ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/807/225/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.

Воробйової І.А.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення аліментів на непрацездатних батьків,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення аліментів на непрацездатних батьків.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона є матір'ю ОСОБА_3, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 трагічно загинув її чоловік. Позивач є непрацездатною особою, є інвалідом ІІ групи, внаслідок похилого віку та стану здоров'я потребує матеріальної допомоги на лікування. Єдиним джерелом доходу позивача є пенсія в розмірі 1 450,68 грн. на місяць. Діти позивача мешкають окремо та не беруть участі в її утриманні.

Просила суд стягнути з відповідачів на її користь аліменти у розмірі 1/10 частини від усіх видів заробітку щомісячно з кожної, починаючи з дня надходження позову до суду і довічно.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 липня 2018 року заяву задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_4 в розмірі 1/10 частини від усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 21 листопада 2017 р. довічно.

Стягнуто з ОСОБА_5 аліменти на утримання ОСОБА_4 в розмірі 1/10 частини від усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 21 листопада 2017 р. довічно.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

ОСОБА_4 надала суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі мають змогу сплачувати аліменти на утримання непрацездатної матері, яка потребує матеріальної допомоги.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду правильним та таким, що узгоджується з вимогами закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є пенсіонером за віком, інвалідом ІІ групи, є непрацездатною, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії АД № 028112.

ОСОБА_4 має двох доньок - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Чоловік позивача ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_5.

Відповідно до довідки Правобережного об'єднаного УПФУ м. Запоріжжя від 30 жовтня 2017 р. № 4213/1 ОСОБА_4 отримує пенсію за віком, за період з квітня 2017 р. по вересень 2017 р. загалом отримала пенсію 8 639,08 грн., розмір пенсії у вересні 2017 р. склав 1 450,68 грн.

Інших джерел доходу, крім пенсії, позивач ОСОБА_4 не має.

Позивач перебуває під наглядом лікаря-психіатра та потребує підтримуючої терапії, що підтверджується довідкою КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» від 4 грудня 2017 р. № 5889-дпв.

ОСОБА_4 перебуває під наглядом (на лікуванні) в амбулаторії № 6 КУ «ЦПМСД № 9» з приводу хронічних тяжких захворювань, підтвердженням чого є довідка від 17 листопада 2017 р.

Позивачем надані консультативні висновки спеціаліста-кардіолога від 22 грудня 2017 р. та невропатолога від 19 грудня 2017 р., якими їй рекомендовано медикаментозне лікування.

Відповідно до довідки ЛКК № 183 від 30 листопада 2017 р., ОСОБА_4 потребує санаторно-курортного лікування.

Судом встановлено, що діти добровільно не надають матеріальної допомоги непрацездатній матері.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Згідно ст.. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Отже, вказаною нормою визначено дві умови виникнення у батьків права на утримання дітьми: непрацездатність батьків; потреба у них матеріальної допомоги.

Відповідна довідка про розмір пенсії позивача, яка свідчить, що пенсія є більша за прожитковий мінімум, встановлений законодавством для непрацездатної особи, є лише одним із передбачених ч. 2 ст. 76 ЦПК України.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що наявність у позивача прожиткового мінімуму не може заперечувати факт потреби в матеріальній допомозі. В такому випадку, потреба матеріальної допомоги може доводитись в іншій спосіб, ніж порівняння отриманих позивачем доходів з прожитковим мінімумом.

Статтею 203 СК України визначено, що дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Судова колегія дійшла висновку про те, що позивач потребує матеріальної допомоги, оскільки вона є непрацездатною, інвалідом ІІ групи, пенсію отримує в розмірі 1 450,68 грн. на місяць, багато коштів вона витрачає на ліки та потребує постійного лікування, коштів на яке в неї не вистачає, на підтвердження чого позивачем надано медичну документацію, копії чеків на придбання медикаментів.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 щомісяця сплачує матері 1 000 грн. на погашення боргу, є безпідставними, оскільки ці грошові кошти не можуть вважатися матеріальною допомогою та виконанням обов'язку із утримання непрацездатної матері.

З матеріалів справи вбачається, що вказану суму коштів скаржник сплачує на користь позивача на виконання ухвали суду від 12 січня 2017 р. про визнання мирової угоди в цивільній справі № 335/9879/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Посилання скаржника на те, що позивачем придбано у 2017 році автомобіль «Nissan X-TRAIL» у 2017 р., тому у неї відсутня потреба в матеріальній допомозі, також не заслуговують на увагу та не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки з матеріалів справи вбачається, що вказаний автомобіль було придбано у 2008 році на ім'я чоловіка позивача, а 6 жовтня 2017 р., тобто вже після смерті чоловіка автомобіль було перереєстровано на позивача та знято з обліку іншою особою. Позивач, вважаючи, що автомобіль вибув з її володіння протиправно, звернулась до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину, на підставі чого було внесено відповідні відомості до ЄРДР за № 0000504 за ч. 1 ст. 190 КК України .

Доводи апеляційної скарги про наявність в позивача субсидії зі сплати житлово-комунальних послуг не підтверджує відсутності потреби в матеріальній допомозі, а свідчить лише про те, що позивач несе витрати на оплату житлово-комунальних послуг по квартирі, в якій проживає.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідачі мають змогу сплачувати аліменти на утримання непрацездатної матері. На спростування зазначеного скаржником не надано належних та допустимих доказів.

Можливості одержання утримання позивачем від інших дітей відсутня, оскільки в позивача інших дітей, крім відповідачів, немає (ч. 2 ст. 205 СК України).

З огляду на наведене, судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищенаведеного,судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 липня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 16 січня 2019 року.

Головуючий

Судді: