним та ПАТ «Коменрційний банк «Хрещатик» було укладено договір №80367/959-655972 про відкриття та ведення поточного рахунку в банківських металах.

24 вересня 2015 року між ним та ПАТ «Коменрційний банк «Хрещатик» було укладенно договір банківського вкладу «Подвійна сила» в національній валюті із щомісячною сплатою процентів.

21 березня 2016 року між ним та ПАТ «Коменрційний банк «Хрещатик» було укладено договір банківського вкладу «Золотий стандарт» у банківських металах.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 05 квітня 2016 року №234 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 квітня 2016 року №463 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Відповідно до рішень Правління Національного банку України від 02 червня 2016 року №46-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Коменрційний банк «Хрещатик» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів осіб прийнято рішення від 03 червня 2016 року №913 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку.

Вважав,що в результаті протиправної бездіяльності Національного банку України, яка встановлена постановою Окружного адміністративного суду України від 28 лютого 2017 року у справі №826/15685/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду України від 30 травня 2017 року йому (позивачеві) завдано матеріальну шкоду в розмірі вкладів із врахуванням отриманої гарантованої суми, в розмірі вкладів, які не були повернуті ПАТ «Коменрційний банк «Хрещатик» на загальну суму 7 502 940,19 грн, посилаючись на ст. 1173 ЦК України та норми Конституції України.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 22 травня 2019 року позов ОСОБА_2 до Національного банку України, треті особи Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик», Державна казначейська служба України про відшкодування шкоди залишено без задоволення.

Не погодившись із рішенням суду ОСОБА_1 - представник ОСОБА_3 а подала на нього апеляційну скаргу. Вважала, що рішення підлягає скасуванню у зв`язку із порушенням судом першої інстанції та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду дійсним обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи. Наголошувала на тому, що позивач пред`явив позовні вимоги до відповідача НБУ, як органу державної влади, бездіяльністю якого завдано збитки. При цьому, посилалась на постанову Окружного адміністративного суду України від 28 лютого 2017 року у справі №826/15685/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду України від 30 травня 2017 року та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 07 грудня 2017 року, якою касаційну скаргу НБУ залишено без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 лютого 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2017 року без змін. Вказувала, що твердження суду, що НБУ не є суб`єктом договірних відносин є помилковими, оскільки позивач подав позов до НБУ про відшкодування шкоди, обгрунтовуючи його при цьому нормами деліктного, а не зобов`язального права. Враховуючи, що рішенням суду, що набрало законної сили, встановлена бездіяльність НБУ, яка потягла за собою негативні наслідки, то і шкоду, заподіяну вкладникам, на думку представника позивача, повинен відшкодовувати НБУ. Саме у зв`язку з протиправною бездіяльністю, що встановлена рішенням суду, яке набрало законної сили, позивачу було завдано матеріальних збитків у сумі неповернутих вкладів. А тому, НБУ є суб`єктом відповідальності за нормою ст. 1173 ЦК України, як орган державного управління, що наділений державно-владними повноваженнями в грошово-кредитній і банківській сферах. Окрім того, представник позивача у своїй апеляційній скарзі посилається на Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини. Просила рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 - представника позивача ОСОБА_2 , представник Національного банку України - Чорна Ю.А. не погодилась з доводами апеляційної скарги виходячи з наступного. Зокрема зазначала, що представник позивача у своїй апеляційній скарзі зазначав, що позивач подав позов до НБУ про відшкодування шкоди, обгрунтовуючи його при цьому нормами деліктного, а не зобов`язального права. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності (ст. 1166 ЦК України), обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: протиправність діяння її заподіювача; настання шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та шкодою; вина заподіювача шкоди. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду. Позивач не довів наявність в сукупності усіх умов, які разом утворюють склад правопорушення. Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб. У спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед кредитором, норми Закону про систему гарантування є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. На даний момент, згідно інформації, розміщеної на офіційній Інтернет-сторінці Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, процедура ліквідації ПАТ «КБ`Хрещатик» триває до 19.06.2021, здійснюється виплата грошових коштів кредиторам згідно встановлених черг. На даний момент зобов`язальні відносини між позивачем та ПАТ «КБ «Хрещатик» за договорами банківського вкладу не припинилися. Вважала, що посилання представника позивача на рішення Окружного адміністративного суду щодо бездіяльності НБУ по відношенню до ПАТ «КБ «Хрещатик», то вони, на її думку, є безпідставними, оскільки цими рішеннями не встановлено, що НБУ завдало матеріальну шкоду вкладникам ПАТ «КБ «Хрещатик» та не встановлено факту неможливості повернення їм коштів. До того ж, зазначала, що рішеннями судів у справі 826/15685/16 встановлено протиправну бездіяльність НБУ за період 01.03.2011 по 01.05.2014, тоді як договори банківського вкладу позивачем з ПАТ «КБ «Хрещатик» було укладено відповідно 24.09.2015 та 21.03.2016, що поза межами встановлено судом періоду. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник 3-ї особи Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог частини 1 статті 44 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ч.1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 120 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку представника 3-ї особи Державної казначейської служби України в судове засідання, яке про час та місце розгляду справи повідомлене, причину неявки суду не повідомило, такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрутованість рішення суду першої інстанції в межа доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав до задоволення позовних вимог.

З такими висновками суду слід погодитись, оскільки суд дійшов їх з дотриманням вимог процесуального законодавства щодо всебічності й повноти з`ясування дійсних обставин справи, прав та обов`язків сторін в даних правовідносинах, належної правової оцінки наданих у справі доказів та норм матеріально права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказане рішення відповідає зазначеним нормам права дивлячись на таке.

При ухваленні рішення про залишення без задоволення позовних вимог суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

Позивач ОСОБА_2 уклав з третьою особою у справі ПАТ «КБ «Хрещатик» договір № 80367/959 від 25 травня 2012 року про відкриття та ведення поточного рахунку у банківських металах, 24 вересня 2015 року ними укладено договір № 280D-623729 банківського вкладу «Подвійна сила» у національній валюті із щомісячною сплатою процентів, а 21 березня 2016 року ними укладено договір № 280D-2235 банківського вкладу «Золотий стандарт» у банківських металах /а. с. 7-8, 9-10, 11, 12-13, 14/.

Як вбачається з наданої позивачу ПАТ «КБ «Хрещатик» довідки, його заява від 02 липня 2016 року прийнята банком та акцептована у сумі 7 502 940, 19 грн. Задоволення вимог позивача-кредитора здійснюватиметься за рахунок коштів, одержаних у результаті ліквідації та реалізації майна банку /а. с. 15/.

05.04.2016 Правлінням Національного банку України прийнято постанову №234 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" до категорії неплатоспроможних".

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 02 червня 2016 року № 46-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 03 червня 2016 року № 913, «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» з 06 червня 2016 року до 05 червня 2018 року включно.

За твердження позивача, віднесення ПАТ КБ "Хрещатик" до категорії неплатоспроможних призвело до неможливості виконання банком своїх зобов`язань перед позивачем згідно укладених з банком та ним договорів.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує на те, що у результаті бездіяльності НБУ, що підтверджено у постанові Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.02.2017, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2017 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07.12.2017, якою визнано бездіяльність НБУ протиправною порушено право позивача на розпорядження своїми коштами за відповідними договорами.

Позивач не заперечував, що йому як кредитору банку Фондом гарантування вкладів фізичних осіб виплачено 200 000 грн.

З урахуванням викладеного, з посиланням на приписи ст. 1173 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача шкоду у розмірі 7 502 940,19 грн., що дорівнює розміру вкладу.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Згідно із п. 8, п. 9 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Вимоги про відшкодування шкоди заявлені позивачем на підставі ст. 1173 ЦК України.

Стаття 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави матеріальної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відшкодування майнової шкоди за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю./

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди встановлено у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Правила щодо відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, його посадовою або службовою особою встановлені статтями 1173, 1174 Цивільного кодексу України, згідно яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою при здійсненні ними своїх повноважень відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Суб`єктами відповідальності, відповідно до ст. 1173 ЦК України, є органи державної влади або місцевого самоврядування, в яких реалізується їхня деліктність.

Згідно зі ст. 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органами місцевого самоврядування відповідно до ст. 140 Конституції України є сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про Національний банк України" Національний банк є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління.

Також особливий статус Національного банку України визначений в Рішенні Конституційного Суду України від 26.02.2009 № 6-рп/2009, відповідно до пункту 3.1 якого Конституція України визначила правовий статус Національного банку України як центрального банку держави, основною функцією якого є забезпечення стабільності грошової одиниці України (ст. 99). Особливість юридичного статусу Національного банку України полягає в тому, що, з одного боку, він має публічно-правовий статус особливого центрального органу державного управління, самостійного у своїй діяльності від органів державної влади (ст. 6, 7, 24, 25, 53 Закону України "Про Національний банк України"), а з іншого - цивільно-правовий статус як юридичної особи, яка має відокремлене майно, що є об`єктом права державної власності і перебуває в його повному господарському віданні, та може вчиняти певні цивільно-правові правочини з комерційними банками, державою (ст. 4, 29, 31, 42 Закону України "Про Національний банк України").

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, самостійним у своїй діяльності від органів державної влади, та не є суб`єктом відповідальності в розумінні ст. 1173 ЦК України.

Таким чином, позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди, має довести наявність всіх чотирьох елементів правопорушення, в тому числі і вини, а посилання позивача на необхідність застосування ст. 1173 Цивільного кодексу України, яка не потребує доведення вини, є безпідставним.

Як встановлено вище, постановою Правління Національного банку України від 05.04.2016 №234 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" до категорії неплатоспроможних".

05.04.2016 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №463 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку", відповідно до якого розпочато процедуру виведення ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик" з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 05.04.2016 до 04.05.2016 включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик", визначені статтями 37-39 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб."

Рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.04.2016 №560 продовжено строки тимчасової адміністрації в ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик" з 05.05.2016 до 04.06.2016 включно.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 02.06.2016 № 46-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 03.06.2016 № 913 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик".

Зазначена інформація відображена на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб: (http://www.fg.gov.ua) та в розумінні ч.3 ст. 82 ЦПК України є загальновідомою, загальнодоступною та такою, що не потребує доказуванню.

Виведення неплатоспроможних банків з ринку шляхом здійснення тимчасової адміністрації і ліквідація банків згідно із статтею 3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є виключною компетенцію Фонду.

Згідно із статтею 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку під час здійснення тимчасової адміністрації не здійснюється. При цьому строк виконання всіх грошових зобов`язань банку та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) відповідно до 46 даного Закону вважається таким, що настав. Порядок задоволення вимог кредиторів вкладників визначений у Розділі VIII цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, обмеження банку щодо задоволення вимог кредиторів банку виникло не після прийняття відповідачем постанови №234, а після прийняття рішення виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №463 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку" (яке є чинним), адже саме з цього моменту ПАТ КБ "Хрещатик" в силу закону не міг виконувати розпорядження позивача за вкладеними з ним договорами.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між прийняттям відповідачем постанови від 05.04.2016 №234 та неможливістю ПАТ КБ "Хрещатик" виконувати зобов`язання перед позивачем за договором банківського рахунку, в силу приписів ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Також колегія суддів звертає увагу на те, що на момент розгляду справи триває ліквідація ПАТ "Комерційний банк "Хрещатик" (19.06.2021), здійснюється виплата грошових коштів кредиторів згідно встановлених черг у відповідності до вимог Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до довідки №1642 від 26.04.2018 (а.с.15) заява про визнання ОСОБА_2 кредитором від 02.07.2016 за №5190 від 02.07.2016 отримана ПАТ «КБ «Хрещатик» та акцептована у сумі 7 502 940,19 грн., що свідчить про те, що на момент розгляду справи зобов`язальні відносини між позивачем та банком за договорами банківських вкладів не припинились. До моменту ліквідації банку, відповідно до ст. 609 Цивільного кодексу України, його зобов`язання за договором банківського рахунку не припиняються, а тому визначення шкоди позивача та її розмір на даний час є передчасним, оскільки до закінчення процедури ліквідації банку та повернення позивачу його грошових коштів, сума яких внесена до вимог кредиторів, не можна встановити розмір нанесення шкоди позивачу.

Таким чином, оскільки позивач є акцептованим кредитором, а процедура ліквідації банку триває, то факт неповернення позивачу коштів за договором банківського рахунку на момент звернення до суду, є припущенням позивача про завдання йому шкоди.

Помилковими є посилання позивача на те, що визнано протиправною бездіяльність відповідача НБУ встановленою у судовому порядку при вирішенні спору постановою Окружного адміністративного суду України від 28 лютого 2017 року у справі №826/15685/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду України від 30 травня 2017 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07 грудня 2017 року, якою касаційну скаргу НБУ залишено без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 лютого 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2017 року без змін, оскільки у вказаних судових рішеннях не міститься жодного висновку про те, що внаслідок дій або бездіяльності Національного банку України було порушено право позивача чи інших кредиторів ПАТ "КБ "Хрещатик" на отримання коштів за відповідними договорами.

Аналіз положень статті 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина заподіювача шкоди.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).

З огляду на вищевикладене та зважаючи на те, що позивачем не доведено факту понесення шкоди у розмірі 7 502 940,19 грн, не доведено наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправною бездіяльність відповідача НБУ, встановленою рішенням суду та заявленою позивачем шкодою, що вказує на відсутність обов`язкових складових для покладення матеріальної відповідальності за майнову шкоду.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо підстав для відмови у задоволені позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги щодо порушенням судом першої інстанції та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду дійсним обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Всі висновки суду першої інстанції щодо безпідставності заявленого позову та неможливості відновлення порушеного права у обраний позивачем спосіб повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга представника позивача не містить, в ході апеляційного розгляду представник позивача також не навів таких обставин.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 367,374,375,382,384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 22 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 28 листопада 2019 року.

Головуючий:

Судді: