Дата документу 16.01.2019 Справа № 320/2139/14-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №320/2139/14-ц Головуючий у 1 інстанції Купавська Н.М.
Провадження № 22-ц/807/234/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Воробйової І.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 жовтня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначало, що 26.01.2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №009-04/К-07, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 13300 дол. США з розрахунку 12,5% річних за весь час користування кредитом на строк з 26.01.2007 року по 25.01.2017 року. Мета кредитування - придбання житлового будинку.

Виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечується поруками: відповідно до укладеного Договору поруки №009-04/П-07-1 від 26.01.2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 ( поручитель), відповідно до укладеного договору поруки №009-04/П-07-2 від 26.01.2007 року між ТОВ « Український промисловий банк» та ОСОБА_5 (поручитель), ОСОБА_6 ( боржник), згідно з яким Поручителі поручається перед Кредитором за виконання Боржником зобов'язань за кредитним договором №009-04/К-07 від 26.01.2007 року.

Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язання згідно умов кредитного договору.

Зобов'язання позивальником не виконуються, у зв'язку з чим станом на 02.01.2014 рік наявна заборгованість у розмірі 169007,83 грн.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 жовтня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором №009-04/К-07 від 26.01.2007 року станом на 01 січня 2014 року у розмірі 154 994,98 грн., яка складається з : тіло кредиту у розмірі 93 460,71 грн., відсотки за користування кредитом у розмірі 55 956,28 грн. та комісія у розмірі 5 577,99 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором №009-04/К-07 від 26.01.2007 року станом на 01 січня 2014 року у розмірі 154 994,98 грн., яка складається з : тіло кредиту у розмірі 93 460,71 грн., відсотки за користування кредитом у розмірі 55 956,28 грн. та комісія у розмірі 5 577,99 грн.

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Дельта Банк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 549,95 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з'ясовані всі обставини справи, та посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати частково, і ухвалити по справі нове рішення, яким в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити повністю.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

За змістом ст. ст. 526, 530, 610 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтями 553, 554 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником його обов'язку, а у випадку такого обов'язку боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Судом встановлено, що згідно з умовами договору про передачу активів в рахунок погашення заборгованості від 02 липня 2010 року ТОВ " Український промисловий банк" відступило, а ПАТ " ДельтаБанк" прийняло право вимоги за кредитним договором від 26 січня 2007 року № 009-04/К-07, укладеним між ТОВ "Український промисловий банк" та ОСОБА_4, а також за договорами поруки від № 009-04/п-07-1 від 26.01.2007 року, укладеним між ТОВ " Український промисловий банк" та ОСОБА_3 та № 009-04/п-07-2 від 26.01.2007 року, укладеного між ТОВ " Український промисловий банк" та ОСОБА_5

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 вказаного Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Таким чином, до позивача перейшли всі права ТОВ "Український промисловий банк" щодо права вимоги до відповідачів за кредитними договорами та договорами поруки.

Разом з тим за положеннями ст. ст. 516, 517 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Таким чином, наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов'язання первинному кредитору належним.

При цьому неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора (ст. ст. 516, 613 ЦК України). Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов'язання у повному обсязі не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов'язань взагалі.

Як вбачається з матеріалів справи повідомлення про заміну кредитора у зобов'язанні по кредитному договору № 009-04/к-07 було направлено відповідачу ОСОБА_4 рекомендованим листом, що підтверджується відбитком штемпелю ДОКК УДППЗ "Укрпошта" на списку згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів від 09.07.2010 року.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 009-04/к-07 від 26.01.2007 року станом на 01.07.2010 року вона складала: заборгованість за кредитом - 12191.60 доларів США; заборгованість по відсоткам - 2804,56 доларів США; сума заборгованості по комісії - 2072.20 грн., Саме ця сума заборгованості перейшла позивачу за договором про передачу активів від 02.07.2010 року (Том 1, а.с. 95, а.с. 74).

На підтвердження вимоги про стягнення заборгованості позивач надав розрахунки від 02.01.2014 року за кредитним договором від 26 січня 2014 року № 009-04/К-071, де було зазначено детальний розрахунок за тілом кредиту, процентами та комісією.

Відповідно до п.п.2-3 договору поруки поручитель і боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність, а у випадку не виконання (неналежного виконання) боржником зобов'язань за кредитним договором кредитор повідомляє про це поручителя шляхом направлення письмової вимоги із зазначенням суми заборгованості.

З матеріалів справи вбачається, що 27 січня 2014 року Банком були направлені ОСОБА_3 та ОСОБА_5 досудові вимоги про необхідність сплати заборгованості позичальника, що підтверджується реєстром згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів (Том 1, а.с. 26, 29).

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо солідарного стягнення заборгованості за кредитним, оскільки суд першої інстанції вірно застосував положення ст. ст. 554 ЦК України.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Випадки для звільнення від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищенаведеного,судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 жовтня 2014 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 16 січня 2019 року.

Головуючий

Судді: