ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 640/9029/16-ц

Провадження № 22-ц/818/4833/19

01 листопада 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого Сащенко І.С.

суддів Коваленко І.П.,Овсяннікова А.І.

за участю секретаря Іманвердізаде А.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Луганський Національний аграрний університет,

третя особа - Управління Державної казначейської служби України у Київському районі м. Харкова,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу Х ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 21 грудня 2016 року (суддя Ніколаєнко І.В.) по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Луганського Національного аграрного університету, третя особа - Управління Державної казначейської служби України у Київському районі м. Харкова про зобов`язання виправити запис у трудовій книжці, стягнення середнього заробітку, матеріальної та моральної шкоди, -

встановив:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому з урахуванням уточнень просив:

-зобов`язати відповідача перенести записи щодо роботи в Луганському національному аграрному університеті з дубліката трудової книжки в оригінал трудової книжки;

-зобов`язати відповідача звільнити позивача з посади доцента кафедри ґрунтознавства та агрохімії у зв`язку з призначенням виконуючим обов`язки декана агрономічного факультету;

-зобов`язати відповідача внести виправлення до оригіналу трудової книжки позивача, зазначивши в ній інформацію про звільнення з посади доцента кафедри ґрунтознавства та агрохімії у зв`язку з призначенням виконуючим обов`язки декана агрономічного факультету;

-зобов`язати відповідача внести до трудової книжки позивача запис про недійсність запису № 13 датованого 31.08.2015 року наступного змісту «Уволен в связи с окончанием срока трудового договора ст. 82 Трудового кодекса ЛНР»;

-стягнути з відповідача на його користь заборгованість із заробітної плати за період з червня 2014 року по грудень 2014 року в розмірі 15435,60 грн.;

-стягнути з відповідача на його користь середню заробітну плату за затримку проведення остаточного розрахунку у розмірі 50235,15 грн.;

-стягнути з відповідача на його користь майнову шкоду, нанесену неправомірною відмовою щодо виправлення запису у трудовій книжці внаслідок недоотримання заробітної плати за новим місцем роботи у сумі 3981,25 грн.;

-стягнути з відповідача на його користь суму моральної шкоди в розмірі 40000,00 грн.;

-стягнути з відповідача на його користь суму витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідач, призначаючи його на посаду виконуючого обов`язки декана агрономічного факультету не вчинив в його трудовій книжці запис про одночасне звільнення ОСОБА_1 з посади доцента кафедри ґрунтознавства та агрохімії Луганського НАУ. Відповідач відмовив позивачу внести виправлення до трудової книжки, що потягло спричинення позивачу матеріальної та моральної шкоди.

Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримав в обсязі уточнених позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засідання позовні вимоги не визнав.

Представник третьої особи в судовому засіданні стосовно позовних вимог покладався на розсуд суду.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 21 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 06 березня 2017 року, ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення Київського районного суду міста Харкова, з яким погодився суд апеляційної інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено порушення відповідачем вимог трудового законодавства. У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог про зобов`язання виправити запис у трудовій книжці, стягнення середнього заробітку, матеріальної шкоди, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди як похідної від вказаних вимог.

Постановою Верховного Суду від 14 серпня 2019 року ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 06 березня 2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заборгованості із заробітної плати в період з червня по грудень 2014 року в розмірі 15 435,60 грн., стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за вказаний період, а також про відшкодування моральної шкоди скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В решті рішення Київського районного суду міста Харкова від 21 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 06 березня 2017 року залишено без змін.

Постанова суду мотивована тим, що судом першої інстанції не встановлені фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, і цих порушень не усунуто на стадії апеляційного перегляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 С ОСОБА_4 Г. просив рішення суду змінити, скасувавши частково. Ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги частково.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що в ході судового розгляду він довів неправомірність дій відповідача та завдану йому шкоду, що підтвердив належними документальними доказами.

У відзиві на апеляційну скаргу ЛНАУ просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що підстави для проведення вказаних виплат відсутні, оскільки позивач у період з 20.10.2014 року та по 20.12.2014 року не приступив до виконання своїх обов`язків за новим місцезнаходженням вищого навчального закладу, а тому відмовився від переводу на роботу в іншу місцевість.

Вислухавши доповідь судді, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення заборгованості із заробітної плати за період з червня по грудень 2014 року в розмірі 15 435,60 грн., ОСОБА_1 посилався на те, що відповідач не виплачував у повному обсязі йому заробітну плату за зазначений період.

На підтвердження зазначених вимог надав домості про застраховану особу за формою ОК-5 з Пенсійного фонду України, відповідно до якої заробітна плата ЛНАУ за період з червня по грудень 2014 року ОСОБА_1 не нараховувалась та не виплачувалась.

Встановлено, що згідно з Наказом Міністерства аграрної політики від 20.10.2014 року за № 408 Луганський національний аграрний університет, в якому працював ОСОБА_1 , для здійснення освітньої діяльності переміщено до м. Харків та розміщено на базі Харківського національного технічного університету сільського господарства ім. П. Василенка у м. Харкові.

21 січня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до ЛНАУ із заявою, у якій просив призначити його виконуючим обов`язки декана агрономічного факультету з 23 січня 2015 року по 31 серпня 2015 року.

Наказом ЛНАУ від 22 січня 2015 року № 06-09/11 ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду виконувача обов`язків декана агрономічного факультету з 23 січня по 31 серпня 2015 року за контрактом з посадовим окладом згідно зі штатним розписом.

21 січня 2015 року між ЛНАУ та ОСОБА_1 укладено контракт № 21-15.

На підставі заяви ОСОБА_1 23 січня 2015 року відділом кадрів ЛНАУ видано дублікат трудової книжки.

Із трудової книжки серія НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 вбачається, що остання містить запис № 12, згідно якого ОСОБА_1 на підставі наказу № 119к від 01.09.2010 року переведено на посаду доцента кафедри ґрунтознавства та агрохімії Луганського національного аграрного університету, а також містить запис № 13 від 31.08.2015 року наступного змісту «Уволен в связи с окончанием срока трудового договора ст. 82 Трудового кодекса ЛНР» завірений печаткою «Государственного образовательного учреждения Луганской народной республики «Луганский национальный аграрный университет».

Також під час розгляду справи встановлено, що дублікат трудової книжки видано ОСОБА_1 в порушення вимог Інструкції № 58, оскільки у позивача не було документів на підтвердження фактів його трудової діяльності за період з 15 листопада 2004 року по 01 вересня 2014 року. У зв`язку з цим, суди дійшли висновку про відсутність підстав для внесення виправлень до трудової книжки позивача.

01 вересня 2015 року між ЛНАУ та ОСОБА_1 укладено контракт № 23-15/16, за змістом пункту 1.1 якого предметом контракту є виконання викладачем обов`язків на посаді виконувача обов`язків декана агрономічного факультету ЛНАУ. Контракт укладено на строк до 31 серпня 2016 року (пункт 6.1 контракту).

Наказом ЛНАУ від 02 березня 2015 року № 06-09/48 ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду доцента кафедри агрохімії, ґрунтознавства та землеробства на 0,5 ставки за сумісництвом з 02 березня 2015 року по 31 серпня 2015 року за контрактом з посадовим окладом згідно зі штатним розписом.

21 березня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до ЛНАУ із заявою, у якій просив звільнити його з роботи з посади декана агрономічного факультету та доцента кафедри агрохімії, ґрунтознавства та землеробства за власним бажанням з 21 березня 2016 року у зв`язку із переїздом на нове місце проживання та в іншу місцевість.

Наказом ЛНАУ від 21 березня 2016 року № 06-033к ОСОБА_1 звільнено за власним бажанням з посади декана агрономічного факультету та доцента кафедри агрохімії, грунтознавства та землеробства ЛНАУ.

Частиною першою статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» № 405/2014 від 14.04.2014 року, яким введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», у зв`язку із проведенням антитерористичної операції на сході країни зокрема м. Луганську, Луганським національним аграрним університетом припинено науково-освітню та фінансово-господарську діяльність на час проведення антитерористичної операції.

Постановою Правління Національного банку України № 466 від 06.08.2014 року «Про призупинення здійснення фінансових операцій» зобов`язано банки України призупинити здійснення усіх видів фінансових операцій у населених пунктах, які не контролюються українською владою.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження» № 1085-р від 07.11.2014 року до вказаного переліку включено також і м. Луганськ.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості тимчасово переміщених вищих навчальних закладів, тимчасово переміщених наукових установ із зобов`язань за кредитними та іншими договорами (крім договорів про надання освітніх послуг), що не припинилися, з дня опублікування наказу про зміну їх місцезнаходження центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки. Тимчасово переміщений вищий навчальний заклад, тимчасово переміщена наукова установа не несуть відповідальності за зобов`язаннями, укладеними від їх імені на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, з дня опублікування наказу про зміну їх місцезнаходження центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Відповідно до ст. 5-1 цього ж Закону працівники тимчасово перемішених вищих навчальних закладів, тимчасово переміщених наукових установ, які протягом двох місяців з дня опублікування наказу центрального органу виконавчої влади у сфері освіти і науки про тимчасове переміщення вищого навчального закладу, наукової установи не приступили до виконання своїх обов`язків за новим місцезнаходженням вищого навчального закладу, наукової установи, вважаються такими, що відмовилися від переведення на роботу в іншу місцевість, із застосуванням наслідків, передбачених пунктом 6 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України.

Частиною першою статті 94 КЗпП України та частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Цьому визначенню відповідає поняття заробітної плати, наведене у частині першій статті 94 Кодексу і частині першій статті 1 ЗаконуУкраїни «Про оплату праці», як винагороди, обчисленої, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган (роботодавець) виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)», за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Крім обов`язку оплатити результати праці робітника, існують також інші зобов`язання роботодавця матеріального змісту. Ці зобов`язання стосуються тих витрат, які переважно спрямовані на охорону праці чи здоров`я робітника (службовця) або на забезпечення мінімально належного рівня його життя.

Згідно положень п.п.3,4 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 595 від 07.11.2014 року, заробітна плата (грошове забезпечення, суддівська винагорода) працівникам (військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу) установи за період, коли установа розміщувалася на тимчасово неконтрольованій території, а у подальшому територія була повернута під контроль органів державної влади, або установа була переміщена в населений пункт, на території якого органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі (далі - контрольована територія), виплачується у повному обсязі за рахунок кошторису (плану використання бюджетних коштів) установи.

Заробітна плата (грошове забезпечення, суддівська винагорода) виплачується та виплати за час щорічної відпустки працівникам (військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу) установи, яка переміщена на контрольовану територію, здійснюються, якщо установа продовжує функціонувати і працівники (військовослужбовці, особи рядового і начальницького складу) виконують свої обов`язки.

Переміщення установи на контрольовану територію, а також її функціонування на цій території здійснюється за рішенням органу вищого рівня (у разі переміщення органу місцевого самоврядування - за рішенням відповідної місцевої ради).

Із матеріалів справи вбачається, що позивач після переміщення ЛНАУ до роботи протягом встановленого строку не приступив, що свідчить про неможливість фактичного виконання ним своїх трудових обов`язків у спірний період. ОСОБА_1 був прийнятий на роботу ЛНАУ лише з 23 січня 2015 року.

Крім того, згідно запису №13 трудової книжки серія НОМЕР_1 від 31.08.2015 року ОСОБА_1 «Уволен в связи с окончанием срока трудового договора ст. 82 Трудового кодекса ЛНР» завірений печаткою «Государственного образовательного учреждения Луганской народной республики «Луганский национальный аграрный университет».

Таким чином позивач є таким, що відмовився від переведення на роботу в іншу місцевість та з червня по грудень 2014 року позивач перебував у трудових відносинах не з відповідачем, а з іншою особою.

Враховуючи викладене, а також те, що протягом двох місяців позивач не приступив до виконання своїх обов`язків за новим місцезнаходженням вищого навчального закладу, що свідчить про відмову від переведення на роботу в іншу місцевість, покладення обов`язку з виплати заробітної плати за вказаний період на відповідача є безпідставним.

Згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Оскільки вини відповідача у невиплаті ОСОБА_1 заробітної плати за період з червня по грудень 2014 року у сумі 15435,50 грн. судом встановлено не було, вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за вказаний період, а також відшкодування моральної шкоди також слід залишити без задоволення.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Апеляційна скарга не містить нових фактів, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди позивача з висновками суду. Нових доказів на підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 не надавалось.

Таким чином, апеляційна скарга в частині, яка переглядається, підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу Х ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 21 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 листопада 2019 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І.Овсяннікова

І.П. Коваленко