Провадження № 2/234/2990/19
17 жовтня 2019 року м. Краматорськ
Краматорський міський суд Донецької області в складі:
головуючого судді Данелюк О.М.
при секретарі Антоненко О.В.
ОСОБА_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1
ОСОБА_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2
про визнання права власності на земельну ділянку у зв`язку із переходом права власності на житловий будинок, -
Обставини справи:
08.07.2019р. позивачка ОСОБА_1 звернуласяся до Краматорського міського суду Донецької області із позовом до ОСОБА_2 визнання права власності на земельну ділянку у зв`язку із переходом права власності на житловий будинок.
В позові позивач просить суд визнати за нею, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на земельну ділянку площею 0,0600га, надану для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , у зв`язку із переходом права власності на житловий будинок з надвірними спорудами за цією ж адресою.
Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 30.07.2019 провадження по цивільній справі відкрито та призначено попередній судовий розгляд по справі у судовому засіданні на 05.09.2019 року.
Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 05.09.2019 зазначену цивільну справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 20.09.2019 року.
Від позивачки надійшла заява, в якій вона просить справу слухати без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідачка у судове засідання не з`явилася. Повідомлена належним чином про час та місце слухання справи, про причини неявки суду не повідомив, у зв`язку з чим зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, слідує, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Згідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши матеріали справи, суд встановив:
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу №862 від 21.08.1997р., ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_3 . Даний договір укладений між нею та ОСОБА_2 (а.с.8).
Відповідно до виписки з рішення Краматорського міського суду Донецької області від 02.07.2003р. (а.с.10), за ОСОБА_1 визнано право власності на жилий будинок АДРЕСА_3 .
Вказаний житловий будинок розташовано на земельній ділянці площею 0,06га, яка була надана у власність ОСОБА_2 , згідно Державного акту серії ІІІ-ДН № 105669 на підставі рішення виконкому Краматорської міської Ради №4 від 08.01.1997 року.
Згідно ч.1 ст.81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
Оскільки в укладенні договору купівлі-продажу не було зазначено відчуження земельної ділянки, то позивач позбавлений можливості здійснити державну реєстрацію земельної ділянки.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).
Згідно ст.14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні..
Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Статтею 377 Цивільного кодексу України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.
При посвідченні правочинів про перехід права власності на житловий будинок, будівлю або споруду нотаріус роз`яснює сторонам норми ст.120 Земельного кодексу України та статті 377 Цивільного кодексу України, відповідно до яких передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника.
Частиною 4 ст.120 Земельного кодексу встановлюється загальне правило, відповідно до якого, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами, право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Означена норма ставить умови такого переходу в залежність не тільки від змісту договору про перехід права на земельну ділянку, але і від договору відчуження будівель, споруд, зміст якого може змінювати загальне правило пропорційного переходу прав на земельну ділянку до набувачів будівлі. Дана норма(поряд з договором про перехід прав на будівлю(споруду) практично визначає основну умову договору про перехід права на земельну ділянку, не дозволяючи сторонам вийти за встановлені законом рамки пропорційності розподілу прав на ділянку на стадії укладення договору про перехід права на неї, якщо раніше вони не передбачали таку можливість у договорі відчуження будівлі.
Проте ч.6 ст.120 ЗК України та ч.2 ст.377 Цивільного кодексу передбачають, що розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти.
У разі набуття права власності на жилий будинок, який розташований на землях державної або комунальної власності, що перебувають у користуванні іншої особи, та необхідності поділу земельної ділянки площа земельної ділянки, що формується, не може бути меншою, ніж максимальний розмір земельних ділянок відповідного цільового призначення, визначених статтею 121 Земельного кодексу України.
Для недопущення протиріч з даного питання, до ст.141 Земельного Кодексу "Підстави припинення користування земельною ділянкою" були внесені доповнення п. «е», що додатковою підставою припинення права користування земельною ділянкою є «набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці».
Враховуючи, що земельна ділянка, право власності на яку просить визнати позивач, є об`єктом цивільних прав, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.4, 10, 12, 76, 144, 263-265, 280-281 ЦПК України, ст.377 ЦК України, ст.81 ЗК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання права власності на земельну ділянку у зв`язку із переходом права власності на житловий будинок - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на земельну ділянку площею 0,0600га, надану для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , у зв`язку із переходом права власності на житловий будинок з надвірними спорудами за цією ж адресою.
Заочне рішення може бути переглянуте Краматорським міським судом за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд Донецької області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення складене в одному екземплярі в нарадчій кімнаті.

Суддя Краматорського

міського суду О.М. Данелюк