Постанова

Іменем України

11 липня 2019 року

м. Київ

справа № 127/3832/17

провадження № 61-32196св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - Кредитна спілка «Метроном»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом Кредитної спілки «Метроном» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків,

за касаційною скаргою Кредитної спілки «Метроном» на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 01 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Рибчинського В. П., Панасюка О. С., Шемети Т. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2017 року Кредитна спілка «Метроном» (далі - КС «Метроном», кредитна спілка) звернулася до суду з указаним позовом, який уточнила в процесі розгляду справи та просила стягнути з відповідача на її користь 1 328,49 грн на відшкодування матеріальної шкоди і понесені судові витрати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, кредитна спілка посилалася на те, що на підставі її наказу від 03 жовтня 2011 року № 42-к ОСОБА_1 з 04 жовтня 2011 року було прийнято на роботу на посаду начальника відділення «Ямпільське» КС «Метроном». Згідно з умовами укладеного між сторонами трудового договору працівник несе матеріальну відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків по договору та відшкодовує збитки, заподіяні КС «Метроном» у розмірах і порядку, що встановлені законодавством про працю. 21 березня 2013 року ОСОБА_1 від імені відділення «Ямпільське» КС «Метроном», діючи як його керівник уклав з ОСОБА_2 кредитний договір № К11/13 (далі - кредитний договір), за яким останній отримав кредит на споживчі цілі в розмірі 7 100 грн. На забезпечення вказаного кредитного зобов`язання цього ж дня між ОСОБА_3 та відділенням «Ямпільське» КС «Метроном» в особі начальника відділення ОСОБА_1 було укладено договір поруки від 21 березня 2013 року № К11/13-П (далі - договір поруки), за яким ОСОБА_3 поручився перед кредитором за виконання позичальником в повному обсязі його обов`язків за кредитним договором. Однак, у 2016 році ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про визнання договору поруки недійсним. Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 02 березня 2016 року у справі № 153/1208/15-ц задоволено позов ОСОБА_3 до КС «Метроном», ОСОБА_2 , визнано недійсним договір поруки та стягнуто судові витрати у сумі 243,60 грн і 900,48 грн за проведення почеркознавчого дослідження. Зі змісту даного рішення суду вбачається, що ОСОБА_1 підписав договір поруки як керівник відділення «Ямпільське» КС «Метроном» без особистої участі при укладенні даного правочину іншої сторони - ОСОБА_3 Такими діями ОСОБА_1 заподіяв КС «Метроном» матеріальну шкоду у вигляді відшкодування ОСОБА_3 понесених судових витрат в сумі 1 144,08 грн та сплати виконавчого збору за вчинення виконавчих дій в сумі 184,41 грн. В результаті виявлення даного факту ОСОБА_1 було притягнуто до матеріальної відповідальності за понесені кредитною спілкою зайвих грошових виплат в сумі 1 328,49 грн. Однак, трудові відносини з ОСОБА_1 були припинені 19 червня 2015 року, а тому стягнути вказані кошти в досудовому порядку не має можливості.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вінницький міський суд Вінницької області рішенням від 18 вересня 2017 року у складі судді Прокопчук А. В. позов задовольнив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь КС «Метроном» 1 328, 49 грн на відшкодування матеріальної шкоди. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Мотивував рішення суд першої інстанції тим, що КС «Метроном» відшкодувала завдану його працівником ОСОБА_1 шкоду, а тому має право зворотної вимоги до ОСОБА_1 , оскільки останнім було вчинено порушення трудових обов`язків, які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з понесеною матеріальною шкодою в розмірі 1328,49 грн.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд Вінницької області рішенням від 01 листопада 2017 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 вересня 2017 року скасував та ухвалив нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Мотивував рішення апеляційний суд тим, що суд першої інстанції не встановив самих порушень трудових обов`язків ОСОБА_1 , як і не встановив та не навів мотивів щодо наявності причинно-наслідкового зв`язку між заподіяною шкодою та діями відповідача. Витрати пов`язані за сплату виконавчого збору не є прямою шкодою, оскільки у КС «Метроном» була можливість виконати рішення добровільно, а не в примусовому порядку.

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи

У листопаді 2017 року КС «Метроном» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення Апеляційного суду Вінницької області від 01 листопада 2017 року та залишити в силі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 вересня 2017 року.

Касаційна скарга мотивована неврахуванням апеляційним судом того, що рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 02 березня 2016 року встановлено порушення вимог цивільного законодавства які були допущені відповідачем при укладені договору поруки. Будучи начальником відділення «Ямпільське» КС «Метроном» ОСОБА_1 та знаючи свої посадові обов`язки та вимоги законодавства уклав договір поруки без участі поручителя, чим завдав матеріальної шкоди КС «Метроном» у вигляді понесених судових витрат під час розгляду справи та виконавчого збору. Задовольняючи позов, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 вчинив порушення трудових обов`язків, які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з понесеною шкодою. Помилковим є висновок апеляційного суду про те, що головою правління КС «Метроном» в порушення вимог частини другої статті 136 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) було видано розпорядження про притягнення до відповідальності відповідача, оскільки рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 02 березня 2016 року кредитна спілка не отримувала, про його існування дізналася 22 грудня 2016 року після надходження постанови про відкриття виконавчого провадження від 22 грудня 2016 року. Після чого, 23 грудня 2016 року було виконано рішення суду шляхом перерахування коштів та видано розпорядження про притягнення відповідача до матеріальної відповідальності.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

30 травня 2018 року справу № 127/3832/17 Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві ОСОБА_4 .

Фактичні обставини справи

Апеляційним судом встановлено, що згідно з наказом від 03 жовтня 2011 року № 42-к «Про прийняття нових працівників» ОСОБА_1 призначено на посаду начальника відділення «Ямпільське» КС «Метроном» за сумісництвом.

04 жовтня 2011 року між КС «Метроном» та ОСОБА_1 укладено трудовий договір за яким відповідач прийняв на себе обов`язки начальника відділення «Ямпільське» КС «Метроном» і зобов`язався особистими діями забезпечити роботу кредитної спілки відповідно до напрямків діяльності, визначених його Посадовою інструкцією, що є невід`ємною частиною його договору. Трудовий договір є безстроковим.

21 березня 2013 року між відділенням «Ямпільське» КС «Метроном», в особі начальника відділення Бартка С . О . , та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № К11/13-п за яким ОСОБА_3 поручився перед кредитором за виконання ОСОБА_2 в повному обсязі усіх його обов`язків, що виникли з кредитного договору та за будь-якими додатковими угодами до нього, що укладені та/або будуть укладені у майбутньому. Цей договір був підписаний ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Наказом від 19 червня 2015 року № 14.2-к ОСОБА_1 було звільнено з 19 червня 2015 року на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 2 березня 2016 року у цивільній справі № 153/1208/15-ц за позовом ОСОБА_3 до КС «Метроном», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору поруки, позовні вимоги було задоволено частково. Визнано недійсним договір поруки, укладений у місті Ямпіль між відділенням «Ямпільське» КС «Метроном» в особі начальника відділення Бартко С. О. та ОСОБА_3 . Стягнуто з КС «Метроном» на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 243,60 грн, а також 900,48 грн за проведення почеркознавчого дослідження простої складності. Це рішення набрало законної сили 12 березня 2016 року.

Вказаним рішенням встановлено, що ОСОБА_3 у правовідносинах з КС «Метроном» не перебував, договір поруки не укладав, зобов`язань на себе ніяких не брав. Згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 06 січня 2016 року № 404-П підпис у графі «Поручитель» в оригіналі договору поруки виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою.

21 грудня 2016 року головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Медяним В. Г. відкрито виконавче провадження № 53157379 за виконавчим листом № 153/1208/15-ц, виданим Ямпільським районним судом Вінницької області 01 грудня 2016 року.

Зі змісту вказаної постанови державного виконавця встановлено, що з КС «Метроном» підлягає стягненню на користь ОСОБА_3 борг в сумі 1 144,08 грн, а також в дохід держави виконавчий збір в сумі 114,41 грн.

23 грудня 2016 року позивачем було перераховано на рахунок ОСОБА_3 1 144,08 грн боргу та виконавчий збір в розмірі 184,41 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №№ 296, 295.

Розпорядженням КС «Метроном» від 23 грудня 2016 року № 16-р начальника відділення «Ямпільське» КС «Метроном» Бартка С. О. притягнуто до матеріальної відповідальності за порушення вимог частин першої, третьої, четвертої статті 202, пункту 2 частини першої статті 208, частини другої статті 207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), пунктів 5.1, 5.3 Положення про відділення «Ямпільське» КС «Метроном», пунктів 3.3.2, 4.3.1, 4.3.5 Положення про фінансові послуги КС «Метроном», пунктів 2.10, 4.1 Посадової інструкції начальника відділення, пунктів 1.1, 6.2 трудового договору, що полягало в укладенні відповідачем договору поруки без особистої участі іншої сторони договору - ОСОБА_3 та стягнуто з ОСОБА_1 завдану кредитній спілці матеріальну шкоду в сумі 1 328,49 грн.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 138 КЗпП України встановлено, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою, другою статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до статті 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Пунктом 1 частини першої статті 134 КЗпП України передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Згідно з частиною першою статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29 грудня 1992 року № 14 роз`яснено, що за правилами статті 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Якщо межі матеріальної відповідальності були визначені в укладеному з працівником контракті, вона покладається на нього відповідно до умов контракту. Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що матеріалами справи не доведено причинно-наслідковий зв`язок між діянням відповідача та завданою шкодою, оскільки рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 02 березня 2016 року та розпорядження КС «Метроном» від 23 грудня 2016 року № 16-р не є доказами неналежного виконання посадовою особою ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків, так як не встановлюють вину відповідача у завданні майнової шкоди.

Посилання в скарзі КС «Метроном» на правильність висновку місцевого суду про те, що ОСОБА_1 вчинив порушення трудових обов`язків, які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку зі понесеною шкодою зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.

Аргументи скарги щодо помилковості висновку апеляційного суду про те, що головою правління КС «Метроном» в порушення вимог частини другої статті 136 КЗпП України було видано розпорядження про притягнення до відповідальності відповідача, оскільки існування рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 02 березня 2016 року кредитна спілка дізналася лише 22 грудня 2016 року, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. Розпорядження власника або уповноваженого ним органу, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. Стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу (стаття 136 КЗпП України).

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що розпорядження про відрахування із заробітної плати може бути видане не пізніше двох тижнів з дня виявлення шкоди. День виявлення - це день, коли власник дізнався про заподіяння шкоди або за всіма об`єктивними обставинами мав це зробити.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Рішеннями Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Частиною третьою статті 27 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення вищенаведеного рішення) також було визначено, що учасник процесу зобов`язаний добросовісно користуватись своїми процесуальними правами.

Зі змісту рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 02 березня 2016 року встановлено, що КС «Метроном» була повідомлена про час і місце розгляду справи № 153/1208/15-ц. При цьому будь-яких доказів про те, що після проведення судового засідання 02 березня 2016 року кредитна спілка цікавилася розглядом справи (подавала заяви про видачу копії рішення суду, тощо) не надано. Також не надано доказів того, що копію вказано рішення суду КС «Метроном» не отримувала.

Зазначене свідчить про відсутність об`єктивних обставин неможливості виявлення завданої шкоди до 22 грудня 2016 року і відповідно виконання вимог частини 2 статті 136 КЗпП України щодо видачі розпорядження про покриття шкоди.

Разом з тим, розпорядження від 22 грудня 2016 року не має вирішального значення щодо вирішення судом даного спору по суті та оцінюється з іншими доказами, які містяться у справі.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Передбачених частиною третьою статті 400 ЦПК України підстав для виходу за межі доводів та вимог касаційних скарг Верховним Судом не встановлено.

Згідно з частиною третьою статті 401 та статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Кредитної спілки «Метроном» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 01 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:А. Ю. Зайцев

С. Ю. Бурлаков

Є. В. Коротенко