Постанова

Іменем України

10 січня 2019 року

м. Київ

справа № 640/17780/17-ц

провадження № 61-45496св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду:

Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача- ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

треті особи: Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 травня 2018 року у складі судді Шмадченко С. І., додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 07 червня 2018 року у складі судді Шмадченко С. І., та постанову Апеляційного суду Харківської області від 06 вересня 2018 року в складі колегії суддів: Кіся П. В., Бровченко І. О., Бурлаки І. В.,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, який у подальшому уточнив, до ОСОБА_6 про встановлення порядку спілкування з дитиною батьком, який проживає окремо.

Позовна заява мотивована тим, що він з відповідачем перебував у шлюбі з 05 листопада 2011 року, який було розірвано на підставі рішення суду від 14 червня 2017 року. Під час шлюбу, 09 травня 2012 року народився син - ОСОБА_7, який після розірвання шлюбу залишився проживати разом з матір'ю. Зазначав, що як до розірвання шлюбу, так і після, він фінансово утримує свого малолітнього сина разом з відповідачем.

Разом з тим, після розірвання шлюбу відповідач значно обмежує його участь у вихованні сина та спілкуванні з ним. Посилався на те, що усі його намагання мирним шляхом врегулювати цей спір призводять лише до конфліктів, оскільки відповідач перешкоджає йому, не бажає присутності батька поруч із дитиною та штучно створює такі обставини, через які він не має можливості зустрічатися із сином. При цьому між ним та сином дуже добрі та дружні відносини, і він має бажання приймати участь у вихованні та спілкуванні з сином. Зазначав, що з метою визначення часу спілкування з сином він звертався до органу опіки та піклування Голосіївської районної адміністрації м. Києва, за місцем фактичного на той час місця проживання дитини. Розпорядженням Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації від 05 січня 2018 року № 4 за заявою позивача був встановлений спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином. Проте, відразу після засідання Комісії відповідач, не повідомляючи про це позивача, разом з дитиною виїхала до м. Харкова, забравши медичну картку дитини із дитячого закладу охорони здоров'я і більше не приводила дитину до дитячого садочку.

З урахуванням викладеного, та враховуючи інтереси дитини, яка на час розгляду справи в судах проживає у м. Харкові, позивач звернувся за захистом своїх прав та законних інтересів до суду з одночасним зверненням до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради із заявою про встановлення способу участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_7, з можливістю виїзду за кордон.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2018 року до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Встановлено наступний порядок участі батька - ОСОБА_4 у спілкуванні та вихованні малолітнього сина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, без присутності матері - ОСОБА_6, визначивши наступний час: перша, третя субота та неділя кожного місяця з 09 год. до 19 год. за місцем реєстрації або проживання батька; 20 календарних днів впродовж літнього періоду для сумісного відпочинку та оздоровлення дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_4; 15 календарних днів впродовж зимового періоду для сумісного відпочинку та оздоровлення дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_4

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Харкова від 07 червня 2018 року мотивувальну та резолютивну частини рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 травня 2018 року після слів перша, третя субота та неділя кожного місяця з 09 год. до 19 год. доповнено наступним: «включаючи нічні години з 19 год. до 09 год. неділі».

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 06 вересня 2018 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 травня 2018 року та додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 07 червня 2018 року залишено без змін.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині вимог про визначення порядку спілкування позивача з дитиною в зазначений час та відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині надання йому дозволу виїжджати разом з дитиною для відпочинку за кордон, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, враховуючи висновки Служби у справах дітей Голосіївської районної державної адміністрації у м. Києві, Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, виходив із того, що визначений ним час і спосіб спілкування з дитиною узгоджується з нормами статей 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства», статей 141, 157 СК України та відповідає інтересам дитини, яка не повинна позбавлятися батьківського піклування та спілкування з батьком лише через відсутність порозуміння між батьками, розірвання шлюбу та окремого їх проживання.

У жовтні 2018 року ОСОБА_6 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем не доведено у судовому засіданні факт ухилення відповідача від виконання рішення органу опіки та піклування, а також факт, що відповідач чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, а судами не прийнято до уваги положення статті 159 СК України та будь-яких висновків щодо права позивача на судовий захист не зроблено. Також відповідач не погоджується із способом участі у вихованні дитини, визначеним органом опіки та піклування, враховуючи те, що сторони проживають у різних містах, що суперечить інтересам дитини.

У листопаді 2018 року ОСОБА_4 подав до Верховного Судувідзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для їх скасування немає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статей 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регуляторних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до статті 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За змістом статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкування з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

Відповідно до частин 5, 6 статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Встановлено, що розпорядженням Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації від 05 січня 2018 року № 4 визначено спосіб участі у вихованні та спілкуванні з батьком - ОСОБА_4, з малолітнім сином ОСОБА_7, 2012 року народження терміном на три місяці, наступним чином: щопонеділка, щосереди з 18 год. до 19 год.; щосуботи з 09:30 год. до 18 год.

Згідно з висновком Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 13 квітня 2018 року № 241 за результатами розгляду питання щодо доцільності порядку участі ОСОБА_4 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_7 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради, у присутності батьків, з урахуванням віку дитини, поясненнями батьків, наданими документами, встановлено наступний порядок участі ОСОБА_4 у вихованні дитини: перша, третя субота та неділя місяця з 09 год. до 18 год.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, з урахуванням встановлених обставин і вимог статей 12, 81 ЦПК України, задовольняючи позов в частині вимог про визначення порядку спілкування позивача з дитиною в зазначений час, враховуючи висновок Служби у справах дітей Голосіївської районної державної адміністрації у м. Києві та висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, обґрунтовано виходив із того, що визначений ним час і спосіб спілкування з дитиною узгоджується з нормами статей 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства», статей 141, 157 СК України та відповідає інтересам дитини, яка не повинна позбавлятися батьківського піклування та спілкування з батьком лише через відсутність порозуміння між батьками, розірвання шлюбу та окремого їх проживання.

Докази та обставини, на які посилаються заявники в касаційних скаргах, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Відповідно до частини 3 статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що ухвалою Верховного Суду від 19 жовтня 2018 року зупинено дію рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 травня 2018 року, додаткового рішення Київського районного суду м. Харкова від 07 червня 2018 року та постанови Апеляційного суду Харківської області від 06 вересня 2018 року до закінчення касаційного провадження, тому виконання рішення на підставі частини 3 статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 травня 2018 року, додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 07 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 06 вересня 2018 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 травня 2018 року, додаткового рішення Київського районного суду м. Харкова від 07 червня 2018 року та постанови Апеляційного суду Харківської області від 06 вересня 2018 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П.Курило

М. Є.Червинська