Постанова

Іменем України

25 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 303/1556/17

провадження № 61-14142св19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Мартєва С. Ю., Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом - ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом - ОСОБА_2 ,

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,

відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Мукачівської міської ради Закарпатської області, Органи опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області, Служба у справах дітей Ужгородської міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 06 червня 2019 року у складі колегії суддів: Джуги С. Д., Кожух О. А., Собослоя Г. Г.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Мукачівської міської ради Закарпатської області, Органи опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області, Служба у справах дітей Ужгородської міської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів.

Позов обґрунтовано тим, що сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2012 року до лютого 2016 року, а ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася дочка ОСОБА_3 . Подальше спільне життя у сторін не склалося і вони з лютого 2016 року проживають окремо, за усною домовленістю дитина проживає з матір`ю. Позивач намагався врегулювати питання участі батька у вихованні дитини та у спілкуванні з нею, а також питання сплати аліментів на утримання дитини договором, однак, відповідач від цього ухиляється.

Позивач як матір дитини, усвідомлюючи особисту відповідальність за її виховання і розвиток, створення для цього належних матеріально-побутових умов, належної атмосфери для дитини, вважає за необхідне визначити місце її проживання з нею. Позивач з 2010 року працює в Закарпатському обласному центрі з фізичної культури і спорту інвалідів «Інваспорт» фахівцем ІІ категорії з виконанням обов`язків реабілітолога, характеризується позитивно. Наразі перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Водночас для додаткового матеріального забезпечення дитини позивач влаштувався за сумісництвом в Оздоровчо-реабілітаційний центр «Модричі» фахівцем із фізичної реабілітації, сталий дохід складає в середньому 800,00 грн на місяць. Щодо місця проживання дитини з відповідачем виникають суперечки, позасудовим порядком врегулювати які неможливо.

Відповідач зобов`язаний брати участь в утриманні дитини, однак не виконує цього обов`язку, хоча він працездатний, здоровий, приватний підприємець, отримує мінливий дохід, не має інших дітей чи осіб, які перебували б на його утриманні. Право на отримання аліментів для дитини виникло у позивача з лютого 2016 року, коли сторони стали проживати окремо. Реальні затрати позивача на утримання дитини становлять близько 3 000,00 грн щомісяця.

Посилаючись на ці обставини, на положення статей 161, 180, 181, 182, 191 СК України, Декларацію про права дитини від 20 листопада 1959 року, затверджену резолюцією № 1386 Генеральної Асамблеї ООН, на інші норми законодавства, позивач ОСОБА_1 просила : визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спільно з матір`ю ОСОБА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 на її користь на утримання дочки ОСОБА_3 аліменти в розмірі 3 000,00 грн щомісячно, починаючи з лютого 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

04 липня 2017 року ОСОБА_2 пред`явив до ОСОБА_1 зустрічний позов про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів.

Зустрічний позов обґрунтовано тим, що з 2012 року до лютого 2016 року сторони проживали однією сім`єю не реєструючи шлюб, є батьками дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак, спільне життя не склалося і з березня 2016 року ОСОБА_1 без його згоди на те поїхала до Дрогобицького району Львівської області, де влаштувалася у с. Модричі на роботу за сумісництвом.

Дочка залишилася виключно під піклуванням батька, а з часом матір забрала дитину і чинить йому як батькові перешкоди у спілкуванні з нею, внаслідок чого виникло непорозуміння щодо місця проживання дитини. Позивач постійно у міру можливостей надає фінансову допомогу матері для утримання дитини.

Позивач на відміну від відповідача за зустрічним позовом забезпечений житлом, є підприємцем, отримує дохід та підтверджено його можливість забезпечити належні умови проживання і виховання дитини. Робота матері дитини за межами області потребує постійного там перебування і проживання, що перешкоджає належному догляду дитини. Крім того, у позивача є сумніви щодо можливості матері забезпечити належний психологічний розвиток дитини, тому вважає за необхідне визначити місце проживання дочки із ним.

