Ухвала

28 листопада 2019 року

м. Київ

справа №684/343/16-ц

провадження № 61-13127ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Литвиненко І. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 20 липня 2016 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 27 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення упущеної вигоди через несвоєчасно повернений борг,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення упущеної вигоди через несвоєчасно повернений борг.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 25 січня 2006 року ним було надано відповідачу ОСОБА_2 в борг 3 000 грн із строком повернення до 01 липня 2006 року, який за їх згодою було продовжено до лютого 2007 року. Однак, у погоджений строк відповідач позичених коштів не повернула, тому у жовтні 2007 року ним було подано позов до суду. 21 березня 2008 року рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області його позов було задоволено та стягнено із ОСОБА_2 на його користь 4 166 грн. В ході виконавчого провадження йому було повернено 2 873 грн у вигляді нереалізованого мопеду, а 1 593 грн було сплачено ОСОБА_2 у листопаді 2013 року та переведено на його картку у травні 2014 року.

Таким чином, несвоєчасне повернення боргу має місце у вигляді затримки повернення коштів: 2 873 грн в період листопад 2007 року - грудень 2009 року, 1 593 грн - в період листопад 2007 року - травень 2014 року. Протягом періоду користування відповідачем його коштами, він не зміг отримати вигоду, яка є упущеною та підлягає до стягнення з відповідача на підставі частини другої статті 22 ЦК України. Розрахунок упущеної вигоди обґрунтовував тим, що з 2007 року заощаджені із заробітної плати кошти витрачав на закордонні подорожі. У випадку своєчасного повернення боргу ці кошти ним зберігались би, як вклад у банку з отриманням відсотків.

Розмір упущеної вигоди позивач визначав як різницю між сумою неповерненого вчасно відповідачем ОСОБА_2 боргу - 4 166 грн (яку визначав в перерахунку на іноземну валюту євро з врахуванням відсотків, які б могли бути отримані, що складає 630 євро), за які він планував придбати тур для відпочинку в Італії, та вартістю фактично придбаного ним туру для відпочинку в Угорщині-Італії у 2014 році після повернення коштів - 353 євро. А саме 277 євро (630 євро - 353 євро) є упущеною вигодою та за курсом на момент отримання коштів 23 травня 2014 року становить 4 434,77 грн.

З врахуванням уточнених позовних вимог просив суд стягнути з ОСОБА_2 4 434,77 грн в якості упущеної вигоди через несвоєчасно повернений борг.

Заочним рішенням Старосинявського районного суду Хмельницької області від 20 липня 2016 року у позові було відмовлено.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 27 травня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а заочне рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 20 липня 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків, а саме: заявнику необхідно було подати до Верховного Суду уточнену касаційну скаргу із зазначенням судового рішення в цій справі, яке ним оскаржується; подати заяву про поновлення строку на касаційне оскарження з наданням відповідних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку; заявнику необхідно було сплатити судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 1 102,40 грн, а також ОСОБА_1 необхідно було надати до суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій вказати реєстраційний номер облікової картки платника податків або (за умови відмови особи від отримання реєстраційного номеру облікової картки платника податків з релігійних міркувань) номер і серію паспорта для фізичних осіб громадян України, а також зазначити ім`я всіх учасників справи, їх місце проживання або перебування, зокрема, ОСОБА_2 та роз`яснено заявнику про наслідки невиконання вимог ухвали суду.

На виконання вимог вказаної ухвали до Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків, які заявником виконано.

Разом з тим, подано клопотання на поновлення строку на касаційне оскарження, яке обґрунтовує тим, що вказану копію оскаржуваної постанови отримав 03 червня 2019 року, на підтвердження надано конверт Хмельницького апеляційного суду (на якому стоїть штемпель з датою відправки 31 травня 2019 року). Також зазначає, що строк пропущено з поважних причин, оскільки раніше подана касаційна скарга Верховним Судом була повернута заявнику.

Ураховуючи конкретні обставини, за яких заявником пропущено строк на касаційне оскарження, суд визнає їх поважними та поновлює процесуальний строк.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Ціна позову у даній справі становить 4 434,77 грн (стягнення упущеної вигоди), яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921*100=192 100).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржуваних судових рішень в касаційному порядку.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному перегляду, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд)згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу retione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 20 липня 2016 року та постанови Хмельницького апеляційного суду від 27 травня 2019 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 20 липня 2016 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 27 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення упущеної вигоди через несвоєчасно повернений борг відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Литвиненко