ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 636/3257/16-ц Головуючий суддя І інстанції Карімов І. В.
Провадження № 22-ц/818/4623/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори про відшкодування шкоди
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

судді-доповідача Яцини В.Б.

суддів колегії Маміної О.В., Хорошевського О.М.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справиапеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Савіна Олега Сергійовича на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 27 червня 2019 року, ухвалене у складі головуючого судді Карімова І.В., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ЮНІВЕС» про відшкодування завданих збитків ,

встановив:

21 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення завданих під час дорожньо-транспортної події збитків в розмірі 55 467 грн. 54 коп. та вартість витрат на проведення автотоварознавчої експертизи в сумі 400 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 25.06.2016 року о 08 год. 30 хвилин, на автодорозі Київ-Харків- Довжанський, на території Чугуївського району Харківської області ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Renault Scenic державний номер НОМЕР_1 , допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 21093 державний номер НОМЕР_2 під його ( ОСОБА_1 ) керуванням відповідно до п.2.1 Правил дорожнього руху України.

Вказав, що постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 25.07.2016 року винним у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді визнано ОСОБА_2

Зазначив, що згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 153 від 12.09.2016 року вартість відновлюваних робіт автомобіля ВАЗ 21093 державний номер НОМЕР_2 складає 40321 грн.10 коп. Окрім того вартість матеріальних збитків, нанесених йому як володільцю цього автомобіля складає 26 464 грн.60 коп., тобто загальною вартістю збитків в розмірі 66 785 грн. 70 коп.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 під час керування автомобілем Renault Scenic державний номер НОМЕР_1 застрахована Приватним акціонерним товариством (ПраТ) «Страхова компанія «ЮНІВЕС» відповідно до полісу страхування АЕ/7487063.

Вказав, що страховик відповідача ОСОБА_2 - Приватне акціонерне товариство (ПраТ) «Страхова компанія «ЮНІВЕС» перерахувала частину завданих збитків в розмірі 11 318 грн.16 коп., позивач вважає, що відповідач повинен сплатити на його користь завдані збитки в розмірі 55 467 грн.54 коп. та вартість автотоварознавчої експертизи в сумі 400 грн.

Зазначив, що звернення з таким позовом саме до відповідача є його правом, а в разі задоволення позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 27 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 25.07.2016 року винним у дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 25 червня 2016 року визнано ОСОБА_2

Послався на те, що відповідно до висновків експертного автотоварознавчого дослідження № 153 від 12 вересня 2016 року вартість відновлюваних робіт автомобіля ВАЗ 21093 державний номер НОМЕР_2 складає 40321 грн. 10 коп.. окрім того вартість матеріальних збитків нанесених власнику вищевказаного автомобілю складає 26 464 грн. 60 коп. Загальна вартість збитків спричинених ОСОБА_2 складає 66 785 грн. 70 коп. Страхова компанія перерахувала частину завданих збитків в розмірі 11318 грн. 16 коп. Таким чином відповідач повинен сплатити на користь позивача суму завданих збитків в розмірі 55 467 грн. 54 коп., окрім того підлягає відшкодуванню вартість автотоварознавчої експертизи, в розмірі 400 грн. 00 коп. що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 81 від 13 вересня 2016 року.

Зазначив, що потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 20 січня 2016 року.

Відповідно до п. 13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року Враховуючи, що відповідно до статей 386, 395. 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбачені, законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).Таким чином позивач зважаючи на те, що він керував транспортним засобом під час ДТП, є належним позивачем.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та ціну позову, без повідомленням учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, навіть якщо її цивільно-правова відповідальність застрахована.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що25.06.2016 року о 08 год. 30 хвилин сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме на автодорозі Київ-Харків- Довжанський на території Чугуївського району Харківської області ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Renault Scenic державний номер НОМЕР_1 , допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 21093 державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 25.07.2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та встановлено, що в результаті порушення водієм ОСОБА_2 п.10.1 Правил дорожнього руху України відбулось зіткнення з автомобілем ВАЗ 21093 державний номер НОМЕР_2 (а.с.9).

Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/ 7487063, укладеного 19 січня 2016 року між ПрАТ «СТ «ЮНІВЕС» і ОСОБА_2 , цивільна відповідальність водія автомобіля Renault Scenic державний номер НОМЕР_1 на момент ДТП була застрахована (а.с.47).

ОСОБА_1 відповідно до ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 05.07.2016 року повідомив ПрАТ «СТ «ЮНІВЕС» про обставини вищезазначеної ДТП (а.с.7).

Зі звіту № 220816-2 від 22 серпня 2016 року про оцінку вартості матеріальної шкоди, спричиненої володільцю автомобіля ВАЗ 21093 державний номер НОМЕР_2 , складеного суб`єктом оціночної діяльності СПД ОСОБА_3 розмір матеріального збитку, спричиненого володільцю вказаного автомобілю, складає 12 298, 35 грн.

У зв`язку із чим відповідно до страхових актів № ГО-2807-2/ХВ (по полісу №АЕ/ 7487063 від 19 січня 2016 року) від 30 серпня 2016 року та від 31 серпня 2016 року володільцю автомобіля ВАЗ 21093 державний номер НОМЕР_2 ПрАТ «СТ «ЮНІВЕС» було перераховано страхове відшкодування в розмірі 11 298,35 грн. (а.с.102-138, 20).

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Розмір страхової суми за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/ 7487063 від 19 січня 2016 року за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

Між тим, ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» сплачено ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 11 298,35 грн., хоча ліміт відповідальності страховика - страхова сума- визначений у розмірі 50000 грн.

Дії страхової компанії щодо визначення розміру страхового відшкодування та його виплати ОСОБА_1 не оскаржені. З позовом до страхової компанії позивач не звертався, страхове відшкодування отримав, що свідчить про його згоду з оціненим розміром відшкодування.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу України).

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик особи, відповідальної за завдану шкоду. Цей страховик, хоча і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на час дорожньо-транспортної пригоди) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У підпункті 33.1.4 зазначеного Закону визначено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого Моторним (транспортним) страховим бюро України зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

У випадку невиконання чи неналежного виконання страхувальником вказаного обов`язку страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника (підпункт 38.1.1 «ґ» пункту 38.1 статті 38 зазначеного Закону).

Згідно пункту 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до пункту 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

На підставі статті 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Згідно статті 29 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до наданої позивачем копії висновку № 153 експертного товарознавчого дослідження від 12 вересня 2016 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 вартість відновлюваних робіт автомобіля ВАЗ 21093 державний номер НОМЕР_2 складає 40321 грн.10 коп.; вартість матеріальних збитків, спричинених володільцю цього автомобіля складає 26 464 грн.60 коп. ( а.с.10-13).

У зв`язку із чим позивач ОСОБА_1 вважає, що різниця між фактичними витратами на відновлення транспортного засобу та розміром страхового відшкодування становить 55 467,54 грн.

Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи № 3092 від 24.07.2018 року, проведеної експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім.. засл. проф. М.С. Бокаріуса, вартість відновлюваних робіт автомобіля ВАЗ 21093 державний номер НОМЕР_2 та розмір матеріальних збитків, спричинених володільцю цього автомобіля на час ДТП складає: по першому варіанту 20058,19 грн., а по другому варіанту - 17660, 05 грн.

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

У постанові Великої Палати від 04 липня 2018 року (справа №755/18006/15-ц, провадження №14-176 цс 18) зазначено, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), який відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України суд враховує при застосуванні норм права в спірних правовідносинах.

Отже, уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Матеріали справи не містять доказів того, що позивачем отримано відмову страхової компанії у здійсненні відшкодування; що у страхової компанії не виникло обов`язку з виплати такого відшкодування; що розмір шкоди перевищує ліміт цивільно-правової відповідальності страховика, тобто щодо неможливості ОСОБА_1 одержати страхове відшкодування від страховика.

Отже, враховуючи, що цивільно-правова відповідальність відповідача на час настання страхового випадку застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Страхова компанія «ЮНІВЕС» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/7487063 від18 січня 2016 року зі строком дії до 18 січня 2017 року, та позивач не отримував відмови від страховика у виплаті страхового відшкодування, то передбачені законом підстави для задоволення його позовних вимог відсутні, оскільки обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика відповідача.

Як вбачається з полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/7487063 від 18 січня 2016 року, згідно якого застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , страхова сума заподіяна життю і здоров`я 100 000,00 грн., за шкоду, заподіяну майну, складає 50 000,00 грн., розмір франшизи становить 1000 грн.

Посилання ОСОБА_1 у скарзі на те, що його право на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка її завдала, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого він не був, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування у розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Саме такий правовий висновок був висловлений у постанові Верховний Суд у складі палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 444/577/16-ц, який суд апеляційної інстанції враховує відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

При цьому у справі відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 оспорював розмір отриманого від Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ЮНІВЕС» страхового відшкодування, що свідчить з тим, що він визнав той факт, що страхова компанія відшкодувала заподіяну майнову шкоду у повному обсязі в межах ліміту відповідальності за договором страхування, погодився з тим, що страхова компанія повністю виконала свої зобов`язання за полісом обов`язкового страхування цивільної відповідальності відповідача - завдавача шкоди.

При цьому ОСОБА_1 обґрунтовуючи належним виконанням страховою компанією умов договору страхування заявив свої вимоги до відповідача страховика відповідно до ст. 1194 ЦК України, які були розглянуті судом першої інстанції, в порядку субсидіарної відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність за завдану матеріальну шкоду, яка не покривається страховим відшкодуванням.

Необґрунтована у даному випадку відмова позивача від визнання факту належного виконання умов договору страхування страхової компанією, до якої він не заявив ніяких заперечень або вимог, є суперечливою процесуальною поведінкою, яка не відповідає загальному принципу цивільного законодавства, справедливості, добросовісності та розумності, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, та зловживанням правом, що відповідно до ст. 44 ЦПК України та згідно доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) - не допускається.

Виходячи з цього, колегія суддів відхиляє вищенаведені доводи апеляційної скарги. Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, апеляційну скаргу відповідно до ст. 375 ЦПК України слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-392 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Савіна Олега Сергійовича - залишити без задоволення.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 27 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 15 листопада 2019 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді О.В.Маміна.

О.М.Хорошевський.