Дата документу 09.01.2019 Справа № 318/2139/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №318/2139/17 Головуючий у 1 інстанції Козлова Н.Ю.
Провадження № 22-ц/807/192/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Воробйової І.А.

за участю секретаря судового засідання: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В ИЛ А:

У жовтні 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що 26.12.2007 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_3 уклали договір кредиту № 07А200-К.

Загальними Зборами Акціонерів 09 березня 2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) Банку на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк».

Відповідно до п.1.1. Кредитного договору, Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 31045,00 дол. США.

Свої зобов'язання Позивач виконав, надавши грошові кошти Позичальникові.

Однак, ОСОБА_3 порушила взяті на себе зобов'язання, щодо своєчасної сплати кредиту у зв'язку з чим станом на 23.05.2017 року вона має заборгованість у розмірі 44711,95 доларів США, яка складається з наступного: 24827,86 доларів США - сума заборгованості за кредитом; 19884,09 доларів США - сума заборгованості за відсотками.

В забезпечення виконання зобов'язань Позичальника, яким є ОСОБА_3, що випливають з Основного договору, 26.12.2007 року Позивач та фізична особа - ОСОБА_4, уклали договір Поруки № 07А200-П. відповідно до умов якого ОСОБА_4, як поручитель, поручається за виконання Позичальником обов'язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому.

В зв'язку з вищевикладеним ПАТ «Укрсоцбанк» просив суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в розмірі 44711,95 доларів США, а також судові витрати, які були ними понесені у зв'язку зі зверненням із позовом до суду у вигляді судового збору в розмірі 17486,60 гривень.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2018 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПАТ «Укрсоцбанк» у особі представника Бандуристого Р.С. подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вирішити питання судових витрат.

24 вересня 2018 року ОСОБА_3 надала суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

03 січня 2019 року від ОСОБА_3 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. В обґрунтування вказаного клопотання зазначила, що у зв'язку з ї відрядженням 8 та 9 січня 2018 року до м. Київ, розгляд справи просить відкласти.

Клопотання ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи не може бути задоволено, оскільки ОСОБА_3 не надано доказів на підтвердження того, що 8 та 9 січня 2018 року вона буде знаходитися у відрядженні. Вказані скаржником визнані колегією неповажними.

ПАТ «Укрсоцбанк» повідомлено належним чином про розгляд справи, що підтверджується повідомленням про вручення судової повістки. Причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

Зважаючи на вказане, колегія у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України здійснила апеляційний розгляд у відсутності сторін.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Судом встановлено, що між сторонами було укладено кредитний договір № 07А200-К від 26.12.2007 року. Згідно якого відповідачка ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 31045,00 дол. США (а.с.6-8).

Загальними Зборами Акціонерів 09 березня 2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) Банку на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк».

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

У зв'язку з невиконанням відповідачем кредитних зобов'язань, згідно розрахунку суми заборгованості станом на 23.05.2017 року ОСОБА_3 має заборгованість у розмірі 44711,95 доларів США, яка складається з наступного: 24827,86 доларів США - сума заборгованості за кредитом; 19884,09 доларів США - сума заборгованості за відсотками (а.с.21-26).

Згідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, встановленим договором поруки.

В забезпечення виконання зобов'язань Позичальника, яким є ОСОБА_3, що випливають з Основного договору, 26.12.2007 року Позивач та фізична особа - ОСОБА_4, уклали договір Поруки № 07А200-П. відповідно до умов якого ОСОБА_4, як поручитель, поручається за виконання Позичальником обов'язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому (а.с.16-17).

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановленого договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ПАТ "Укрсоцбанк" пропустило строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права, про застосування якого заявив відповідач.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У відповідності до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (статті 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин, початок перебігу позовної давності, пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Банком 02.09.2010 року ОСОБА_3 було направлено Претензію № 15.2-008/96-1077 про повернення заборгованості по кредитному договору протягом 30 календарних днів після отримання цієї вимоги. Тобто, позивач відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України і п.3.2.3 договору кредиту використав право дострокового стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором, змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому повинен був пред'явити позов протягом трьох років, починаючи з цієї дати (а.с.112).

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 02.12.2015 року у справі №6-1707цс15, пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом є зміною строку виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що строк позовної давності необхідно обчислювати з 02.09.2010 року (дата направлення претензії). Останній платіж відповідачем 10.08.2010 року. З позов Банк до суду звернувся 27.09.2017 року.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно, тощо).

Позовна давність у розумінні статті 264 ЦК України не переривалася, про що свідчить розрахунок заборгованості, наданий позивачем. Інші активні дії, що мали б ознаки визнання відповідачем позову, останнім також не вчинялися.

Сплив позовної давності позбавляє можливості одержати судовий захист свого порушеного цивільного права за умови заяви сторони у спорі до винесення судом рішення.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, підписаної 04.11.1950 р. ратифікованої із заявами та застереженнями 17.07.1997 р., яка набула чинності для України 11.09.1997 р. (далі - Конвенція), передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме:

1.забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів;

2.запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Під час розгляд у справи в суді першої інстанції ОСОБА_3 надала заперечення, в яких просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити у зв'язку зі спливом строку позовної давності (а.с.111).

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог, оскільки заборгованість відповідача за кредитним договором існує та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, однак, в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у повному обсязі з підстав застосування строків позовної давності в цих правовідносинах.

Твердження апелянта щодо неправильного застосування судом правових норм щодо перебігу строків позовної давності оцінюються колегією суддів критично, оскільки не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та суперечать умовам договору, укладеного між сторонами у справі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують рішення першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування цього рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в частині задоволення позову, в порядку ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційних скарг, вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 365, 367, 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 16 січня 2019 року.

Головуючий

Судді: