Справа № 505/2603/18
Провадження № 2/505/694/2019
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05.03.2019 року Котовський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого судді - Івінського О.О.
при секретарі - Бондаренко Н.І.
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Подільську Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулась 20 серпня 2018 року в суд з цим позовом та наполягала на розірванні шлюбу з відповідачем ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який вони зареєстрували 21 березня 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, за актовим записом № НОМЕР_3.
Від шлюбу мають малолітню дочку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.
Стверджувала, що життя з відповідачем не склалось, у зв'язку з різними характерами, поглядами на життя. Вважає, що подальше спільне життя та збереження сім'ї є не можливим.
Позивач у судове засідання не з'явилась. Надала заяву в якій просила розглянути справу без її участі. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище «ОСОБА_1». Проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач відзив на позов до суду не надав та в судові засідання повторно не з'явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв.
Судом здійснено всі можливі заходи відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України щодо повідомлення про дату, місце та час судового засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, заяв про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило.
Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У зв'язку з відсутністю у судовому відповідача, з урахуванням закінчення передбачених ст.210 ЦПК України строків розгляду цієї справи та відповідно до положень ст.ст.280,281 ЦПК України суд з письмової згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 23 березня 2018 року повторно виданого Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрували шлюб 21 березня 2015 року, про що було складено відповідний актовий запис НОМЕР_3.
За час спільного проживання у шлюбі, у сторін народилась дочка - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.
Сторони проживали однією сім'єю, проте як зазначає позивач, вони як подружжя тривалий час не підтримують сімейних відносин, не ведуть спільного господарства, не мають взаємних прав та обов'язків. Позивач зазначає про відсутність намірів відновлювати шлюбні стосунки з відповідачем.
Встановлені обставини свідчать про те, що між сторонами подружні відносини відсутні.
Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.
Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.
Згідно з приписами ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.
Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За ч. 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб.
Як проголошено положеннями ст. 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім'ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст.ст. 5, 8 вказаного міжнародного договору.
З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, категоричної позиції позивача щодо розірвання шлюбу, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуттів та перспектив налагодження стосунків немає.
З часу припинення шлюбних відносин та часу тривалого знаходження позову в суді, примирення між сторонами не відбулось.
При таких обставинах суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження їх сім'ї неможливе, оскільки буде суперечити інтересам позивача.
Таким чином, вимоги про розірвання шлюбу обґрунтовані і підлягають задоволенню.
У відповідності до положень ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 704,80 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 110, 112, 113 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 14, 81, 128, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд заочно
Позовну заяву задовольнити.
Шлюб, зареєстрований 21 березня 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, за актовим записом № НОМЕР_3, між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 - розірвати.
Після розірвання шлюбу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 залишити прізвище «ОСОБА_1».
Надіслати копію рішення після набрання ним законної сили до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги на протязі тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з урахуванням п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Рішення суду може бути переглянуто судом який його ухвалив за заявою відповідача поданою до суду на протязі тридцяти днів з дня його проголошення.

Су д д я О.О.Івінський