Провадження №2/522/6676/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Донцова Д.Ю.,

при секретарі судового засідання - Скибінській Є.С.,

розглянувши справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», державного реєстратора Одеської філії КП «Реєстрація нерухомості» Шарандак Ольги Іванівни про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 19.07.2019 року звернулась позивач ОСОБА_1 із вказаною позовною заявою та просить суд визнати незаконними дії державного реєстратора Одеської філії КП «Реєстрація нерухомості» Шарандак О.І. та скасувати її рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям відділу), індексний номер 43786558 від 31.10.2018 року про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Альфа-Банк».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.10.2007 року між ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк» було укладено іпотечний договір, за яким передано в іпотеку належну позивачу квартиру загальною площею 58,6, за адресою АДРЕСА_2 .

У зв`язку із наявною заборгованістю відповідача, позивачем було реалізовано право на звернення стягнення на предмет іпотеки та 29.10.2018 року державним реєстратором Одеської філії КП «Реєстрація нерухомості» Шарандак О.І. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким зареєстровано за АТ «Альфа-Банк» вищезазначену квартиру.

Вказані дії відповідачів позивач вважає протиправними, оскільки відчуження належного позивачу майна проведено з порушенням вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», без надіслання боржнику вимоги про усунення порушень та повідомлення наміру щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, що стало підставою для звернення до суду за захистом порушених прав позивача як власника майна.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22.07.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28.08.2019 року відмовлено в забезпеченні позову.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29.10.2019 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» - адвокат Борщенко К.Ю. проти задоволення позову заперечував. У письмовому відзиві на позовну заяву зазначив, що примусове відчуження майна відповідача не здійснювалось, перереєстрація права власності на квартиру відбулась на підставі згоди позивача, передбаченої умовами іпотечного договору, а тому положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не можуть бути застосовані до правовідносин, що склались між сторонами.

Державний реєстратор Одеської філії КП «Реєстрація нерухомості» Шарандак О.І. в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причин неявки суду не повідомила.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 01.10.2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №800001975, згідно якого ОСОБА_1 було отримано кредит на суму 65 000,00 доларів США строком на 120 місяців до 01.120.2017 року із сплатою 11,75% річних за користування кредитом для власних потреб.

Того ж дня, між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір №800001975-И, за яким відповідач передала в іпотеку позивачу квартиру загальною площею 58,6, за адресою АДРЕСА_2 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Карімовою Л.М., зареєстрований за №466.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 умов договору в частині повернення кредитних коштів заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18.03.2011 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість в розмірі 840 901,01 грн.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 22.05.2012 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22.11.2011 року у справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості змінено в частині стягнення пені та зменшено розмір пені за прострочення сплати кредиту з суми 264 361,72 до суми 193 760,25 грн, а всього стягнути грошові кошти в розмірі 770 299,54 грн.

В подальшому, у зв`язку із невиконанням позичальником рішення суду про стягнення заборгованості, ПАТ «Альфабанк» отримав виконавчий напис нотаріуса від 24.03.2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості в розмірі 115 443,69 доларів США.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26.10.2018 року вказаний виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. Рішення набрало законної сили 04.12.2018 року.

Дослідивши текст укладеного між сторонами договору іпотеки, судом встановлено, що згідно п. 6.2 звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно із договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження, що міститься в п. 6.3 договору.

Пунктом 6.3 договору передбачено можливі способи звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку позасудового врегулювання, серед яких і шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов`язання.

Згідно статті 37 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Так, умовою реалізації іпотекодержателя права на звернення стягнення на предмет іпотеки, за змістом ч. 2 ст. 590 ЦК України, ст. ст. 12, 33, 35 Закону України «Про іпотеку» є наявність у іпотечному договорі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності, невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання, а також сплив 30-ти денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги про усунення порушення зобов`язання.

Судом встановлено, що 19.04.2018 року відповідачем було направлено на адресу позивача повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, в якому повідомив про необхідність сплатити суму боргу станом на 27.03.2018 року в розмірі 2 897 760,22 доларів США та про намір звернути стягнення на предмет іпотеки.

З наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що повідомлення було отримано позивачем 02.05.2018 року, про що свідчить підпис на повідомленні про вручення поштового відправлення. Доказів, які б підтверджували належність підпису на повідомленні третій особі позивачем до суду не надано, тож суд приходить до висновку про виконання відповідачем вимог, передбачених п. 6.3.1 договору та ст. 35 Закону України «Про іпотеку».

29.10.2018 року державним реєстратором Одеської філії комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Шарандак О.І. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям відділу), індексний номер 43786558 від 31.10.2018 року про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Альфа-Банк».

Враховуючи викладене, судом не встановлено ознак порушення процедури звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вирішуючи питання щодо правомірності дій державного реєстратора при прийняття оскаржуваного рішення, суд керується положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній станом на день прийняття рішення).

Згідно ч. 2 ст. 10 вказаного Закону Державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Враховуючи викладене, суд відхиляє доводи позивача щодо неправомірного нарахування відповідачем суми заборгованості в якості підстави для скасування рішення державного реєстратора, оскільки, приймаючи рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень, державний реєстратор не наділений повноваженнями щодо встановлення обґрунтованості розрахунку заборгованості.

Окрім цього, обґрунтовуючи протиправність прийнятого рішення про реєстрацію права власності на квартиру за відповідачем, позивач посилається на порушення положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Так, підпунктом 1 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», встановлено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника).

Отже, мораторій на звернення стягнення на нерухоме житлове майно, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", встановлено тільки щодо примусового відчуження такого майна без згоди власника.

Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, а тому існує тільки правова підстава, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

В справі, що розглядається, спір щодо звернення стягнення на предмет іпотеки не розглядався, перереєстрація права власності відбулась не на підставі виконавчого напису нотаріуса, виконавче провадження щодо звернення стягнення на предмет іпотеки і примусове виконання виконавчих документів не здійснювалося. Таким чином, примусове звернення стягнення на предмет іпотеки не відбувалося (аналогічна правова позиція і висновки викладені Верховним судом України у Постанові від 30.09.2015 у справі № 6-1309цс15).

Згідно ст. ст. 36, 37 Закону України "Про іпотеку", відповідне застереження в іпотечному договорі, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання - прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Положеннями іпотечного договору передбачено таке застереження щодо передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем забезпеченого зобов`язання.

Таким чином, рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно було прийнято відповідачем на підставі згоди позивача, передбаченої іпотечним договором, що не може вважатись примусовим стягненням майна.

Окрім цього, під час розгляду справи суд враховує висновок Великої Палати Верховного Суду стосовно того, що після внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належним способом захисту права є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію, яке вичерпало свою дію, а скасування запису про проведену державну реєстрацію відповідного права (пункт 5.17 постанови від 4 вересня 2018 року у справі № 915/127/18).

Разом з тим, позивач звернулась до суду із заявою про визнання незаконними дій державного реєстратора та скасування рішення про державну реєстрацію права власності.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З врахуванням викладеного, розглянувши цивільну справу всебічно та з врахуванням наданих доказів, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з вказаних вище підстав.

Керуючись ст.ст. 10, 13, 18, 19, 258, 259, 263 - 265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», державного реєстратора Одеської філії КП «Реєстрація нерухомості» Шарандак Ольги Іванівни про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 02.12.2019 року.

Суддя Д.Ю. Донцов