Номер провадження 2-о/243/391/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 07 » листопада 2019 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого - судді Гончарової А.О.,

за участю: секретаря судового засідання - Олійник А.Ю.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи - Рибалки М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 13 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб: Слов`янського міського Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради про встановлення фактів, що мають юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

04.12.2018 року до Слов`янського міськрайонного суду надійшла заява ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб: Слов`янського міського Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У своїй заяві ОСОБА_2 просила визнати розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_3 фіктивним, оскільки він розірваний з порушенням ч.1 ст.106 СК України. Зазначила, що в лютому та у квітні 2011 року їй відмовили в субсидії через те, що вона в декларації про доходи не зазначила про наявність машин. Субсидії позбавили за три минулі роки та на поточний рік і зобов`язали сплатити 7070,97 грн. та в подальшому сплачувати комунальні витрати в повному обсязі. Через вказані обставини заявник була змушена фіктивно розірвати шлюб зі своїм чоловіком. Проте, не зважаючи на розірвання шлюбу, заявник продовжувала мешкати разом з чоловіком та перебувати на його утриманні. В зв`язку з викладеним просила встановити юридичний факт фіктивного розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_3 та невідповідність процедури розірвання шлюбу за ч.1 ст.106 СК України, анулювати свідоцтво про розірвання шлюбу, визнати факт сумісного проживання разом з чоловіком ОСОБА_3 , визнати факт перебування на утриманні свого чоловіка ОСОБА_3 .

В судовому засіданні заявник, ОСОБА_1 наполягала на задоволенні заяви, пояснила, що розлучилась під тиском з боку УСЗН Слов`янської міської ради, які їй відмовили в призначеній субсидії за минулий період та у подальшому призначенні субсидії. Під час обстежень умов проживання та складання актів повідомляла, що мешкає сама, а ОСОБА_3 лише здійснює догляд за нею та проживає за іншою адресою, оскільки за ним було зареєстрована дві машини, через що її позбавили субсидії. Пояснила, що встановлення юридичних фактів їй необхідне, щоб залишитися законною дружиною

Представник заінтересованої особи Слов`янського міського Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Врублевська Т.В. , яка діє на підставі довіреності від 18.12.2018 року за №1011/15.22-16, в судове засідання не з`явилася, суду надано письмові пояснення, де зазначено, що вимога заявника про невідповідність процедури розірвання шлюбу статті 106 СК України є надуманою і незаконною. Розірвання шлюбу між заявником та її чоловіком проводилось відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням волевиявлення кожного з подружжя. На підтвердження цього надала квитанцію про сплату держмита за розірвання шлюбу, заяви заявника та її чоловіка про розірвання шлюбу. Зазначено, що розірвання шлюбу було здійснено з корисливих мотивів, для незаконного отримання коштів з державного бюджету країни. Законність отримання субсидії не входить до компетенції заінтересованої особи та потребує залучення компетентних органів держави. В задоволенні заяви просили відмовити.

Представник заінтересованої особи Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради, ОСОБА_5 , який діє на підставі довіреності від 11.01.2019 року за №08-20/16, в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 , оскільки відсутні докази, які б підтверджували факт їх сумісного проживання однією родиною.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 повідомив, що є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , він здійснював догляд за матір`ю, його батьки прожили разом 53 роки по АДРЕСА_1 , він з ними не жив з 1984 по 1986 роки, коли служив. У 1998 році отримав квартиру, по АДРЕСА_6 мешкав з 2015 року. У ІНФОРМАЦІЯ_4 помер батько. Мати хворіла з 2003 року, тому він її доглядав. Батько перед смертю отримував пенсію близько 8000 грн., мати отримує близько 3000 грн. З 2015 року він кожний день купував продукти та приносив батькам, отримував пенсію батька та приносив її матері. Про розірвання шлюбу батьків дізнався за місяць до смерті батька, на його запитання, що це за запис про розлучення, мати відповіла, що були проблеми з отриманням субсидії. Батько помер за адресою: АДРЕСА_3 . Крім того, зазначив, що на першій фотографії, наданій заявником, вони святкують золоте весілля батьків, його доньці на той час було 1,5 роки, святкували вдома: АДРЕСА_3.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що є родичкою заявника, померлий чоловік заявника є рідним братом її матері, повідомила суду, що її дядько весь час, починаючи з 03.10.1965 року, мешкав разом з заявником за адресою: АДРЕСА_3 . Заявник була його дружиною, вони проживали разом як сім`я, про розірвання шлюбу їй нічого невідомо, окремо вони ніколи не жили. Спілкувалася з ними дуже часто, вони мешкали разом до смерті чоловіка саме як подружжя.

Вислухавши заявника та представника заінтересованої особи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд прийшов до наступного.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 23.03.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Слов`янську Слов`янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис №34 від 23.03.2011 року.

Обґрунтовуючи свої вимоги, заявник вказує, що після розірвання шлюбу вони з ОСОБА_3 продовжували проживати однією сім`єю, мешкали в одному будинку за адресою: АДРЕСА_3 , вели спільне господарство, мали спільний побут, разом святкували свята та дбали один про одного.

Згідно з повідомленням УПСЗН Слов`янської міської ради від 26.04.2011 року, в ході перевірки повноти та достовірності інформації, наданої ОСОБА_1 в заяві-декларації для призначення субсидії було встановлено, що ОСОБА_1 не надала інформацію про наявність двох транспортних засобів, які перебували у власності її чоловіка, в зв`язку з чим було перераховано призначену субсидію та стягнуто з ОСОБА_1 до державного бюджету 7070,97 грн.

Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 26.12.2011 року, встановлено, що будинок ОСОБА_1 старий, зі старими меблями, газифікований, є літня кухня, яка опалюється, на дивані лежав чоловік, який зі слів ОСОБА_1 , здійснював за нею догляд, це ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований по АДРЕСА_5 .

Відповідно до акту керівника комітету мікрорайону Черевківка Чайка Г.В. за №375 від 24.09.2019 року ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_3 з 03.10.1965 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_3 від 10.07.2018 року зазначена адреса його проживання: АДРЕСА_3 . Така сама адреса місця мешкання ОСОБА_3 зазначена в декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу від 16.04.2018 року.

Згідно з випискою №38176 з медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_1 від 11.04.2013 року зазначена адреса її проживання: АДРЕСА_3 .

Крім того, одна й та сама адреса проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 - АДРЕСА_3 , зазначена в повідомленнях від 20.10.2017 року Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України про підвищення пенсій.

Факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 однією сім`єю також підтверджується наданими заявником фотографіями, на двох з яких зображено святкування золотого весілля ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та 70-річчя ОСОБА_1 . На першій фотографії ОСОБА_3 та ОСОБА_1 сидять поруч один з одним, їх син, ОСОБА_6 сидить поруч з ОСОБА_1 , дружина ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , сидить поруч з ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 тримають на руках своїх дітей, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ІНФОРМАЦІЯ_6 Роки народження дітей підтверджуються посвідченням НОМЕР_3 від 25.06.2018 року. Тобто, на день святкування золотого весілля ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , дітям було 6,5 та 1,5 роки, що збігається з зображенням на фотографіях.

Зазначені обставини були підтверджені показаннями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які пояснили, що заявник і ОСОБА_3 проживали разом як чоловік та дружина, вони жили дружньо, однією сім`єю, вели спільне господарство, про розірвання шлюбу їм нічого не було відомо, ОСОБА_6 дізнався про розірвання шлюбу батьків 2011 року лише за місяць до смерті батька, який помер у ІНФОРМАЦІЯ_4.

Суд не має сумнівів стосовно об`єктивності показань цих свідків, оскільки вони ніяким чином не зацікавлені в результатах розгляду справи і їх пояснення цілком збігаються з іншими доказами по справі.

Згідно з п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ч.4 ст.3 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 108 СК України за заявою заінтересованої особи розірвання шлюбу, здійснене відповідно до положень статті 106 цього Кодексу, може бути визнане судом фіктивним, якщо буде встановлено, що жінка та чоловік продовжували проживати однією сім`єю і не мали наміру припинити шлюбні відносини.

Відповідно до ст.106 СК України подружжя, яке не має дітей, має право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу.

На підставі рішення суду актовий запис про розірвання шлюбу та свідоцтво про розірвання шлюбу анулюються органом державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно з ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", актовий запис цивільного стану анулюється на підставі рішення суду, або висновку відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану у випадках, передбачених законом.

Анулювання актового запису цивільного стану проводиться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем його зберігання.

В п. 2.14 "Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання", затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року N 96/5, передбачено, що підставою для внесення відповідних відміток в актові записи цивільного стану, у тому числі про анулювання та поновлення, є рішення суду про усиновлення (удочеріння), про позбавлення або поновлення батьківських прав, про розірвання шлюбу, визнання шлюбу недійсним, поновлення шлюбу після його розірвання у випадку, передбаченому статтею 118 Сімейного кодексу України, анулювання актових записів цивільного стану, у яких зазначено про необхідність проставлення відмітки у відповідному актовому записі цивільного стану, визнання розірвання шлюбу фіктивним. Згідно п. 2.16.7 Правил на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду.

В статті 106 СК України передбачена можливість визнання судом розірвання шлюбу фіктивним лише у випадку, коли шлюб було розірвано органом РАЦС за заявою подружжя, яке не має дітей.

Розірвання шлюбу органом РАЦС з недієздатною особою не може визнаватися фіктивним, оскільки друга сторона не може висловити свого ставлення до цього питання та надати необхідних пояснень.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду від 07.02.2017 року ОСОБА_3 було визнано недієздатним.

Таким чином, суд зазначає, що на момент розірвання шлюбу 23.03.2011 року ОСОБА_3 мав повну цивільну дієздатність. Розірвання шлюбу було проведено на підставі ст.106 СК України, а не ст.107 СК України, що не перешкоджає розгляду питання про визнання розірвання шлюбу фіктивним.

Також, суд враховує доведеність відсутності наміру припинити шлюбні відносини на момент їх розірвання, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, зокрема, в поясненнях свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які до моменту смерті ОСОБА_3 не знали про розірвання шлюбу між ним та ОСОБА_1 , спільними фотографіями ОСОБА_3 та ОСОБА_1 вже після реєстрації розірвання шлюбу, актом керівника комітету мікрорайону Черевківка від 24.09.2019 року про спільне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 03.10.1965 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 за однією адресою.

При розгляді питання про фіктивність розірвання шлюбу повинна бути встановлена мета, зазвичай, корислива, яку особи прагнуть досягнути.

Така корислива мета була встановлена судом, оскільки самим заявником було підтверджено в судовому засіданні, що реєстрація розірвання шлюбу з її чоловіком була здійснена для отримання субсидії.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про доведеність того факту, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 після розірвання шлюбу продовжували проживати однією сім`єю саме як подружжя і не мали наміру припинити шлюбні відносини, у зв`язку з чим вважає, що заява ОСОБА_1 в частині визнання фіктивним розірвання шлюбу є обґрунтованою, доведеною належними доказами, а тому підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про анулювання свідоцтва про розірвання шлюбу, то вона не підлягає задоволенню як передчасна, оскільки актовий запис про розірвання шлюбу та свідоцтво про розірвання шлюбу анулюються органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про визнання розірвання шлюбу фіктивним.

Щодо встановлення факту сумісного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , то він жодним чином не впливає на досягнення мети заявника про встановлення законності її відносин з чоловіком та поновлення її чесного імені, оскільки ця мета вже досягнута шляхом встановлення факту про визнання розірвання шлюбу фіктивним, тому не підлягає задоволенню.

Щодо встановлення факту перебування на утриманні свого чоловіка, то встановлення цього факту також не впливає на досягнення мети заявника про встановлення законності її відносин з чоловіком та поновлення її чесного імені. В судовому засіданні неодноразово було уточнено мету встановлення даного факту та заявником неодноразово було заявлено про необхідність встановлення факту перебування на утриманні свого чоловіка для поновлення чесного імені та поновлення статусу законної дружини. Крім того, суд зазначає наступне.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення: заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду від 31.05.1995 року № 5, встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди якщо допомога, яка надавалася, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заробітку, пенсії, стипендії інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи яка надавала утримання.

Для встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні необхідно підтвердити наявність таких обставин:

- якщо метою встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні є призначення пенсії у зв`язку зі втратою годувальника:

а) перебування на повному утриманні годувальника або одержання від годувальника допомоги, яка була постійним і основним джерелом засобів існування (ч. 1 ст. 37, ст. 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення»);

б) належність до кола непрацездатних членів сім`ї годувальника, якими відповідно до ч. 3 ст. 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» вважаються: діти, брати, сестри й онуки, які не досягли 18 років або старші за цей вік, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років, при цьому брати, сестри й онуки - за умови, якщо вони не мають працездатних батьків; батько, мати, дружина, чоловік, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; один із батьків або чоловік (дружина), або дід, бабуся, брат чи сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) зайнятий доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8 років, і не працює; дід і бабуся - в разі відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати (ч. 3 ст. 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення»);

- якщо метою встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні є оформлення права на спадщину:

а) одержання від годувальника протягом не менш як п`яти років матеріальної допомоги, яка була єдиним або основним джерелом засобів існування (ч. 2 ст. 1265 ЦК України);

б) належність до кола неповнолітніх або непрацездатних осіб, які не є членами сім`ї спадкодавця (ч. 2 ст. 1265 ЦК України). Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» для встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні з метою оформлення права на спадщину необхідно, щоб утриманець був непрацездатним на день

смерті спадкодавця;

- якщо метою встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні є відшкодування шкоди, завданої внаслідок втрати годувальника:

а) перебування на повному утриманні годувальника або наявність на день смерті годувальника права на одержання від нього утримання (ч. 1 ст. 1200 ЦК України);

б) належність до кола непрацездатних осіб або наявність правового статусу дитини годувальника, яка народжена після його смерті (ч. 1 ст. 1200 ЦК України);

в) факт спільного проживання з годувальником однією сім`єю (для отримання права на відшкодування моральної шкоди) (ч. 2 ст. 1168 ЦК України).

Для підтвердження зазначених обставин належними та допустимими засобами доказування є:

- докази, які підтверджують факт перебування заявника на утриманні померлої особи (акти, листи ділового або особистого характеру, які містять відомості про перебування заявника на утриманні);

- докази, які встановлюють, що надані заявнику матеріальні засоби є основним і постійним джерелом його існування (корінці поштових переказів, листи та інші документи, які свідчать про одержання заявником грошей або іншої допомоги від годувальника);

- документи, які свідчать про те, що заявник є членом сім`ї померлого (копії свідоцтва про шлюб, народження, усиновлення тощо);

- документи, які встановлюють, що заявник є неповнолітньою або непрацездатною особою, яка перебувала на утриманні спадкодавця не менш як п`ять років та одержувала від спадкодавця матеріальну допомогу, що була для неї єдиним джерелом існування (копія свідоцтва про народження, довідка про інвалідність тощо.

У п. 2 ч. 1 ст. 318 ЦПК України зазначено, і це ж роз`яснено у вище приведеній постанові Пленуму Верховного Суду України, у заяві про встановлення факту має бути зазначено, який саме факт просить встановити заявник та з якою метою.

Мета встановлення факту - це ті наслідки, настання яких бажає заявник.

З цього випливає, що заява про встановлення юридичного факту не може бути предметом судового розгляду, якщо при зверненні до суду з метою його встановлення заявник не ставить перед собою жодної мети.

Юридично важливим факт визнається за умови, якщо для досягнення поставленої заявником мети він має правоустановче значення.

Тобто, з точки зору даної норми закону та роз`яснень Верховного Суду України випливає, що встановлення фактів, які не мають юридичного значення, є безпредметними.

Виходячи з вищевикладеного, встановлення факту перебування на утриманні свого чоловіка, що просить заявник, ніяк не пов`язується з досягненням поставленої мети поновити свій статус законної дружини та повернути чесне ім`я, тому є безпредметним.

З огляду на наведене, суд не знаходить підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 в частині встановлення факту перебування на утриманні свого чоловіка ОСОБА_3 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 76-81, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб: Слов`янського міського Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Управління соціального захисту населення Слов`янської міської ради про встановлення фактів, що мають юридичне значення задовольнити частково.

Визнати фіктивним розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , здійснене відповідно до положень статті 106 Сімейного кодексу України Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Слов`янську Слов`янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, про що зроблено актовий запис № 34 від 23 березня 2011 року.

В задоволенні іншої частини заявлених вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Повний текст рішення виготовлений 18 листопада 2019 року.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду А.О. Гончарова