Матір дитини, яка є працездатною, інших утриманців не має, теж повинна брати участь у матеріальному утриманні дитини, тож із неї належать стягненню аліменти у частці від доходу, тому відповідно до статей 161, 180, 181, 182 СК України, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 просив визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спільно з батьком ОСОБА_2 та стягнути з ОСОБА_1 на його користь на утримання дочки ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх доходів щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 17 серпня 2017 року у первісному позові відмовлено. Зустрічний позов задоволено. Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 за адресою його проживання у АДРЕСА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що батько дитини з турботою ставиться до своєї дитини, належним чином виконує свої батьківські обов`язки, працює, має достатній заробіток для її утримання, забезпечений житлом та умовами для проживання і виховання дитини, а матір дитини на час вирішення спору не має постійного місця проживання, тому для якнайкращого забезпечення інтересів дитини місце проживання дитини необхідно вирішити з батьком.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 06 червня 2019 року рішення Мукачівського міськрайонного суду від 17 серпня 2017 року скасовано. Ухвалено нове рішення про часткове задоволення первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. Визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із матір`ю ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000,00 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 березня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. У зустрічному позові відмовлено.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що як за адресою: АДРЕСА_3 , де раніше проживала ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_3 , так і за адресою: АДРЕСА_2 , де наразі вона проживає з дитиною та із своєю сім`єю, позивач за первісним позовом ОСОБА_1 створила і забезпечили дитині належні матеріально-побутові умови для проживання та виховання дитини, позивач ОСОБА_1 продовжує належним чином виконувати свої батьківські обов`язки та піклується про здоров`я дитини, її фізичний і духовний розвиток, дитина з матір`ю з лютого 2016 року не розлучалася, продовжує бути з матір`ю в тісному емоційному зв`язку. Знаходячись біля матері, дитина перебуває у безпечному, спокійному, стійкому середовищі, яке є благополучним для неї та її розвитку і сприятиме її вихованню у дусі поваги до своєї сім`ї та родини.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на судове рішення суду апеляційної інстанції, у якій просить скасувати вказане судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

16 вересня 2019 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 .

У жовтні 2019 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції не надав обґрунтовану оцінку доказам, поданим позивачем за зустрічним позовом.

Відповідач за первісним позовом належним чином виконував обов`язки батька щодо матеріального забезпечення, догляду за дитиною та її психологічного комфорту.

Дитина тривалий час проживає з батьком, у зв`язку з чим у неї створилися стійкі соціальні зв`язки за місцем проживання, навчання, оточення, зміна якого спровокує негативні наслідки.

Судом апеляційної інстанції не встановлено виняткових обставин, які можуть слугувати підставою для розлучення дитини з батьком.

Відзив на касаційну скаргу до суду не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах та в цей період у них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 . Спільне життя у сторін не склалось, в результаті чого з початку 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 почали проживати окремо, та як наслідок, між ними виник спір з приводу місця проживання їхньої спільної дитини.

З0 червня 2017 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 та змінила прізвище на ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 .

Відповідно до акта умов проживання ОСОБА_2 від 09 червня 2017 року під час огляду квартири у АДРЕСА_1 , встановлено, що квартира складається з двох кімнат, житловою площею 54,3 кв.м, 1/3 частка квартири знаходиться у власності ОСОБА_2 , 2/3 - у власності його батьків. Для виховання та розвитку дитина має окрему кімнату, місце для сну, занять та довкілля. В квартирі зареєстровані ОСОБА_2 та його дочка ОСОБА_3 , яка тимчасово проживає з матір`ю за іншою адресою. ОСОБА_2 проживає окремо від батьків, але підтримує з ними тісні стосунки. В квартирі створені належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини, вона зарахована та має можливість відвідувати дитячий садочок та заняття з розвитку творчих здібностей (а. с. 59).

Згідно із свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної-особи підприємця, ОСОБА_2 від 18 жовтня 2005 року він зареєстрований фізичною-особою підприємцем (а. с. 61). Відомості про його доходи в матеріалах справи відсутні.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК Українипровадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Перевіряючи доводи касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини необхідно розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі необхідно брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

У зазначених справах ЄСПЛ не визначав обов`язкового врахування судами принципу 6 Декларації прав дитини.

Верховний Суд виходить з того, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду у справі № 61-327цс18 у постанові від 17 жовтня 2018 року відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Верховний Суд зауважує, що суд апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в зустрічному позові, виходив в першу чергу з найкращих інтересів дитини, з урахуванням встановлених умов проживання дитини у місці проживання матері, її ставлення до дочки та інших встановлених фактичних обставин справи.

ОСОБА_1 працює фахівцем ІІ категорії з виконанням обов`язків реабілітолога в Закарпатському регіональному центрі з фізичної культури і спорту «Інваспорт» з 2010 року. За період роботи показала себе кваліфікованим фахівцем у своїй справі. Згідно з довідкою про доходи, виданою ТзОВ «Модричі», ОСОБА_1 також працює за сумісництвом на посаді фахівця з фізичної реабілітації. Також з довідок, виданих Мукачівською ЦРЛ 09 серпня 2017 року, слідує, що ОСОБА_1 в наркологічному кабінеті Мукачівської ЦРЛ на «Д» обліку не перебуває.

30 червня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб.

Згідно з договором оренди житлового приміщення від 19 вересня 2016 року ОСОБА_4 орендує однокімнатну квартиру у АДРЕСА_3 , загальною площею 56,00 кв.м. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 13 червня 2017 року за адресою АДРЕСА_3 , житло розміщено на 1-му поверсі 4-ох поверхового будинку, складається з одної кімнати, загальна площа 56,00 кв.м. Умови проживання добрі, квартира облаштована всім необхідним та створені всі необхідні умови для проживання дитини. Дитина ОСОБА_3 з 01 червня 2017 року відвідує денну групу дошкільного навчального закладу № 18 санаторного типу, матір дитину забирає вчасно, щоденно, що підтверджується довідками від 08 серпня 2017 року № 129 та від 16 червня 2017 року № 113.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 14 серпня 2017 року № 722/01-17, рекомендовано визначити тимчасово місце проживання малолітньої ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_2 , до стабілізації матеріального стану матері дитини.

Зі змісту вказаного висновку вбачається, що орган опіки та піклування визначив місце проживання дитини з батьком тимчасово і виключно виходячи з матеріально - побутових умов батька дитини, які на думку органу даного органу, є кращими за умови проживання матері.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої та шостої статті 19 СК України під час розгляду судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що такі висновки органу опіки та піклування ґрунтуються на припущеннях, надані без врахування інших обставин, які мають істотне значення для справи, та інтересів самої дитини, зокрема, дитина ОСОБА_3 на момент надання висновку органом опіки та піклування не досягла трирічного віку, з лютого 2016 року проживає з матір`ю. З 01 червня 2017 року дитина відвідує ДНЗ № 18 у м. Ужгород, матір щоденно, вчасно забирає дитину з садочка, має постійне місце роботи, є кваліфікованим фахівцем з фізичної реабілітації, позитивно характеризується за місцем роботи. За місцем проживанням матері дитині створені всі необхідні умови проживання. Матір дитини проживає разом з чоловіком, з яким створила нову сім`ю і зареєструвала одруження, чоловік також працює, за 6 місяців отримав заробітну плату в розмірі 42 462,00 грн.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що будь-яких доказів, які вказували на те, що матір дитини неналежно ставиться до своїх батьківських обов`язків, не піклується про дитину або допускає поведінку, яка може негативно вплинути чи зашкодити розвиткові та вихованню дитини, матеріали справи не містять.

Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Верховний Суд виходить з того, що у вказаному спорі суди мають встановити, хто з батьків зможе якнайкраще забезпечити інтереси дітей, а в рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків.

Суд апеляційної інстанції належним чином вмотивував необґрунтованість висновку органу опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації від 09 січня 2019 року № 25/03-31, за яким вважає за доцільне визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_2 з огляду на таке.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до листа Мукачівського ВП НПУ і Закарпатській області від 23 серпня 2017 року ОСОБА_2 за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 не проживає, приходить на вказану адресу щоб відвідати своїх батьків (т. 1, а. с. 192). Місце фактичного свого проживання для з`ясування умов проживання ОСОБА_2 не повідомив.

Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості, які б вказували, що ОСОБА_2 має будь-які доходи, до справи ним долучено лише свідоцтво про державну реєстрацію фізичної-особи підприємця від 18 жовтня 2005 року.

Верховний Суд бере до уваги встановлені судом апеляційної інстанції фактичні обставини, зокрема відомості з попереднього договору від 02 листопада 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Гуменюк В. І., зареєстрованого в реєстрі № 2023, згідно з якими ОСОБА_4 оплатив власнику квартири АДРЕСА_2 , де проживає малолітня ОСОБА_3 з матір`ю, 62,73 % вартості вказаної квартири (т. 1, а. с. 191-192, 230).

Під час огляду умов проживання ОСОБА_1 за адресою : АДРЕСА_2 встановлено, що житло розміщено на першому поверсі двоповерхового будинку, складається з двох кімнат, кухні прихожої, санвузла. Житлово-побутові умови задовільні, наявне електро, водо, газопостачання, квартира відповідає санітарним нормам. Житло охайне та естетичне. Дитина ОСОБА_3 2015 року народження, забезпечена всім необхідним відповідно до її віку та потреб. Догляд за дитиною здійснює мати ОСОБА_1 та вітчим ОСОБА_4 .

З огляду на встановлені судом апеляційної інстанції фактичні обставини справи, враховуючи вік дитини, роль матері у її вихованні та виходячи якнайкращого забезпечення інтересів дитини, Верховний Суд погоджується з висновком про необхідність визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю, що не позбавляє батька права на виховання дитини, її утримання та спілкування з нею, в чому матір не повинна чинити батькові перешкод.

Згідно із статтею 400 ЦПК України установлення фактичних обставин у справі, дослідження доказів і надання їм правової оцінки не належить до компетенції касаційного суду.

З урахуванням встановлених у справі фактичних обставин, положень норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи касаційної скарги не спростовують висновку суду апеляційної інстанції, заводяться до переоцінки доказів у справі, що свідчить про незгоду з ухваленим у справі оскаржуваним судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи, Верховний Суд дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції належним чином дослідив й оцінив подані сторонами докази, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, дійшов обґрунтованого про визначення місця проживання дитини з батьком.

У листопаді 2019 року до Верховного Суду надійшло клопотання ОСОБА_2 про зупинення виконавчого провадження Мукачівського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Закарпатській області, разом з тим підстави для задоволення такого клопотання відсутні.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін із підстав, передбачених статтею 401 ЦПК України.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Закарпатського апеляційного суду від 06 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко