Дата документу 16.01.2019 Справа № 330/281/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №330/281/18 Головуючий у 1 інстанції Федорець С.В.
Провадження № 22-ц/807/639/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Воробйової І.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 21 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, ОСОБА_5, Якимівське районне управління юстиції, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А., ОСОБА_5, Якимівське районне управління юстиції, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 23.02.2018 року вона дізналася, що відносно неї відкрито виконавче провадження про звернення стягнення на належний їй житловий будинок АДРЕСА_1 на користь відповідача, ТОВ "Кредитні ініціативи".

Підставою для відкриття виконавчого провадження став виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. за №12164 від 27.06.2017 року.

Вважає, що вказаний виконавчий напис вчинено з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів, а саме. Так, на думку позивача, відповідачем жодним чином не було доведено те, що він має право вимоги до неї, тобто те, що він є правонаступником ПАТ "Неос Банк", з яким у позивача існували кредитні відносини.

Крім того, позивач вважає, що нотаріус, вчиняючи виконавчий напис, не переконався у тому, що заборгованість є безспірною, при цьому позивач із сумою заборгованості не погоджувалася. Також позивач посилається на те, що право вимоги за вказаним кредитним зобов'язанням виникло у кредитора 13.03.2012 року, тобто на момент вчинення виконавчого напису минуло більш, ніж три роки, що також протирічить вимогам діючого законодавства. Крім того, посилається на те, що внаслідок звернення стягнення на вище вказаний житловий будинок вони з чоловіком будуть позбавлені свого єдиного житла, вона і її чоловік є інвалідами.

На підставі викладеного просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №12164, вчинений 27.06.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем, щодо звернення стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 75,1 кв.м, житловою площею 62,3 кв.м, надвірними будівлями і спорудами, а також скасувати виконавче провадження ВП №54900600 від 13.10.2017 року.

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 21 вересня 2018 року позов задоволено частково.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №12164, вчинений 27.06.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем, щодо звернення стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок НОМЕР_1 загальною площею 75,1 кв.м, житловою площею 62,3 кв.м, надвірними будівлями і спорудами, що розташований по АДРЕСА_2

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ТОВ «Кредитні ініціативи» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Судом встановлено, що 20.07.2010 року між ОСОБА_5 та ПАТ "Банк Кіпру", правонаступником якого є "Неос Банк", було укладено кредитний договір №50-360/2010, за яким ОСОБА_5 було надано споживчий кредит у розмірі 129000 гривень, зі сплатою 22,9 % річних, строком до 18.07.2014 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між ОСОБА_3 та Банком 20.07.2010 року було укладено договір іпотеки, згідно до умов якого ОСОБА_3 було передано в іпотеку Банку належне їй нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_1.

У 2011 році ОСОБА_5 було порушено зобов'язання за вище вказаним кредитним договором, внаслідок чого у нього перед Банком виникла заборгованість, внаслідок чого Банк звернувся до Якимівського районного суду з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості у розмірі 95516,40 грн.

Рішенням Якимівського районного суду від 10.02.2014 року по справі №2/330/36/2014 позов було задоволено та з ОСОБА_3 і ОСОБА_5 солідарно стягнуто заборгованість по кредитному договору у сумі 115601,80 грн.

На підставі цього рішення суду було відкрито виконавче провадження.

В процесі цього ТОВ "Кредитні ініціативи", стверджуючи, що воно є правонаступником "Неос Банку", звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А., надавши іпотечний договір від 20.07.2010 року з ОСОБА_3, та приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис №12164 від 27.06.2017 року про звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3 на праві приватної власності.

Відповідно до вимог Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Мінюсту України від 22.02.2012 року за №296/5, та статті 87 Закону України "Про нотаріат", для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 1-1 цього Переліку, затвердженого постановою Кабміну від 29.06.1999 року за №1172, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за іпотечними договорами, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов'язанням до закінчення строку основного зобов'язання, подаються: оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору, оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов'язання, засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання, довідка фінансової установи про ненадходження платежу.

Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в даному випадку заборгованість неможна вважати безспірною з огляду на наступне.

З письмової вимоги, надісланій на адресу ОСОБА_3 та ОСОБА_5 вбачається, що суму заборгованості вказано у розмірі 280538, 85 гривень.

Аналогічна сума заборгованості за кредитним договором фігурує у наданому нотаріусу відповідачем розрахунку.

У довідці фінансової установи про ненадходження платежу, наданій відповідачем нотаріусу, жодних сум взагалі не зазначено.

Проте, судом першої інстанції вірно встановлено, що у заяві про вчинення виконавчого напису та у самому виконавчому написі суму заборгованості вказано у розмірі 196809,22 гривень.

ТОВ "Кредитні ініціативи" звернулося до нотаріуса, стверджуючи, що є правонаступником кредитора по основному зобов'язанню - "Неос Банку" на підставі договору факторингу від 21.07.2014 року.

Однак, згідно ухвал Якимівскього районного суду від 02.12.2014 року, 24.12.2015 року, 03.02.2016 року, під час проведення виконавчих дій за виконавчим провадженням щодо примусового стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_5 20.07.2010 року, ТОВ "Кредитні ініціативи" не змогло довести факт того, що воно дійсно є правонаступником кредитора "Неос Банк".

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що документи на підтвердження правонаступництва не були надані відповідачем до суду першої інстанції. Такі ж документи не були надані суду апеляційної інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що наявність у ТОВ "Кредитні ініціативи" права вимоги за цим кредитним договором належними та допустимими доказами не підтверджена, тому вважати заборгованість ОСОБА_5 перед ТОВ "Кредитні ініціативи" безспірною підстав немає.

Згідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 року у справі №6-887цс17, та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом лише формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком №1172. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі і установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису Також зазначено, що законодавством не визначено виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Відповідно до Закону України "Про нотаріат", нотаріус має можливість витребувати при вчиненні виконавчого напису і інші документи, окрім перелічених у переліку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не було перевірено належним чином розмір заборгованості та повноваження ТОВ "Кредитні ініціативи" щодо вимоги до боржника, оскільки до заяви ТОВ "Кредитні ініціативи" не було долучено ані оригіналу, ані копії договору факторингу від 21.07.2014 року, хоча у виконавчому написі нотаріус на нього посилається. В матеріалах нотаріальної справи цей договір також відсутній.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Випадки для звільнення від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» залишити без задоволення.

Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 21 вересня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 16 січня 2019 року.

Головуючий

Судді: