ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3082/19 Справа № 210/5642/18 Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Публічне акціонерне товариство "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", Публічне акціонерне товариство "АрселорМіттал Кривий Ріг",

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, відповідачів Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" та Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 20 листопада 2018 року, ухваленого суддею Сільченком В.Є. у м. Кривому Розі,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», ( надалі - ПАТ «ПівдГЗК»), Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" (ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»),про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров'я.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що тривалий час працював на підприємствах відповідачів де підпадав під дію шкідливих факторів виробничого середовища, в результаті чого отримав професійне захворювання. Висновком МСЕК від 14.06.2018 йому первинно встановлено 30% втрати професійної працездатності. Просив стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди з відповідача ПАТ «ПівдГЗК» 92400 грн., з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» - 9600 грн. - пропорційно періоду роботи на цих підприємствах, без урахування податків з доходів фізичних осіб.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 20 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто на його користь з ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» у відшкодування моральної шкоди 20000грн., з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» - 9600 грн. А також на користь держави судовий збір у розмірі по 352,40 грн., з кожного з відповідачів.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про зміну рішення суду та збільшення розміру стягнутої моральної шкоди з ПАТ «ПівдГЗК» до 92400 грн.

В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не враховано глибину моральних страждань та фізичного болю, які щоденно зазнає позивач. Вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає принципу розумності, виваженості та справедливості.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог. В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не враховано що при прийомі на роботу позивач був обізнаний про наявність шкідливих умов виробничого середовища, погодився на них, отримував компенсації, передбачені колективним договором. Судом не врахований термін роботи позивача на виробництві у ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», який із загального трудового стажу становить лише 8 місяців. Визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає вимогам розумності та пропорційності спричиненої шкоди.

Також, не погоджуючись із рішенням суду, представник відповідача ПАТ «ПівдГЗК» посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ПАТ «ПівдГЗК». В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не враховано роботу позивача на інших підприємствах де він підпадав під дію впливу шкідливих факторів виробничого середовища. При прийомі на роботу позивач був обізнаний про шкідливі умови виробничого середовища, через наявність яких, позивач отримував компенсації, право на пенсійне забезпечення на пільгових умовах, більшу оплату праці. Після встановлення професійного захворювання позивач свідомо продовжував працювати у шкідливих умовах. Позивачем не доведено спричинення йому моральної шкоди та не надано доказів для обґрунтування заявлених вимог.

У відзивах ПАТ «ПівдГЗК»на апеляційні скарги представника позивача та відповідача ПАТ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» ставить питання про залишення цих апеляційних скарг без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши доповідь судді- доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційних скарг, наданих на них відзивів, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював у шкідливих умовах праці на підприємстві ПАТ «ПівдГЗК» в період з 23.04.2010 по 20.10.2016. виконував електро- та газозварювальні роботи при капітальному та поточному ремонті грузопідйомних механізмів, різку та зварювання металоконструкцій. Крім того, в період з 18.03.2003 по 18.11.2003 позивач працював електрозварником ручного зварювання на підприємстві ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (16-21).

Згідно записів, що містяться в трудовій книжці ОСОБА_1 має загальний трудовий стаж 20 років, з них в умовах шкідливого впливу 6 років 5 місяців. (а.с. 12-15).

Як видно п.п. 16, 17 Акту розслідувань причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача від 20.03.2018 року встановлено, що професійне захворювання ОСОБА_1 виникло внаслідок недосконалості робочого місця, де він підпадав під вплив пилу та шкідливих хімічних речовин, концентрація яких, перевищувала нормативні гранично допустимі показники.

Висновком медично лікарсько-експертної комісії ДУ «Український НДІ промислової медицини» м. Кривого Рогу «Про наявність професійного характеру захворювання» ОСОБА_1 встановлено діагноз:Хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пилотаксичний бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії), група «D» у поєднанні з персистуючою бронхіальною астмою, важкий перебіг, четверта ступінь. Ленегева недостатність другого - третього ступеня J 68.4 (п. 14 Акту).

Висновком МСЕК від 14.06.2018 року ОСОБА_1 первинно встановлено 30% втрати працездатності та третя група інвалідності (а.с. 8-9,10).

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність заявлених ОСОБА_1 позовних вимог та відшкодування позивачу, у зв'язку з отриманим професійним захворюванням, моральної шкоди відповідачами, у зв'язку із тим, що працюючи на цих підприємствах позивач підпадав під дію шкідливих факторів.

Колегія суддів погоджується із висновком суду, щодо обов'язку відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду спричинену втратою здоров'я на виробництві, вважає його законним і обґрунтованим.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров'ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров'ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров'я.

Згідно статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як видно з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 20 березня 2018 року, причиною професійного захворювання ОСОБА_1 є робота позивача на підприємствах відповідача, впродовж 6 років 5 місяців в умовах впливу шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, які перевищували нормативні показники (а.с.13).

Отже, роботодавці ПАТ "ПівдГЗК " та ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг", під час роботи позивача допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини відповідачів, якими не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

У частині першій статті 237-1 КЗпП передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Стаття 4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується , зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Колегія суддів не бере до уваги посилання представників відповідачів в апеляційних скаргах на те, що позивач був обізнаний із шкідливими умовами виробничого середовища при прийомі на роботу та добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов'язку виконати вимоги ч. 2 ст.153 КЗпП України та ст.13Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

Спростовуються доводи апеляційної скарги відповідача ПАТ "ПівдГЗК " щодо не доведення позивачем позовних вимог, оскільки, факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв'язку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний фізичний біль та моральні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, у зв'язку з тим, що професійне захворювання обмежує його життєву активність і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" та представника позивача, щодо визначеного судом першої інстанції розміру стягнутої моральної шкоди, такими, що заслуговують на увагу.

Колегія суддів не може погодитися із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з кожного з відповідачів на користь позивача, який визначено без повного урахування положення п.9Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо),яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, судом першої інстанції не враховано тривалість роботи позивача на кожному із підприємств відповідачів у шкідливих умовах праці, у зв'язку із чим стягнутий розмір моральної шкоди є непропорційним відпрацьованому часу.

Як видно, із записів, що містяться в трудовій книжці позивача та згідно встанволених фактів розслідування професійного захворювання викладених в Акті, на підприємстві відповідача ПАТ "ПівдГЗК " позивач працював у шкідливих умовах виробничого середовища - 77 міс., а на підприємстві ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" лише 8 місяців. З урахуванням відсотку втрати ним професійної працездатності в розмірі 30%, стан здоров'я потерпілого, який вимушений проходити періодичне лікування для підтримки стану здоров'я та обстеження, з урахуванням тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та можливість такого відновлення.

Колегія суддів вважає, що визначений судом розмір компенсації моральної шкоди стягнутий з ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" на користь позивача є завищеним та непропорційним часу роботи позивача на цьому підприємстві, тому рішення суду в цій частині підлягає зміні та зменшенню суми моральної шкоди з 9600 грн. до 5000 грн.

А розмір моральної шкоди стягнутий з ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1, на думку колегії суддів, є заниженим. Тому, рішення суду підлягає зміні, на підставі положення п.1ч.1 ст.376 ЦПК України, а стягнутий розмір збільшенню з 20000 грн. до 40000 грн., що буде відповідати засадам справедливості, законності та співмірності із періодом часу відпрацьованого позивачем на кожному з підприємств відповідачів.

Згідно п. в ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.

Положеннями ч.13 ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, непередаючі справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, відповідно змінює судовий збір.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Пленум Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з частиною третьою статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Аналіз цієї норми дає підстави зробити висновок про те, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди може полягати у відшкодуванні грошима, майном або в інший спосіб. Отже, характер такої вимоги (майновий чи немайновий) є похідним від обраного позивачем (потерпілою особою) способу відшкодування моральної шкоди. Якщо позивач просить відшкодувати моральну шкоду грошима або майном, то така позовна вимога набуває майнового характеру.

Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров'я до двох відповідачів та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою та складається із двох окремих позовних вимог.

Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Згідно положення п.3 ст.6 ЗУ «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше позовних вимог, судовий збір сплачується за кожну позовну вимогу.

Отже, з урахуванням положення, п.п.1 п.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1,0 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої законом на 1 січня календарного року. З огляду, на дату звернення позивача до суду у жовтні 2018 року, з кожного з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 704,80 грн., виходячи з розрахунку (1762х0,4).

На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції в частині визначеного судом розміру стягнутого з відповідачів судового збору підлягає зміні та збільшенню з 352,40 грн. до 704,80 грн., з кожного, на підставі положення п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п. 1,3,4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг",задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 20 листопада 2018 року змінити в частині розміру моральної шкоди стягнутої з Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 збільшивши його з 20000 грн. до 40000 грн. та в частині розміру моральної шкоди стягнутої з Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" на користь ОСОБА_1 зменшивши її з 9600 грн. до 5000 грн.

Змінити рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 20 листопада 2018 року в частині визначеного судом розміру судового збору, який підлягає стягненню з кожного з відповідачів на користь держави збільшивши його з 352,40 грн. до 704,80 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 05 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: