Справа № 2-5108/11
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.01.2019 місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Світлик О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Гайданки Г.В.,

представника стягувача - ОСОБА_1,

представника заінтересованої особи - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді заяву ОСОБА_3, в особі представника за довіреністю - ОСОБА_4, де стягувач - публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», заінтересовані особи: Ужгородський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, ОСОБА_5, про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження,

В С Т А Н О В И В:

22.06.2017 року заявник ОСОБА_3, в особі представника за довіреністю - ОСОБА_4, звернулася в суд із заявою, де стягувач - ПАТ «Державний ощадний банк України», заінтересовані особи: Ужгородський МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області, ОСОБА_5, про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

Ухвалою судді від 05.06.2018 року прийнято до провадження матеріали цивільної справи № 2-5108/11 за вказаною заявою, оскільки згідно з розпорядженням в.о. керівника апарату суду № 370 від 04.06.2018 року призначено повторний автоматизований розподіл матеріалів справи № 2-5108/11 у зв'язку з неможливістю суддею Лемак О.В. виконання повноважень судді, що зумовлено довготривалим лікуванням, про що свідчить заява судді Лемак О.В.

Автоматизованою системою документообігу суду 04.06.2018 року головуючим суддею з розгляду даної справи визначено ОСОБА_6

Подану заяву заявник мотивує тим, що постановою про відкриття виконавчого провадження від 12.09.2016 року (ВП № 52169921) відкрито виконавче провадження по стягненню солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_7 суми боргу 1086946,84 грн. за виконавчим листом № 2-5108/11, який було видано 10.01.2012 року.

В межах виконавчого провадження 27.01.2017 року було реалізовано нерухоме майно, яке належало на праві власності позивачу шляхом продажу на електронних торгах (протокол № 231902).

Заявник вважає за підставне подати на розгляд суду дану заяву про визнання виконавчого листа № 2-5108/11, виданого 10.01.2012 року, таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що у відповідності до вимог п. 2 ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону України від 21.04.1999 року № 606-ХІУ, який діяв на момент видачі виконавчого листа) даний виконавчий документ підлягає пред'явленню протягом року з моменту набуття рішенням суду, на підставі якого його було видано, в законну силу. Постановою від 30.01.2012 року було відкрито виконавче провадження (ВП № 30931686) щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-5108/11, виданого 10.01.2012 року. Дане виконавче провадження було завершене згідно з постановою про повернення виконавчого документа стягувачу від 28.09.2012 року на підставах, визначених п. 3 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на той момент). Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 47 вказаного закону виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконавче провадження не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо стягував відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання судового рішення. Правовим наслідком повернення виконавчого документу стягувачу за наведеними в ч. 1 ст. 47 закону підставами визначене ч. 5 ст. 47 вказаного закону, а саме можливість повторного пред'явлення виконавчого документу протягом строків, визначених ст. 22 цього закону.

Зауважує, що повторно стягувач ПАТ «Державний ощадний банк України» пред'явив до виконання виконавчий лист № 2-5108/11, виданий 10.01.2012 року, 23.10.2012 року, у зв'язку з чим було відкрито виконавче провадження (ВП № 34865763) постановою від 23.10.2012 року. Дане виконавче провадження (ВП № 34865763) було завершене постановою про повернення виконавчого документа стягувачу від 27.01.2014 року на підставах, визначених п. 2 ч. 1 ст. 47 закону. Стягувач втретє пред'явив виконавчий лист № 2-5108/11, виданий 10.01.2012 року, до виконання, про що було видано постанову від 28.01.2014 року (ВП № 41751168). Дане виконавче провадження було завершене постановою від 07.08.2014 року. Проте, за твердженням заявника, пред'явлення втретє одного й того самого виконавчого документа до виконання не передбачено чинним на той момент законом про виконавче провадження.

Наголошує на тому, що оскільки вказаним законом визначено можливість пред'явлення до виконання виконавчого документу протягом строку, визначеного ст. 22 закону, та враховуючи переривання такого строку пред'явленням виконавчого документу до виконання, строк для пред'явлення виконавчого листа № 2-5108/11, виданого 10.01.2012 року, сплив 27.01.2015 року. Обставини подальших пред'явлень до виконання вказаного виконавчого листа № 2-5108/11, виданого 10.01.2012 року, не має юридичного значення, позаяк не ґрунтуються на приписах спеціального закону в редакції, що діяла на той момент.

Заявник зазначає, що таким чином не було підстав для відкриття виконавчого провадження згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження від 12.09.2016 року (ВП № 52169921) про стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_7 суми боргу 1086946,84 грн. за виконавчим листом № 2-5108/11, який видано 10.01.2012 року, оскільки строк пред'явлення сплив та не поновлювався у законом визначеному порядку шляхом звернення до суду (ст. 24 закону).

Враховуючи наведене та посилаючись на положення ст. 369 ЦПК України (у редакції, чинній на день подання заяви) заявник просить суд: ухвалити судове рішення про визнання виконавчого листа № 2-5108/11, який було видано 10.01.2012 року, таким, що не підлягає виконанню; ухвалити судове рішення про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.09.2016 року (ВП № 52169921) про стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_7 суми боргу 1086946,84 грн. за виконавчим листом № 2-5108/11, який було видано 10.01.2012 року.

Заявник (боржник) ОСОБА_3 у дане судове засідання не з'явилася, однак її неявка у відповідності до ч. 3 ст. 432 ЦПК України не є перешкодою для розгляду заяви.

Представник стягувача ПАТ «Державний ощадний банк України - ОСОБА_1 у судовому засіданні проти заяви заперечив, вважаючи заяву безпідставною та просив відмовити у її задоволенні.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_2 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні заяви з підстав, наведених у письмових запереченнях на заяву. Зазначив, що обставини, викладені заявником ОСОБА_3 у своїй заяві від 22.07.2017 року не відповідають дійсним обставинам справи та вводять суд в оману. Зокрема, та обставина, що строк на право пред'явлення виконавчого листа № 2-5108/11, виданого 10.01.2012 року сплив 27.01.2015 року є невірним. На підтвердження цієї позиції вказує наступну хронологію: постановою про відкриття виконавчого провадження від 30.01.2012 року відкрито виконавче провадження на примусове виконання виконавчого листа № 2-5108/11, виданого 10.01.2012 року, постановою про повернення виконавчого документу від 28.09.2012 року на підставі п. 3 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий лист повернуто та зазначено право повторного пред'явлення виконавчого листа до виконання в строк до 28.09.2013 року; постановою про відкриття виконавчого провадження від 23.10.2012 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-5108/11 виданого 10.01.2012 року, постановою про повернення виконавчого документу стягувачеві від 27.01.2014 року на підставі п. 1 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий лист № 2-5108/11, виданий 10.01.2012 року було повернуто та встановлено строк на право повторного пред'явлення виконавчого листа № 2- 5108/11 до виконання до 27.01.2015 року; постановою про відкриття виконавчого провадження від 28.01.2014 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-5108/11, виданого 10.01.2012 року, постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві від 07.08.2014 року виконавчий лист № 2-5108/11 від 10.01.2012 року повернуто стягувачеві на підставі п. 4. ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» та встановлено строк на право повторного пред'явлення виконавчого листа № 2- 5108/11 до виконання до 07.08.2015 року; постановою про відкриття виконавчого провадження від 22.09.2014 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-5108/11, виданого 10.01.2012 року, постановою про повернення виконавчого документу стягувачеві від 23.09.2015 року виконавчий лист № 2-5108/11 від 10.01.2012 року повернуто стягувачеві на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» та встановлено строк на право повторного пред'явлення виконавчого листа № 2-5108/11 до виконання до 23.09.2016 року; постановою про відкриття виконавчого провадження від 29.10.2015 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-5108/11, виданого 10.01.2012 року, постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві від 17.06.2016 року виконавчий лист № 2-5108/11 від 10.01.2012 року повернуто стягувачеві на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» та встановлено строк на право повторного пред'явлення виконавчого листа № 2- 5108/11 до виконання до 17.06.2017 року. За твердження адвоката, таким чином, враховуючи та аналізуючи всю вищенаведену хронологію, факт винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.09.2016 року на пред'явлення виконавчого листа № 2-5108/11, виданого 10.01.2012 року, є цілком правомірним та законним, відповідає чинному законодавству, та спростовує наведену заявником обставину про неможливість відкриття виконавчого провадження від 12.09.2016 року на виконання виконавчого листа № 2-5108/11, виданого 10.01.2012 року. Зокрема, наголошує на тому, що навіть загальний строк пред'явлення виконавчого листа № 2-5108/11, виданого 10.01.2012 року, до виконання станом на 12.09.2016 року не пропущено. Щодо доводів заявником у своїй заяві про неможливості пред'явлення виконавчого листа втретє адвокат зазначає, що законодавцем в жодному нормативно-правовому акті не розтлумачується поняття неможливості подання виконавчого листа саме «втретє». Натомість, законодавцем чітко встановлені часові проміжки, які обмежують право стягувача на пред'явлення виконавчого листа, що передбачені в ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (за редакцією, чинною станом на 12.09.2016 року) та ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній станом на сьогодні). Відтак, кількісний показник права подання виконавчого листа до виконання обмежується виключно часовими проміжками, а не конкретним числовим показником. Крім того, адвокат вказує, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі № 308/8437/15-ц від 10.03.2016 року було вирішено в рахунок погашення заборгованості за договором відновлюваної кредитної лінії № 80909 від 09.09.2008 року, що наявний у боржника ОСОБА_3 перед АТ «Ощадбанк», в особі Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк», станом на 13.07.2015 року в розмірі 102386,89 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 09.09.2008 року, а саме земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_1, цільове призначення земельної ділянки - землі підприємств та іншої промисловості та розташований на ній склад пз. 15, загальною площею 162,8 кв.м., що розташовані за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Мукачівська, будинок № 44, шляхом продажу АТ «Ощадбанк» вказаного предмету іпотеки з укладенням від власного імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, за початковою ціною, що буде визначена незалежним експертом - суб'єктом оціночної діяльності на стадії її продажу, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, з наданням права іпотекодержателю проведення реєстрації права власності предмету іпотеки у встановленому законом порядку, з наданням права іпотекодержателю на отримання витягу з Державного реєстру прав власності та підпорядкування необхідних документів з можливістю здійснення АТ «Ощадбанку» всіх передбачених нормативно-правовими актами дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, проведення реєстрації права власності земельної ділянки - предмету іпотеки у встановленому законом порядку за іпотекодавцем, отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість та інших передбачених нормативно-правовими актами дій, пов'язаних з продажем предмету іпотеки. Також зауважує, що відповідно до акту про реалізацію предмета іпотеки від 10.02.2017 року через ДП «СЕТАМ» у відповідності до вимог Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2831/5 від 29.09.2016 року, з використання засобів системи електронних торгів через веб-сайт реалізації майна, проведено електронні торги з реалізації арештованого майна (предмета іпотеки), а саме: лот № 191712 поз. 15, склад загальною площею 162,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, Закарпатської області; земельна ділянка, загальною площею 0,0543 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, цільове призначення: землі підприємств іншої промисловості. Реалізація нерухомого майна відбулася із дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про виконавче провадження», вищезазначене майно продано на електронних торгах за ціною 412000 грн. Переможець торгів - ОСОБА_5. В результаті проведених електронних торгів та внесення відповідних грошових коштів ОСОБА_5, останньому було видано свідоцтво, посвідчене приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_8, та зареєстроване майно за ним на праві приватної власності, а саме: нежитлову будівлю - склад (поз. 15), загальною площею 162, 8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Закарпатська область; земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,0543 га, за кадастровим номером НОМЕР_1, цільове призначення: 11.02, для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості. За твердженням адвоката, таким чином, на підставі викладеного, ОСОБА_5 став власником вищенаведеного нерухомого майна на законних підставах, що посвідчується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.02.2017 року (номер запису про право власності 19151253). Крім того, зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що була чинна на момент винесення постанови) постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами у десятиденний строк у порядку, встановленому законом. Однак, звертає увагу нате, що заявник про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.09.2016 року за виконавчим листом № 2-5108/11 звернулася до суду тільки 21.06.2017 року Згідно зі ст. 121-2 розділу XIII Перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній станом на момент звернення) скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів. Відтак, вважає, що станом на момент подання заяви заявником, а саме 21.06.2017 року, останньою пропущено десятиденний строк на оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.09.2016 року, внаслідок чого їй повинно бути відмовлено у скасуванні вищенаведеної постанови державного виконавця.

Представник заінтересованої особи Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області у дане судове засідання не з'явився, однак його неявка у відповідності до ч. 3 ст. 432 ЦПК України не є перешкодою для розгляду заяви.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимоги заяви не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні в Ужгородському МВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області перебували виконавчі провадження по виконанню виконавчого листа № 2-5108/11, виданого 10.01.2012 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення солідарно з ОСОБА_9 та ОСОБА_7 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України», в особі філії Закарпатське обласне управління ВАТ «Державний ощадний банк України», 1086946,84 грн. заборгованості за договором відновлюваної кредитної лінії № 80909 від 09.09.2008 року та 1820 грн. судових витрат, а саме: ВП № 30931686 відкрите постановою від 30.01.2012 року та завершене постановою про повернення виконавчого документа стягувачу 28.09.2012 року по п. 3 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження»; ВП № 34865763 відкрите постановою від 23.10.2012 року та завершене постановою про повернення виконавчого документа стягувачу 27.01.2014 року по п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження»; ВП № 41751168 відкрите постановою від 28.01.2014 року та завершене постановою про повернення виконавчого документа стягувачу 07.08.2014 року по п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження»; ВП № 44797870 відкрите постановою від 22.09.2014 року та завершене постановою про повернення виконавчого документа стягувачу 23.09.2015 року по п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження»; ВП № 49147884 відкрите постановою від 29.10.2015 року та завершене постановою про повернення виконавчого документа стягувачу 17.06.2016 року по п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження»; ВП № 41751168 відкрите постановою від 12.09.2016 року та завершене постановою про повернення виконавчого документа стягувачу 30.03.2016 року по п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Вказані обставини підтверджуються листом начальника Ужгородському МВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області від 31.03.2017 року за вих. № 12596.

Матеріалами справи встановлено, що 22.02.2017 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_8 відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 47 Закону України «Про іпотеку» та на підставі акта про реалізацію предмета іпотека, затвердженого начальником Ужгородського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області 10.02.2017 року, посвідчено, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, належить на праві власності майно, що складається з: нежитлової будівлі - склад (поз. 15), загальною площею 162,8 кв.м., знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0543 га, цільове призначення: 11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, вид використання земельної ділянки: виробнича база, кадастровий номер: НОМЕР_1, яке придбане ОСОБА_5 за 412000 грн., що раніше належало ОСОБА_9, нежитлова будівля - на підставі договору про виділення частки в натурі (поділ), посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_10 28.05.2003 року за реєстровим № 1612, зареєстрованого в КП «БТІ м. Ужгорода» 25.06.2008 року, реєстраційний номер 23759636; земельна ділянка - на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого Ужгородською міською радою Закарпатської області 27.05.2003 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № -528, державну реєстрацію земельної ділянки проведено управлінням Держгеокадастру в Ужгородському районі Закарпатської області 27.05.2008 року.

Наведене підтверджується свідоцтвом, що зареєстровано в реєстрі за № 51 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_8 від 22.02.2017 року.

Право власності на вищезазначені нежитлову будівлю та земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_5, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.02.2017 року (індексний номер витягу 81018086).

Обґрунтовуючи вимоги поданої заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заявник ОСОБА_3 вказує, що Ужгородським МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області було незаконно втретє пред'явлено виконавчий лист № 2-5108/11, виданий 10.01.2012 року до виконання, у зв'язку з чим не було правових підстав для відкриття виконавчого провадження постановою про відкриття виконавчого провадження від 12.09.2016 року за виконавчим листом № 2-5108/11 у зв'язку із закінченням строку для пред'явлення до виконання виконавчого листа № 2-5108/11, виданого 10.01.2012 року.

Однак, суд не погоджується з такими доводами заявника з наступних підстав.

Статтею 124 Конституції України та ст. 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Виконанням рішення суду завершується процес захисту суб'єктивних майнових та особистих немайнових прав громадян.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч. 2 ст. 368 ЦПК України (у редакції, чинній на момент видання виконавчого листа) за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України (у редакції, чинній на момент видання виконавчого листа) виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження». Суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Згідно з ч. 4 ст. 369 ЦПК України (у редакції, чинній на момент видання виконавчого листа) суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким виконавчим листом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII) суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Таким чином, підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню за наведеними положеннями ЦПК України є: 1) виконавчий лист було видано помилково; 2) якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою; 3) з інших причин.

З наданих заявником документів, наведених у поданій заяві доводів таких обставин у судовому засіданні не встановлено.

Крім того, згідно з Узагальненням практики розгляду судами процесуальних питань, пов'язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.09.2015 року, звернуто увагу на те, що у зв'язку з відсутністю чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у ч. 4 ст. 369 ЦПК, у суддів виникали труднощі під час її застосування. При цьому словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов'язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв'язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний. Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові. Обов'язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов'язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п'ятої ЦК. Так, зобов'язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов'язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов'язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред'явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред'явлення цього листа до виконання.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами ст. ст. 76, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, аналізуючи вищенаведені правові норми та роз`яснення їх застосування, доводи заявника, суд приходить до висновку про необґрунтованість поданої заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Що стосується вимоги заявника ОСОБА_3 про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, суд вважає, що вона також не підлягає до задоволення, оскільки порядок оскарження такої постанови визначено розділом VII «Судовий контроль за виконання судових рішень» ЦПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII).

Зокрема, ст. 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Аналогічні положення містив розділ VII «Судовий контроль за виконання судових рішень» ЦПК України (у редакції, чинній на день подання заяви).

З урахуванням вищенаведеного суд не вбачає правових підстав для задоволення поданої заяви.

У судовому засіданні 16.01.2019 року на підставі ч. 6 ст. 259 ЦПК України проголошено вступну та резолютивну частини ухвали, повний текст якої складено 16.01.2019 року.

Керуючись ст. ст. 259-261, 354, 355, 447 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_3, в особі представника за довіреністю - ОСОБА_4, де стягувач - публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», заінтересовані особи: Ужгородський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, ОСОБА_5, про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Повний текст ухвали буде складено 16 січня 2019 року.

Головуюча О.М. Світлик