Справа №538/1919/18
Провадження по справі №2/538/130/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2019 року Лохвицький районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Бондарь В.А., за участю секретаря судового засідання Криворучко В.І., розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Сенчанської сільської ради Лохвицького району Полтавської області, третя особа: приватний нотаріус ОСОБА_2, про визнання договору купівлі-продажу дійсним, -

в с т а н о в и в :

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_3 звернувся до Лохвицького районного суду Полтавської області з вищевказаним позовом.

Позов мотивовано тим, що 11 лютого 1998 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 відбулась домовленість про купівлю-продаж житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: село Сенча Лохвицького району Полтавської області, вулиця Героїв України, 25 (двадцять пять), та укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, який був зареєстрований в Лубенській філії Полтавської універсальної аграрно-промислової біржі 11.02.1998 року №02-Н.

Відповідно до умов вищевказаного договору продаж житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами було вчинено за грошові кошти в сумі 7500 (сім тисяч п'ятсот) гривень 00 копійок, які ОСОБА_4 отримала до моменту реєстрації біржової угоди.

11 лютого 1998 року ОСОБА_1 зареєстрував договір №02-Н в Лубенському міжрайонному бюро технічної інвентаризації, про що свідчить реєстраційний надпис на договорі, згідно якого вказаний в цьому документі житловий будинок (домоволодіння) в цілому зареєстрований Лубенським МЕТІ за ОСОБА_1 та записаний в реєстрову книгу №1 під реєстровим номером 261.

На даний час у позивача виникла необхідність продати вищевказаний житловий будинок, проте звернувшись до Приватного нотаріуса Лохвицького районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_2, він дізнався, що укладений в 1998 році договір купівлі-продажу потрібно було посвідчувати у нотаріуса відповідно до ст.227 ЦК УРСР (1963 року, в редакції, яка була чинна на момент вчинення правочину). Посвідчити вказаний правочин у нотаріуса на даний час не є можливим, також йому стало відомо, що ОСОБА_4 померла.

Враховуючи викладене, позивач просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: село Сенча Лохвицького району Полтавської області, вулиця Героїв України, 25 (двадцять пять), зареєстрованого в Лубенській філії Полтавської універсальної аграрно-промислової біржі 11 лютого 1998 року за№02-Н, між ОСОБА_4 та ОСОБА_1.

У судове засідання представник позивача адвокат ОСОБА_3 не з'явився, проте надав заяву, в якій прохає суд розгляд справи провести за його відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримує повністю.

Представник від відповідача в судове засідання не з"явився, проте надав письмову заяву про слухання справи без участі представника, позовні вимоги визнають.

Третя особа: приватний нотаріус ОСОБА_2 в судове засідання не з"явилася з невідомої причини, була належним чином повідомлена про розгялд справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, вивчивши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованою Верховною Радою України 17.07.1997р., кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обовязків або встановленні обґрунтованості будь- якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Суд зазначає, що Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Згідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Судом встановлено, що 11 лютого 1998 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 відбулась домовленість про купівлю-продаж житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: село Сенча Лохвицького району Полтавської області, вулиця Героїв України, 25 (двадцять пять), та укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, який був зареєстрований в Лубенській філії Полтавської універсальної аграрно-промислової біржі 11.02.1998 року №02-Н.

Відповідно до умов вищевказаного договору продаж житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами було вчинено за грошові кошти в сумі 7500 (сім тисяч п'ятсот) гривень 00 копійок, які ОСОБА_4 отримала до моменту реєстрації біржової угоди.

11 лютого 1998 року ОСОБА_1 зареєстрував договір №02-Н в Лубенському міжрайонному бюро технічної інвентаризації, про що свідчить реєстраційний надпис на договорі, згідно якого вказаний в цьому документі житловий будинок (домоволодіння) в цілому зареєстрований Лубенським МЕТІ за ОСОБА_1 та записаний в реєстрову книгу №1 під реєстровим номером 261.

