Номер провадження 2/756/2190/19
РІШЕННЯ

Іменем України

18 листопада 2019 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Луценка О.М.,

за участі секретаря судових засідань Пляса Б.Р.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Оболонського УП ГУ НП в м. Києві, державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Оболонського УП ГУ НП в м. Києві, державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 26.12.2016 позивач звернулась із заявою про кримінальне правопорушення до слідчого відділу Оболонського УП, однак у порушення ст.ст. 55, 89, 214 КПК України відповідача не вніс до ЄРДР відомості із цієї заяви про кримінальне правопорушення. На підставі скарги позивача на бездіяльність відповідача слідчий суддя Оболонського районного суду м. Києва виніс ухвалу суду від 30.12.2016, якою зобов`язав слідчого Оболонського УП ГУ НП в м. Києві невідкладно зареєструвати відомості, які містяться в заяві до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Однак, відповідач не визначив слідчого та сам не вніс відомості до ЄРДР, отже не виконав вище вказану ухвалу слідчого судді від 30.12.2016.

У зв`язку з бездіяльністю начальника СВ Оболонського УП ГУ НП в м. Києві позивач зверталась зі скаргою до Київської місцевої прокуратури №5, на що позивач отримала відповідь від 27.09.2017 про те, що має місце бездіяльність відповідача та йому надали вказівки на вчинення дій задля проведення досудового розслідування, однак вказівки прокуратури відповідач не виконав. Такі дії відповідача змусили позивача змінювати звичайний уклад її життя, докладати додаткових зусиль для організації досудового розслідування, вживати дії щодо оскарження всіх фактів бездіяльності відповідача та примушувати керівника органу досудового розслідування виконувати його посадові обов`язки не інакше як через судове рішення. У зв`язку з викладеним позивачу було завдано моральної шкоди. Просить стягнути з держави Україна на свою користь 1000,00 грн. моральної шкоди.

Ухвалою суду від 02.11.2018 відкрито загальне позовне провадження.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила задовольнити з підстав, викладених у позові.

Відповідачі Оболонське УП ГУ НП в м. Києві та Державна казначейська служба явку своїх представників у судове засідання не забезпечила, про час і місце судового розгляду справи повідомлені належним чином, про що у матеріалах справи містяться відповідні документи.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 26.12.2016 ОСОБА_1 звернулася до Оболонського УП ГУ НП в м. Києві з заявою про вчинення кримінального правопорушення. Однак, відомості про вказане кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань в повному обсязі не внесено.

У зв`язку з порушеннями вимог ст. 214 КПК України і невнесенням відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань позивач звертався до суду і відповідно до ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 30.12.2016 було зобов`язано слідчого Оболонського УП ГУ НП в м. Києві, якому на розгляд надійшла заява ОСОБА_1 від 26 грудня 2016 року про вчинення кримінального правопорушення, невідкладно зареєструвати відомості, які містяться в цій заяві до Єдиного реєстру досудових розслідувань ( а.с. 4).

Звертаючись до суду позивач просить відшкодувати їй моральну шкоду, завдану незаконними діями відповідачів.

Відповідно до ч. 2 ст. 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Згідно з положеннями ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Якщо кримінальне провадження закрито на підставі закону про амністію або акта про помилування, право на відшкодування шкоди не виникає.

Фізична особа, яка у процесі досудового розслідування або судового провадження шляхом самообмови перешкоджала з`ясуванню істини і цим сприяла незаконному засудженню, незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, незаконному застосуванню запобіжного заходу, незаконному затриманню, незаконному накладенню адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, не має права на відшкодування шкоди.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Оскільки, в даному випадку, позивач звертається до суду про відшкодування шкоди, що завдана іншою незаконною діяльністю органів досудового розслідування, не пов`язаної з притягненням до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, до правовідносин, що виникли між сторонами повинні буті застосовані загальні норми про відшкодування шкоди.

Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для настання цивільно-правової відповідальності необхідна наявність наступних елементів: протиправність дій, винність дій особи, яка завдала шкоди, наявність шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між винними діями та наслідками, що настали.

У силу положень ст. 1172 ЦК України обов`язок по відшкодуванню шкоди, завданої працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, покладається на юридичну або фізичну особу, з якою даний працівник перебуває у трудових відносинах на час завдання шкоди, у разі доведеності обставин, що є підставою для покладення відповідальності у вигляді відшкодування шкоди.

Такі ж підстави визначені положеннями ст. 1167 ЦК України для відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до роз`яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Закон покладає обов`язок доказування на сторони у справі.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Дії, рішення або бездіяльність посадових осіб уважається правомірними, поки не встановлено протилежного у визначеному чинним законодавством порядку.

Дії, рішення чи бездіяльність органів державної влади можуть бути оскаржені та визнані неправомірними в судовому порядку.

Позивач, звертаючись до суду, не надала суду належних доказів на підтвердження наявності неправомірних дій, які б завдали їй моральної шкоди.

Матеріали цивільної справи не містять судового рішення, яким би дії відповідачів були визнані неправомірними, внаслідок чого б наступала цивільно-правова відповідальність у вигляді відшкодування шкоди.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 102-104, 113, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Оболонського УП ГУ НП в м. Києві (місцезнаходження: 04212, м. Київ, вул. Малиновського, 2а), Державної казначейської служби України (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Бастіонна, 6) про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного рішення - 28.11.2019.

Суддя О.М. Луценко