Номер провадження: 22-ц/813/5630/19
Номер справи місцевого суду: 2-1229/11
Головуючий у першій інстанції Кириченко П. Л.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Черевка П.М.,

суддів - Дрішлюка А.І., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 квітня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами,

встановив:

16.03.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною скаргою, в якій просив визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця від 26.02.2018 року ВП №30042335 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.

В обґрунтування скарги зазначав, що 22.08.2011 року Овідіопольським районним судом Одеської області було прийнято рішення по справі № 2/1229/2011 за позовом ОСОБА_3 до нього про стягнення аліментів. 15.09.2011 року був виданий виконавчий лист № 2-1229. 12.03.2018 року поштою він отримав листа від Овідіопольського РВ ДВС ГТУЮ в Одеській області від 26.02.2018р. №40-4802, в якому була постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами. Посилаючись на те, що перевезення товарів на транспортному засобі становить його єдиний дохід, з якого він в тому числі буде платити аліменти, категорично не погоджується з даною постановою. При цьому вказуючи, що у його власності є нерухоме майно, а саме 50/100 садового будинку АДРЕСА_1 , та 1/2 частина земельної ділянки для ведення садівництва, загальною площею 0,060 га, за цією ж адресою. Він позбавлений можливості користуватися цим майном, отже не заперечує щодо звернення стягнення на зазначене майно для погашення заборгованості по аліментам, однак виконавча служба до цього часу не звертає стягнення на це майно.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 09.04.2019 рокув задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції від 09.04.2019 року і прийняти нову постанову, якою задовольнити скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що порушені положення ст.ст.12, 13 ЦПК України щодо рівності прав сторін на збирання і подання доказів на підтвердження своєї позиції. Судом порушено п.2 ч.1 ст.264 ЦПК України, не враховано інші фактичні дані, що знаходилися у виконавчому провадженні. Крім того, зазначає апелянт, відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» стягнення заборгованості по сплаті аліментів повинно було здійснено шляхом вилучення арештованого майна боржника з передачею його для подальшої реалізації.

В судове засідання, призначене на 13 листопада 2019 року, сторони не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 22.08.2011 року рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області позов ОСОБА_3 задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 19 травня 2011 року до досягнення дитиною повноліття.

15.09.2011 року Овідіопольським районним судом Одеської області видано виконавчий лист № 2-1229 на виконання вищевказаного рішення суду.

На підставі виконавчого листа № 2-1229 державним виконавцем Овідіопольського РВ ДВС ГТУЮ в Одеській області винесено постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 30042335.

Під час виконання вищевказаного судового рішення у ОСОБА_1 утворилася заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно з розрахунком державного виконавця від 02.02.2018 року за період станом на 01.02.2013 р. 7695,82грн.; за 11 місяців 2013 р. 7381,00 грн.; за 12 місяців 2014 р. 9156,00 грн.; за 12 місяців 2015р. 10302,00грн.; за 12 місяців 2016 р. 11478,00 грн.; за 3 місяці (І квартал) 2017 р. 3816,75 грн.; за 3 місяці (ІІ квартал) 2017 р. 4389,75 грн.; за 6 місяців (ІІІ та ІV квартал) 2017 р. 9240,00 грн.; за січень 2018 р. 1540,00 грн. Всього заборгованість складає 63459,32 грн., що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» (далі Конвенція).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 71 Закону регулює порядок стягнення аліментів державним виконавцем.

Згідно з положеннями ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику.

Судом правильно встановлено, що державний виконавець, дії якого оскаржуються, склав розрахунок заборгованості по аліментам у межах повноважень та повідомив у встановлений законом строк зацікавлених осіб про вчинену виконавчу дію, що свідчить про дотримання ним вимог ст.71 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч.3 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Згідно з п.4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Мін`юсту від 02.04.2012 року №512/5, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч.1 ст.13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.3 ст.77 СК України аліменти сплачуються щомісячно.

Згідно частини 9 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

28.12.2011р. та 31.08.2012р. державним виконавцем відділу ДВС Овідіопольського РУЮ прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

26.06.2013 р. державним виконавцем відділу ДВС Овідіопольського РУЮ прийнято постанову про розшук майна боржника.

26.02.2018 р. державним виконавцем відділу ДВС Овідіопольського РУЮ прийнято постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання. В цей же день державним виконавцем відділу ДВС Овідіопольського РУЮ прийнято постанову про встановлена тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобам; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

27.02.2018р. державним виконавцем відділу ДВС Овідіопольського РУЮ прийнято постанову про арешт майна боржника.

Згідно із ч.10 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі: 1) якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування; 2) використання боржником транспортного засобу у зв`язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю; 3) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу,військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції,здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони,відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях; 4) розстрочення або відстрочення сплати заборгованості за аліментами у порядку, встановленому законом.

Судом обґрунтовано зазначено, що у разі незгоди боржника із застосованим до нього тимчасовим обмеженням у праві керувати транспортними засобами, він має довести в суді наявність хоча б однієї з вищенаведених підстав.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Скаржником не надано належних доказів того, що має тільки одну спеціальність та не може виконувати іншу роботу, і тому робота водієм чи право керування є його єдиним джерелом засобу для існування.

Крім того, боржник не надав суду доказів, що на час винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови про обмеження його прав, він повідомив його належним чином про підстави, які перешкоджають застосовувати до нього такий вид обмеження, як тимчасове обмеження у праві керувати транспортними засобами.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що порушення державним виконавцем чи іншою посадовою особою державної виконавчої служби прав, свобод чи законних інтересів заявника при здійсненні дій по виконанню рішення суду не вбачається, тому дії державного виконавця є законними та обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо безпідставності доводів боржника, приведених у скарзі, про визнання неправомірним рішення державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами у виконавчому провадженні № 30042335, оформлене постановою від 26.02.2018 року, та відмови у задоволенні скарги.

Згідно зі ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо порушення норм матеріального і процесуального права, то вони зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства, та на законність судового рішення.

За таких обставин доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу, оскільки ґрунтуються на неправильному розумінні змісту норм закону.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не впливають на правильність ухвали суду першої інстанції, яка постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування ухвали суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.374, ст.ст.375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25.11.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду П.М. Черевко

А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький