ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1560/19 Справа № 192/3159/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Щербина Н.О. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2018 року по справі за позовом кредитної спілки Союз-Дніпро до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2016 року кредитна спілка Союз-Дніпро звернулася до суду з позовом до відповідачів про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 12 вересня 2013 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №2423/13 про надання останній кредиту в сумі 27 676,00 грн. на 30 місяців, починаючи з 12 вересня 2013 року по 11 березня 2016 року, відповідно до умов якого позивач передав відповідачці грошові кошти зі сплатою за користування кредитом відсотків згідно умов договору, а ОСОБА_2 зобовязалася погашати заборгованість, яка складається з заборгованості по кредиту та відсотків за користування кредитом щомісячно в період з 10 по 16 число кожного місяця згідно з графіком погашення заборгованості по кредитному договору.

Відповідачка зобовязана була повернути суму кредиту, та відсотки за користування кредитом, які розраховуються щомісячно при своєчасному внесенні платежів відповідно до п.4.1 кредитного договору із розрахунку 2,3% на залишок заборгованості за кредитом з наступного дня надання кредиту. За період своєчасного повернення кредиту фактично за кожен день користування кредитом було нараховано 6544,77 грн.

Відповідачкою ОСОБА_2 несвоєчасно та не в повному обсязі виконувались взяті зобовязання, тому при несвоєчасному внесенні платежів по поверненню кредиту, позикодавець нараховує проценти за користування кредитом згідно п.4.4. кредитного договору за кожен день простроченого платежу, які склали 41067,86 грн..

Строк дії договору закінчився 11 березня 2016 року, але сума кредиту не погашена та складає 46 814,63 грн., з яких: 11 575,35 грн. - заборгованість по кредиту, 35239,28 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Виконання кредитних зобовязань ОСОБА_2 забезпечувалось згідно укладених 12 вересня 2013 року за №2423/13 договорів поруки, солідарною порукою фізичних осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Відповідачка ОСОБА_2 не виконала взятих на себе зобовязань по поверненню основної суми кредиту, внаслідок чого позивачем направлялися відповідачам письмові претензії про необхідність сплати заборгованості за кредитним договором, у відповідь на які кредит не було сплачено, у звязку з чим позивач змушений звернутися до суду з даним позовом до відповідачів як солідарних боржників про примусове солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором та відсотками.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2018 року позов задоволено частково та постановлено солідарно стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 2423/13 від 12 вересня 2013 року в розмірі 46814,63 грн..

Рішення суду мотивоване тим, що в зв'язку із невиконанням відповідачами своїх кредитних зобов'язань існують правові підстави для стягнення заборгованості за спірним кредитним договором в солідарному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги частини квитанцій на загальну суму 16935 грн., так як у них маються оригінали печаток кредитної спілки, підписи про прийняття коштів, суми сплачених коштів із зазначенням оплата за кредитом та інші реквізити позивача, що свідчить про допустимість вказаних доказів щодо належного виконання апелянтом кредитних зобов'язань. Крім того, апелянт вказує, що позивачем не спростовано належність, допустимість та достовірність вказаних квитанцій з прибуткових касових ордерів, а навпаки в судовому засіданні представником позивача підтверджено та визнано суми сплачених платежів. Також, скаржник зазначає, що в неї мається переплата по кредиту у розмірі 12270,89 грн., оскільки вона повинна була сплатити 36037,11 грн., при цьому, позивач визнає повернення суми кредиту в розмірі 28474,00 грн. та дострокове погашення ОСОБА_2 кредиту в розмірі 19837,00 грн..

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду - скасувати, з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги кредитної спілки, суд першої інстанції виходив із їх обґрунтованості, оскільки відповідачка порушила свої кредитні зобов'язання, які забезпечені порукою. При цьому, судом першої інстанції відмовлено в задоволенні вимог в частині одночасного солідарного стягнення заборгованості з основного боржника та поручителів, оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 О М. між собою не є солідарними боржниками у звязку з укладанням з кожним з них окремого договору поруки.

З вказаними висновками суду колегія суддів погодитись не може, оскільки вони суперечать нормам матеріального та процесуального законів.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, колегія суддів виходить з наступного.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 12 вересня 2013 року між кредитною спілкою Союз-Дніпро та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір про надання останній кредиту в сумі 27676,00 грн., терміном на 30 місяців зі сплатою за користування кредитом процентів.

Відповідно до умов договору, позивач передав відповідачці грошові кошти у сумі 27 676,00 грн. згідно видаткового касового ордеру 12 вересня 2013 року, а ОСОБА_2 зобовязалася здійснювати погашення кредиту та відсотків за користування ним в строки та розмірі, обумовлені кредитним договором та графіком, шляхом внесення щомісячно готівки на імя позивача починаючи з вересня 2013 року та погасити кредит не пізніше 11 березня 2016 року, а у випадку неналежного виконання нею взятих на себе зобовязань на першу вимогу позивача сплатити штрафні санкції.

Пунктом 4.4 кредитного договору передбачено, що при порушені позичальником строків сплати кредиту та процентів, вказаних в п.4.2 договору більше ніж на 15 календарних днів, то з 16 дня кредитодавець нараховує плату із рахунку 0,5 % на день від суми залишку за кредитом за кожний календарний день прострочення.

Пунктом 3.1. кредитного договору передбачено право кредитодавця вимагати дострокове повернення кредиту та сплату процентів у разі затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць.

Встановлено, що виконання умов кредитного договору забезпечувалось порукою ОСОБА_3 та ОСОБА_4, шляхом укладання окремих договорів поруки з кожним із них, за якими поручитель відповідає по зобовязаннях за кредитним договором перед кредитором у тому ж обсязі і на тих же умовах, що і боржник.

Як в суді першої інстанції, так і в апеляційній інстанції відповідачка вказувала на неправомірність нарахування заборгованості, оскільки з метою дострокового погашення кредиту на відсотків за користування ним, сплатила всю суму кредиту та мала переплату.

Здійснивши власний розрахунок та перевірку наданих сторонами квитанцій, зарахування по них вказаних платежів, колегією суддів встановлено, що станом на 22 січня 2016 року відповідачкою було в повному обсязі виконано умови кредитного договору від 12 вересня 2013 року.

При цьому, колегія суддів вважає 12 квитанцій на загальну суму 16 134,00 грн. належними та допустимими доказами на підтвердження факту погашення відповідачкою кредитної заборгованості, оскільки вказані квитанції містять печатку кредитної спілки та підпис відповідальної особи, а тому, висновки суду першої інстанції про неможливість прийняття вказаної частини квитанцій, з підстав того, що вони не містять посилань на спірний договір, мають різний номер, а дати їх видачі не відповідають датам зарахування платежів у розрахунку заборгованості, та даті виписування касових ордерів, - є помилковими, оскільки здійснення зарахування сплачених відповідачкою платежів не в день погашення кредиту вказує лише на порушення прав та законних інтересів ОСОБА_2.

Крім того, деякі квитанції мають однаковий номер, однак за ними були сплачені різні суми та за іншими датами, а саме головне, кожна із квитанцій містить печатку КС Союз-Дніпро та підпис відповідальної особи. Тоді, як позивачем ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції не було спростовано належність, допустимість та достовірність вказаних квитанцій.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачкою в повному обсязі були виконанні взяті кредитні зобов'язання, в зв'язку із чим позовні вимоги Кредитної спілки Союз-Дніпро задоволенню не підлягають.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, у повному обсязі обставини справи не встановив, що призвело до ухвалення неправомірного рішення.

Оскаржуване рішення як таке, що суперечить нормам матеріального та процесуального права підлягає скасуванню та ухваленню нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог кредитної спілки СОЮЗ-ДНІПРО.

В зв'язку зі задоволенням апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України з кредитної спілки Союз-Дніпро на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 2067,00 грн..

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2018 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог кредитної спілки СОЮЗ-ДНІПРО до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості відмовити.

Стягнути з кредитної спілки СОЮЗ-ДНІПРО на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 2067 грн..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

ОСОБА_5