РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2019 року м. Рівне

Справа № 569/9258/18

Провадження № 22-ц/4815/36/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Ковальчук Н.М., Боймиструка С.В.

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Приватне акціонерне товариство „Рівнеазот",

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства „Рівнеазот" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області в складі судді Харечка С.П. від 25 вересня 2018 року, ухваленого в 14 год. 30 хв. в м. Рівне, дата складання повного судового рішення - 26 вересня 2018 року,

в с т а н о в и в:

18.05.2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Рівнеазот» про поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу.

Позов мотивовано тим, що він працював на ПрАТ «Рівнеазот» з 2017 року на посаді апаратника випарювання та гранулювання 5 розряду дільниці виробництва аміачної селітри цеху аміачної селітри. 20.04.2018 року наказом №738-ВК його було звільнено з роботи на підставі п.8 ст.40 КЗпП України, за розкрадання майна власника.

Вважає своє звільнення незаконним, оскільки ніякої крадіжки не скоював та не був затриманий із викраденим майном власника.

Звертає увагу, що вироку про притягнення його до кримінальної відповідальності або постанови про притягнення до адміністративної відповідальності чи застосування заходів громадського впливу відносно нього не має.

З наведених підстав, ОСОБА_4 просив суд поновити його на роботі на посаді апаратника випарювання та гранулювання 5 розряду дільниці виробництва аміачної селітри цеху аміачної селітри ПрАТ «Рівнеазот» та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 вересня 2018 року визнано незаконним та скасовано п.1 наказу ПрАТ «Рівнеазот» від 20 квітня 2018 року №738ВК «Про звільнення працівників». Поновлено ОСОБА_4 на посаді апаратника випарювання та гранулювання 5 розряду дільниці виробництва аміачної селітри цеху аміачної селітри ПрАТ «Рівнеазот» з поновленням попередніх умов праці, з 20 квітня 2018 року.

Стягнуто з ПрАТ «Рівнеазот» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 39289,37 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_4 на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць допущено до негайного виконання, відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України.

Рішення мотивовано тим, що зважаючи на відсутність вироку суду, який набрав законної сили, чи постанови органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу, у відповідача не було законних підстав для звільнення позивача за п.8 ст.40 КЗпП України, а тому він підлягає поновленню на роботі та з відповідача на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу.

У поданій на вказане рішення суду апеляційній скарзі ПрАТ „Рівнеазот" покликається на його незаконність та необґрунтованість в зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що питання щодо вчинення позивачем крадіжки було розглянуто на зборах трудового колективу зміни №2 цеху аміачної селітри, на яких у відповідності до положень абз. 6 ч. 1 ст. 9 Закону СРСР «Про трудові колективи і підвищення їх ролі в управлінні підприємствами, установами, організаціями» було прийнято рішення про притягнення порушника трудової дисципліни ОСОБА_4 до відповідальності, у вигляді звільнення.

Вважає, що ним правомірно за клопотанням трудового колективу цеху проведено звільнення позивача за п. 8 ст. 40 та ст. 152 КЗпП України.

Судом не взято до уваги, що відповідно до положень статті 152 КЗпП України власник або уповноважений ним орган має право замість накладання дисциплінарного стягнення передати питання про порушення трудової дисципліни на розгляд трудового колективу або його органу.

Звертає увагу, що у своїй позовній заяві від 29.05.2018 року ОСОБА_4 просив поновити його на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, проте, виходячи за межі позовних вимог судом першої інстанції ухвалено рішення про визнання незаконним та скасування п. 1 Наказу №738, в той час, як така вимога позивачем не була заявлена, чим порушено ч. 2 ст. 264 КЗпП України.

Крім того, у поданій 29.05.2018 року позовній заяві позивач просив стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21.04.2018 року до дня подачі позову, тобто до 18.05.2018 року, а суд стягнув середній заробіток до ухвалення рішення у справі.

Відповідно до положень п. 2.27. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників днем звільнення працівника вважається останній день роботи. Отже, 20.04.2018 року був останній робочий день ОСОБА_4, а тому, він не може бути поновлений на роботі з 20.04.2018 року, оскільки в цей день він ще працював на підприємстві.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем не подавався.

Сторони не з'явилися, хоча належним чином повідомлені про день та час розгляду справи. Заяв, клопотань про відкладення судового засідання до апеляційного суду не надійшло. Колегія суддів вважає можливим розгляд справи провести у їх відсутності.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 із 7.07.2018 року перебував в трудових відносинах з ПрАТ „Рівнеазот".

Згідно п.1 наказу №738-ВК від 20.04.2018 року «Про звільнення працівників», звільнено ОСОБА_4 - апаратника випарювання та гранулювання 5 розряду дільниці виробництва аміачної селітри цеху аміачної селітри ПрАТ «Рівнеазот» з 20.04.2018 року згідно п.8 ст.40 КЗпП України та ст.152 КЗпП України за вчинення за місцем роботи розкрадання майна власника. Підставою звільнення в наказі зазначено рішення зборів трудового колективу цеху аміачної селітри - протокол №1 від 19.04.2018 року та службова записка «Про результати службового розслідування».

Відповідно до службової записки директора департаменту з режиму та безпеки Антонець В.М. від 19.04.2018 року поданої на ім'я голови правління ПрАТ "Рівнеазот" по факту крадіжки кабелю живлення з електричного козлового крану ремонтного виробництва КК-20-32А, яку було виявлено 16.04.2018 року проведені розшукові заходи та службове розслідування, в ході яких встановлено, що крадіжку скоїли ОСОБА_4 разом з ОСОБА_6

Згідно протоколу №1 зборів трудового колективу зміни №2 цеху аміачної селітри ПрАТ "Рівнеазот" від 19.04.2018 року було вирішено рекомендувати адміністрації підприємства звільнити працівників цеху аміачної селітри ОСОБА_6 та ОСОБА_4 за порушення трудової дисципліни.

Пунктом 8 статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку вчинення за місцем роботи розкрадання (в тому числі дрібного) майна власника, встановленого вироком суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу.

У п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що відповідно до п. 8 ст. 40 КЗпП України власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір з підстав учинення працівником за місцем роботи розкрадання (в тому числі дрібного) майна власника, встановленого вироком суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу (ст. 21 КУпАП), незалежно від того, чи застосовувалися до працівника раніше заходи дисциплінарного або громадського стягнення, в робочий чи неробочий час учинене розкрадання).

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, звільняється від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадської організації або трудового колективу, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати захід громадського впливу.

Таким чином, положеннями п.8 ст. 40 КЗпП України імперативно визначено, що вчинення працівником за місцем роботи розкрадання (в тому числі дрібного) майна власника має бути встановлено вироком суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу.

Пунктом 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно п.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Однак, будь-які дані про наявність вироку суду, що набрав законної сили, чи постанови органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу, якими встановлено вчинення ОСОБА_4 розкрадання майна власника в матеріалах справи відсутні.

За наведеного, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що звільнення позивача з займаної посади на підставі п. 8 ст. 40 КЗпП України було незаконним.

Покликання відповідача на те, що у відповідності до положень статті 152 КЗпП України питання щодо вчинення позивачем крадіжки було розглянуто на зборах трудового колективу, якими було прийнято рішення про притягнення порушника трудової дисципліни ОСОБА_4 до відповідальності, у вигляді звільнення, не заслуговують на увагу, оскільки протокол про вчинення позивачем адміністративного правопорушення не складався та матеріали про адміністративне правопорушення в порядку, встановленому ч. 1 ст. 21 КУпАП, на розгляд трудового колективу не передавались, а відтак прийняте рішення загальними зборами трудового колективу «Рекомендувати адміністрації підприємства звільнити працівників цеху аміачної селітри ОСОБА_6 та ОСОБА_4, згідно статті Закону України за порушення трудової дисципліни» не є підставою для звільнення за п.8 ст.40 КЗпП України.

Доводи скаржника проте, що судом безпідставно не застосовані приписи ст.152 КЗпП України судом не приймається, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником вказаних норм права.

При розгляді позовних вимог про поновлення на роботі суду необхідно надати оцінку законності підстав і порядку звільнення позивача, тобто встановити законність наказу про звільнення.

За таких обставин, вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення є взаємопов'язаними з вимогами про поновлення на роботі, а тому доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, ухваливши рішення про визнання незаконним та скасування п. 1 наказу №738 від 20 квітня 2018 року, вийшов за межі позовних вимог є безпідставними.

Згідно з ч. 2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 39289,37 грн. визначено судом першої інстанції у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 8.02.1995р. №100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Наведений судом в оскаржуваному рішенні розрахунок суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу ПрАТ "Рівнеазот" не спростовано, а тому підстав для скасування чи зміни судового рішення в цій частині не має.

Стягнення судом середнього заробітку за вимушений прогул за період з 21.04.2018 року по 25.09.2018 року, тобто до ухвалення рішення у справі, не свідчить про вихід судом за межі позовних вимог в розумінні ст. 13 ЦПК України.

Покликання на неправильне зазначення дати поновлення на роботі позивача не ґрунтується на положеннях ст. 235 КЗпП України, відповідно до якої працівник має бути поновлений саме на посаді, яку він обіймав до звільнення та з дати його звільнення, яка згідно з цим рішенням визнається незаконною.

Доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновок суду і впливали на його законність.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Відповідно до ч.1 та ч.13 ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги віднести за рахунок Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот".

Враховуючи викладене, суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам і ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 вересня 2018 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги, покласти на Приватне акціонерне товариство "Рівнеазот".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судді: Бондаренко Н.В.

Ковальчук Н.М.

Боймиструк С.В.