РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі головуючого судді Данко В.Й.,

з участю секретаря судових засідань Павлюх Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді, в приміщенні суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що 29.04.1995 року між ОСОБА_2 та громадянкою Російської Федерації ОСОБА_3 відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів зроблено актовий запис №219. Після реєстрації шлюбу відповідач отримала прізвище «ОСОБА_3». Від даного шлюбу народилася дитина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на сьогоднішній день досягла повноліття. Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки, за час перебування у шлюбі через різні погляди на життя виникали постійні непорозуміння та сварки, котрі повторювалися неодноразово. Із вересня 2001 року фактично шлюбні відносини припиненні, подружжя проживає окремо, спільне господарство не ведуть. Як позивачу відомо, з вересня 2001 року відповідач залишила місце проживання на території України на повернулася на постійне місце проживання до Російської Федерації. Оскільки збереження сімї є неможливим, просить суд задовольнити позов та винести рішення, яким розірвати шлюб, укладений 29.04.1995 року між ОСОБА_2 та громадянкою Російської Федерації ОСОБА_3 відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів зроблено актовий запис №219.

Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_7 в останнє судове засідання не зявилися. В попередніх судових засіданнях позивача та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Однак, позивач ОСОБА_2 надав суду заяву, в якій просив задовольнити даний позов та провести розгляду справи за його відсутності.

Відповідач громадянка Російської Федерації ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася. Однак, надала суду нотаріально засвідчену заяву, в якій позовні вимоги визнала, не заперечила проти розірвання шлюбу із ОСОБА_2 та просила суд провести розгляд справи за її відсутності.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, суд доходить наступного висновку.

Як встановлено по справі, 29.04.1995 року між ОСОБА_2 та громадянкою Російської Федерації ОСОБА_3 відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів зроблено актовий запис №219, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_1 від 22.02.2008 року.

Після реєстрації шлюбу відповідач отримала прізвище «ОСОБА_3».

Порядок розірвання шлюбу, укладеного між громадянином України та іноземцем, має ряд особливостей. Основним у цьому питанні є визначення закону, відповідно до якого буде проводитися розірвання шлюбу.

Статтею 63 Закону України "Про міжнародне приватне право"передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 вищевказаного Закону правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а при його відсутності правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання (за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання в цій державі). При відсутності спільного місця проживання - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином.

Таким чином, якщо подружжя є громадянами різних держав, спільно проживали на території України, і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу провадиться за законодавством України. Особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої він є (стаття 16 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Судом встановлено, що із вересня 2001 року фактично шлюбні відносини припиненні, подружжя проживає окремо, спільне господарство не ведуть. Окрім того, з вересня 2001 року відповідач ОСОБА_3 залишила місце проживання на території України на повернулася на постійне місце проживання до м. Воронежа Російської Федерації.

Відповідно до ст. 110 СК України розірвання шлюбу можливе за заявою одного з подружжя.

Згідно з ч. 2 і 3 ст. 60 Закону України "Про міжнародне приватне право" подружжя, будучи громадянами різних держав, можуть обрати право, яке буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу. Таке можливо, тільки якщо вони не мають спільного місця проживання або якщо особистий закон кожного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11 ВСУ зазначає, що в разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, один з яких проживає на Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами.

Приписами ст. 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

А відповідно до ст.28 ч.2 чинного ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред'являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров'я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь кого з них.

Від даного шлюбу народилася дитина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про народження Серії НОМЕР_2 від 13.04.1996 року), яка на сьогоднішній день досягла повноліття.

Однак, суд констатує, що відповідач ОСОБА_3 надіслала до суду заяву, засвідчену нотаріусом нотаріального округу міського округу м. Воронеж Воронезької області Російської Федерації Сичевим О.В., з якої вбачається, що ОСОБА_3 позовну заяву ОСОБА_2 про розірвання шлюбу отримала. Будучи відповідачем у цивільній справі №308/12856/17 за позовом ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, позовні вимоги визнає у повному обсязі, та просить провести розгляд даного позову за її відсутності.

Згідно ч.3 ст.109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Згідно ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Із ст. 55 СК України вбачається, що дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Враховуючи наведене та, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сімя розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а отже, укладений між сторонами по справі шлюб підлягає розірванню.

Керуючись ст.ст. 4 7, 10, 49, 76, 79, 211, 228, 244, 258 259, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб, укладений 29 квітня 1995 року між ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2) та ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3), про що відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області зроблено актовий запис №219 розірвати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів до Закарпатського апеляційного суду і набере законної сили в разі неподання такої в установлений строк.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: В.Й. Данко