На даний час у позивача виникла необхідність продати вищевказаний житловий будинок, проте звернувшись до Приватного нотаріуса Лохвицького районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_2, він дізнався, що укладений в 1998 році договір купівлі-продажу потрібно було посвідчувати у нотаріуса відповідно до ст.227 ЦК УРСР (1963 року, в редакції, яка була чинна на момент вчинення правочину). Посвідчити вказаний правочин у нотаріуса на даний час не є можливим, також йому стало відомо, що ОСОБА_4 померла.

Згідно зі ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Згідно зі ст.153 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст.48 цього Кодексу.

Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Зі змісту договору №02-Н від 11.02.1998 року вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", зареєстрований в Лубенській філії Полтавської універсальної аграрно-промислової біржі в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю. У відповідності до вимог ст.227 ЦК України підлягає реєстрації в Бюро технічної інвентаризації.

Відповідно дост.15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, біржовою операцією визнається угода, що відповідає с> хупності зазначених нижче умов:

а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі;

б) якщо її учасниками є члени біржі;

в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня.

Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимог' судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України.

Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам.

Відповідно до реєстраційного посвідчення Лубенського МЕТІ від 11.02.1998 року №261, вчиненого на договорі №02-Н від 11.02.1998 року, право власності на житловий будинок з : v юдарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: село Сенча Лохвицького район Полтавської області, вулиця Героїв України, 25 (двадцять пять), зареєстровано на праві приватної власності за ОСОБА_1.

До 01.01.2013 року виникнення права власності на нерухоме майно не пов'язувалося з його державною реєстрацією. Державна реєстрація здійснювалася за фактом права власності, яке вже виникло.

В даному випадку право власності виникло на підставі договору купівлі-продажу, який проведено у якості біржової операції між продавцем ОСОБА_4 і покупцем ОСОБА_1.

Отримавши державну реєстрацію в Лубенському МБТІ право власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, яку ОСОБА_1 придбав за договором №02-Н від 11.02.1998 року, що зареєстрований в Лубенській філії Полтавської універсальної аграрно-промислової біржі, держава цим самим визнала право власності позивача на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах.

Закон України "Про товарну біржу" в редакції, діючій на час укладення договору купівлі- продажу, дозволяв членам біржі проводити біржову операцію з купівлі-продажу товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржі та якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. В такому випадку біржовий договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, проте набувача нерухомості це не звільняло від здійснення реєстрації договору, за яким набуто право власності на нерухоме майно в органах БТІ, що на той час виконували функції органу державної реєстрації об'єктів нерухомості.

При цьому чіткої регламентації механізму допуску товарів до обігу на товарній біржі на той час не існувало. Необхідні зміни дост.15 Закону України «Про товарну біржу», що дозволяли відмежувати об'єкти нерухомості від біржових операцій були внесені лише у 2003 році.

У редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу житлового будинку у 1998 році, в самому Законі України «Про товарну біржу» не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст.15 цього,закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржі.

Водночас зазначений договір купівлі-продажу у встановленому порядку недійсним, як оспорюваний, в частині невідповідності вимогам Закону України «Про товарну біржу», не визнавався.

Таким чином, оскільки на дату звернення до суду втрачена можливість нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку, в звязку зі смертю ОСОБА_4 та реєстрації права власності на житловий будинок 11.02.1998 року в Лубенському МБТІ за ОСОБА_1, останній не має можливості розпоряджатися вказаним житловим будинком, тому враховуючи викладене суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 153, 328, 392 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 200, 206, 258, 263, 265, 354 ЦПК України, Закону України "Про товарну біржу", Конституції України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Сенчанської сільської ради Лохвицького району Полтавської області, третя особа: приватний нотаріус ОСОБА_2, про визнання договору купівлі-продажу дійсним - задовольнити в повному обсязі.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: село Сенча Лохвицького району Полтавської області, вулиця Героїв України, 25 (двадцять пять), зареєстрованого в Лубенській філії Полтавської універсальної аграрно-промислової біржі 11 лютого 1998 року за №02-Н, між ОСОБА_4 та ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Лохвицького

районного суду Полтавської області ОСОБА_5