Рішення

Іменем України

26 листопада 2019 року м. Теребовля Теребовлянський районний суд в складі:

головуючого Малярчука В.В.

при секретарі Зіньковській Н.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Теребовлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Теребовлянської районної ради «Теребовлянської центральної районної лікарні» про відшкодування моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства Теребовлянської районної ради «Теребовлянської центральної районної лікарні» про відшкодування моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я, у якому просить стягнути з відповідача Комунального некомерційного підприємства Теребовлянської районної ради «Теребовлянської центральної районної лікарні» в її користь 01 грн. 00 коп. - моральної шкоди, а також судові витрати, посилаючись на мотиви викладені в позовні заяві.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовільнити, посилаючись на мотиви викладенні в позовній заяві.

Представник відповідача позов не визнав та заперечував проти стягнення з Комунального некомерційного підприємства Теребовлянської районної ради «Теребовлянської центральної районної лікарні» моральної шкоди.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши та оцінивши докази, що є у справі, вважає, що позов не підлягає до задоволення, оскільки судом встановлено наступне:

В судовому засіданні встановлено, що 17 серпня 2016 року близько 18 год.00 хв. син позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 по телефону викликав медичних працівників Теребовлянської станції екстреної (швидкої) медичної допомоги для надання ОСОБА_1 допомоги через різке погіршення її стану здоров`я. По приїзду медичних працівників по місцю проживання ОСОБА_1 , вони оглянули її та довели до її відома, як і до відома членів її сім`ї, що потреби в госпіталізації не має, оскільки в неї лише підвищений тиск та порадили приймати медикаменти. Стан її здоров`я не покращувався, та на наступний день, тобто 18 серпня 2016 року, її оглянула по місцю проживання ОСОБА_3 - лікар психіатр. Лікар ОСОБА_3 прибула по місцю проживання ОСОБА_1 , де оглянула її та також довела до відома, що в госпіталізації не має необхідності і лише потрібно попити заспокійливе, на придбання якого вона виписала рецепт, мотивуючи що після його застосування все пройде і її стан нормалізується. Одночасно, лікар у телефонному режимі викликала медичних працівників швидкої допомоги щоб вони шляхом ін`єкції ввели в організм заспокійливий укол та укол від гіпертонії (тиску ), що ними було і зроблено в дообідню пору.

18 серпня 2019 року ОСОБА_1 доставлено до меж закладу медичними працівниками Теребовлянської станції екстреної (швидкої) медичної допомоги та проведено огляд черговим лікарем ОСОБА_4 з черговою медсестрою лікарні ОСОБА_5 .

Як вбачається із відзиву на позов Комунального некомерційного підприємства Теребовлянської районної ради «Теребовлянської центральної районної лікарні», що із пояснень чергового лікаря ОСОБА_4 на момент огляду хвора ОСОБА_1 скаржилася на загальну слабкість. Зі слів її сина останніми днями вона неспокійна, немає апетиту, поганий настрій, неохоче спілкується з рідними. В результаті огляду встановлено, що стан хворої ОСОБА_1 середньої важкості, ознак гострого порушення мозкового кровообігу не виявлено. В межах огляду ЕКГ обстеження показів до рентгенологічного обстеження, КТ головного мозку в ургентному порядку та проведено консультацію лікаря-невропатолога ОСОБА_6 в телефонному режимі. Враховуючи скарги хворої ОСОБА_1 , анамнез та об`єктивні дані встановлено попередній діагноз: Дисциркуляторна енцефалопатія II ст. Гіпертонічна хвороба І-ІІ ст., призначено ін`єкцію еглонілу 2,0 в/м., рекомендовано консультацію психіатра та проведення госпіталізації хворої ОСОБА_1 , яку запропоновано здійснити черговим лікарем ОСОБА_4 .

Проте, хвора ОСОБА_1 та її рідні, у зв`язку з її психоемоційним станом, від госпіталізації відмовилися. Факт відмови від госпіталізації черговою медсестрою ОСОБА_5 , всупереч вимогам внутрішніх нормативних актів Теребовлянської ЦРЛ, в журналі відмов від госпіталізації дійсно не було зареєстровано.

В подальшому хвора ОСОБА_1 отримувала стаціонарне лікування в Теребовлянській ЦРЛ та у період з 22.09.2016 року по 24.10.2016 року перебувала на стаціонарному лікуванні в 4-му психіатричному відділенні Тернопільської обласної психоневрологічної лікарні.

Вищезазначене амбулаторне лікування і стаціонарне лікування в Теребовлянській ЦРЛ та у в 4-му психіатричному відділенні Тернопільської обласної психоневрологічної лікарні дало свій позитивний результат, відновний період хворої ОСОБА_1 пройшов -задовільно, за останніми даними, наявними у Теребовлянській ЦРЛ, ОСОБА_1 почувається добре.

Син позивачки ОСОБА_1 звернувся до Міністерства охорони здоров`я із заявою щодо якості надання медичної допомоги його матері працівниками Теребовлянської ЦРЛ.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_2 . Міністерством охорони здоров`я було доручено Управлінню охорони здоров`я Тернопільської обласної державної адміністрації провести клініко-експертну оцінку якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування ОСОБА_1 в умовах Теребовлянської ЦРЛ.

На виконання вищезазначеного доручення Міністерства охорони здоров`я Управлінням охорони здоров`я Тернопільської обласної державної адміністрації створено клініко-експертну комісію Управління охорони здоров`я Тернопільської обласної державної адміністрації щодо проведення клініко-експертної оцінки якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування ОСОБА_1 в умовах Теребовлянської ЦРЛ.

За результатами проведення клініко-експертної оцінки якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування ОСОБА_1 в умовах Теребовлянської ЦРЛ, комісія дійшла до висновків, що в організації надання медичної допомоги хворій ОСОБА_1 в Теребовлянській ЦРЛ допущені окремі недоліки, які не вплинули на якість надання медичної допомоги згідно з встановленим діагнозом. Між епізодами погіршення стану здоров`я ОСОБА_1 (11.05.2016 р. та 17.08.2016р.) немає причинно-наслідкового зв`язку, та як наявність ускладнення, "ішемічний інсульт", могло розкинутись у будь-який час при наявності патології. За недоліки в організації лікувально-діагностичного процесу і якості ведення медичної документації ОСОБА_6 і ОСОБА_4 оголошено догану" (лист Управління охорони здоров`я Тернопільської обласної державної адміністрації від 28.06.2017 р. № 0117- П-113-4/м-602/703).

Як вбачається із позовної заяви, що ненадання ОСОБА_1 вчасної медичної допомоги виразилось в тому, що медичні працівники в конкретних умовах, всупереч покладених на них службових обов`язків, маючи реальну можливість, не виконали дій, спрямованих на її лікування або полегшення її страждань. Незадовільне лікування з сторони медичних працівників в період з 17 по 25 серпня 2016 року, вплинуло на якість наданої їй медичної допомоги, своєчасного встановлення об`єктивного діагнозу та призвело до загострення її здоров`я. По вказаній причині вона отримала величезний стрес, значно погіршились її стосунки з оточуючими, рідними та друзями. Суттєво погіршилось її здоров`я, в неї почалось безсоння та значні розлади здоров`я. Підставою відшкодування моральної шкоди є вчинення відповідачем протиправної дії та наявність причинно-наслідкового зв`язку між вчиненою протиправною дією та моральними стражданнями. Відповідач вчинив протиправну дію, що полягала у службовій недбалості та халатному відношенню до своїх обов`язків. Спричинену їй моральну шкоду їй важко оцінити в грошовому еквівалентні, а тому в силу різних обставин, в тім числі - її переконання, вона оцінює в розмірі 01 грн.

Однак, відповідно до висновку експерта № 60 від 21 липня 2019 року обов`язок лікарів надавати медичну допомогу випливає з загальних засад медичної діяльності і законодавчо закріплений в Основах законодавства України про охорону здоров`я. Що стосується "службових прав і обов`язків", то, крім загальних для усіх медичних працівників положень і вимог, вони мають певні відмінності залежно від посади, яку обіймає лікар і корегуються з характером його діяльності. Посадові інструкції працівників закладів охорони здоров`я є внутрішніми нормативними документами, які регламентують функціональні (службові) обов`язки та діяльність лікаря чи іншого медичного працівника, і затверджуються керівником установи. Розгляд питань щодо виконання чи невиконання службових обов`язків медичними працівниками, оцінка міри відповідальності за можливе їх недотримання, питань щодо вини чи невинуватості медичних працівників, посадових і інших осіб не належать до компетенції судово- медичної експертизи. Стандарти медичної допомоги пацієнтам з ішемічним інсультом регламентовані Уніфікованим клінічним протоколом медичної допомоги, затвердженим наказом МОЗ України від 03 серпня 2012 р. № 602. "Про затвердження та впровадження медико- технологічних документів зі стандартизації медичної допомоги при ішемічному інсульті". Обстеження і лікування ОСОБА_1 в КУ ТРР "Теребовлянська центральна районна лікарня" в період її перебування на амбулаторному спостереженні з 17 по 25 серпня 2016 року і стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні з 25 серпня по 07 вересня 2016 року проводилось адекватно стану хворої та характеру захворювання,

Таким чином, суд оцінює критично твердження позивача ОСОБА_1 щодо ненадання їй належної медичної допомоги, оскільки позивачкою не надано доказів, що б підтверджували зазначені обставини, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача Комунального некомерційного підприємства Теребовлянської районної ради «Теребовлянської центральної районної лікарні» в розмірі 01 грн. не підлягають до задоволення.

Так, згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до пункту 2 та 4 частини 2 статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів та у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до пункту 2 ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 280 Цивільного кодексу України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Однак, позовна вимога ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я є безпідставною, оскільки позивач та його представник не довели завдання ОСОБА_1 моральної шкоди, за яку необхідно було б стягнути кошти, хоча відповідно до ст.. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у задоволені позову ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Теребовлянської районної ради «Теребовлянської центральної районної лікарні» про відшкодування моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я відмовити, у зв`язку з безпідставністю заявлених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 81, 263, 265 ЦПК України, ст.ст.11, 16, 22, 23, 280, 1166, 1167, 1195 ЦК України, Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди".

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Теребовлянської районної ради «Теребовлянської центральної районної лікарні» про відшкодування моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я відмовити, у зв`язку з безпідставністю заявлених позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів через Теребовлянський районний суд.

Роз`яснити учасникам справи, що інформацію щодо справи що розглядалася вони можуть отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - http://tr.te.court.gov.ua.

ГОЛОВУЮЧИЙ В.В. МАЛЯРЧУК