П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2019 року м. Київ

Справа №357/6338/18

Резолютивна частина постанови оголошена 27 листопада 2019 року

Повний текст постанови складено 28 листопада 2019 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Довгополої А.В.

учасники справи позивач Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк» в особі філії - Головне управління по м. Києву та Київській області

відповідач ОСОБА_1

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, ухваленого суддею Бондаренко О.В. 23 січня 2019 року, повний текст рішення виготовлено 01 лютого 2019 року в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк» в особі філії - Головне управління по м. Києву та Київській області до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И В:

Справа №357/6338/18
№ апеляційного провадження:22-ц-824/6235/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Бондаренко О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 04 липня 2008 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Білоцерківського відділення та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №193 від 04 липня 2008 року. Відповідно до п. п. 1.1., 1.2. Кредитного договору Банк надав відповідачу кошти у розмірі 963 000,00 грн., зі сплатою процентів за користування Кредитом в розмірі 19,5 % річних, з терміном остаточного повернення Кредиту не пізніше 04.07.2018 року на споживчі цілі. Із п. 1.5. Договору вбачається, що позичальник зобов`язувався щомісячно до 25 числа місяця, наступного за звітним, проводити погашення Кредиту згідно наступного графіку - рівними частинами в сумі по 8025,00 грн. та сплачувати проценти, нараховані Банком на залишок заборгованості за Кредитом, шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань з рахунків, відкритих в Банку, починаючи з липня 2008 року на відповідні рахунки Позичальника, відкриті у філії Банку, що вказана в реквізитах цього Договору. Останній платіж в сумі 8025,00 грн. в рахунок погашення Кредиту та сплату нарахованих Банком процентів здійснити не пізніше кінцевої дати остаточного погашення Кредиту, що визначена цим Договором. Факт отримання відповідачем кредитних коштів в сумі 963 000,00 грн. підтверджується прибутково-видатковим касовим ордером №6 від 04.07.2008 року.

У забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором 04 липня 2008 року між сторонами укладено: Іпотечний договір № 156, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Кушнір Н.Б. за реєстровим №4209, за умовами якого ОСОБА_1 передала Банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що належить позичальнику на підставі Договору купівлі - продажу квартири від 28.08.2003 року; та Іпотечний договір № 157, предметом якого є нерухоме майно, а саме: чотирикімнатна квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 157.1 кв., житловою площею 82.4 кв .м. зі всіма невід`ємними її приналежностями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та належить Іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності, виданого Білоцерківським управлінням житлово-комунального господарства від 21 лютого 2008 року та зареєстрованого за №13677 в книзі №123, реєстраційний номер 22226893.

Свої зобов`язання перед позичальником Банк виконав у повному обсязі та надав відповідачу обумовлені кредитні кошти, однак остання, порушивши п. п. 1.5, 4.3 Кредитного договору, встановлених термінів повернення наданого Кредиту та сплати відсотків за Кредит не дотримувалась, внаслідок чого утворилася заборгованість. 17.03.2014 року ОСОБА_1 направлено листа-вимогу про відкликання Кредиту. 21 січня 2015 року Позичальник звернулася до філії - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» із заявою, якою просила надати дозвіл на реалізацію нерухомого майна (одного із предметів іпотеки), а саме: однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , з метою погашення кредитної заборгованості перед банком. Окремою заявою від 21 січня 2018 року ОСОБА_1 просила відкликати Листа-вимогу про відкликання Кредиту від 17.03.2014 року.

Рішенням Кредитного комітету філії - Головне управління по м. Києву Київській області АТ «Ощадбанк» від 22 січня 2015 року було надано дозвіл на проведення під контролем Банку відчуження в добровільному порядку вищевказаного предмета іпотеки. 23 січня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладеного Договір купівлі-продажу однокімнатної квартири № АДРЕСА_1 . 23 січня 2015 року на рахунок банку надійшли кошти на загальну суму 493 65,05 грн. (заяви на переказ готівки від 23.01.2015 року № 172048393, 172049991). 21 травня 2015 року Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» ОСОБА_1 було направлено листа - вимогу (повідомлення про порушення зобов`язання), яку отримано Позичальником 22 червня 2015 року (факт отримання підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення адресату від 22 червня 2015 року).

У листопаді 2016 року філією - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області було подано позовну заяву до ОСОБА_1 , про стягнення із останньої 253 323,21 грн. кредитної заборгованості. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2017 року, у справі № 357/12577/16-ц, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палат цивільних справах апеляційного суду Київської області від 12 жовтня 2017 року, позов Банку задоволено у повному обсязі. Судом вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощад банк України» в особі філії - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» заборгованість за Кредитним договором від 04.07.2008 року №193 в розмірі 253 323,21 грн. та 3799.85 грн. судового збору, а всього: 257 123,06 грн.

09 листопада 2017 року Банком отримано виконавчий лист у справі №357/12577/16-ц, який 09 лютого 2018 року подано на примусове виконання до Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Київській області. 20 лютого 2018 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого документа.

Станом на теперішній час заборгованість за вищевказаним рішенням відповідачем не погашена. Згідно розрахунку заборгованості по Кредитному договору №193 від 04 липня 2008 року заборгованість відповідача станом на 19 квітня 2018 року складає 253 323,21 грн., з яких: 193 808,00 грн. - загальна сума основного боргу; 52 820,13 грн, - загальна сума заборгованості по сплаті відсотків за користування Кредитом; 6 695,08 грн.- загальна сума пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування Кредитом. Відповідно до п.3.1.3. Договору іпотеки №157 від 04.07.2008 року у разі порушення Іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим Договором та Кредитним договором. Іпотекодержатель має право звернути стягнення на Предмет іпотеки. Згідно п.6.2. Договору іпотеки Сторони домовилися, що звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється будь-яким способом, не забороненим законодавством, у тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса або рішення суду у встановленому чинним законодавством України та цим Договором порядку, у тому числі, у відповідності до Застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в п.6.6. цього Договору. Тому, позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки від 04.07.2008 року за № 157, а саме: на чотирикімнатну квартиру № АДРЕСА_2 , яка належить іпотекодавцю - ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Білоцерківським управлінням житлово-комунального господарства від 21 лютого 2008 року, зареєстрованого в Білоцерківському міжміському БТІ 21 лютого 2008 року за реєстровим номером 13677 в книзі №123, реєстраційний номер 22226893, визначивши спосіб реалізації предмета іпотеки: шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною встановленою на підставі оцінки суб`єкта оціночної діяльності, а саме: 1 925 400,00 грн., за рахунок коштів отриманих від реалізації задовольнити вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк» за Кредитним договором № 193 від 04.07.2018 року в розмірі 253 323,21 грн., з яких: 193808,00 грн. - загальна сума основного боргу, 52820,13 грн. - загальна сума заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом, 6695,08 грн. загальна сума пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом та стягнути судові витрати.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2019 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк», в особі філії - Головне управління по м. Києву та Київській області ( , 01001, м. Київ, вул. Володимирська, 27) до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки від 04.07.2008 року за № 157, а саме: на чотирикімнатну квартиру № АДРЕСА_2 , яка належить іпотекодавцю - ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Білоцерківським управлінням житлово- комунального господарства від 21.02.2008 року, зареєстрованого в Білоцерківському міжміському БТІ 21.02.2008 року за реєстровим номером 13677 в книзі №123, реєстраційний номер 22226893, визначивши спосіб реалізації предмета іпотеки: шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною встановленою на підставі оцінки суб`єкта оціночної діяльності, а саме: 1 925 400,00 грн., за рахунок коштів отриманих від реалізації задовольнити вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк» за Кредитним договором № 193 від 04.07.2018 року в розмірі 253 323,21 грн., з яких: 193808,00 грн. - загальна сума основного боргу, 52820,13 грн. - загальна сума заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом, 6695,08 грн. загальна сума пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк» судові витрати у справі в розмірі 1762,00 грн..

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідачем ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу, в якій вона просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник позивача ПАТ «Державний ощадний банк» Пищенко В.І. заперечував проти доводів апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася.

Колегія суддів враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов`язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення відповідача ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права (а.с.224).

За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ч.1 ст.372 ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

За таких обставин, обставин апеляційний суд в складі колегії суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 04 липня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №193, за умовами якого банк надав позичальнику кошти в сумі 963 000 грн., зі сплатою 19,5% річних. Кредит надано на 10 років з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 04.07.2018 року на споживчі цілі.

Згідно п.1.3.2 даного Договору, укладання в забезпечення виконання зобов`язань за цим Договором договору іпотеки нерухомого майна, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 та договору іпотеки нерухомого майна, яке знаходиться за адресою м. АДРЕСА_2 .

04 липня 2008 року року між ВАТ «Державний ощадний банк Україна» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір №157 (а.с. 19-21) з якого вбачається, що згідно з цим договором іпотекодавець зобов`язується відповідати за виконання власних зобов`язань за Договором кредиту від 04 липня 2008 року №193 укладеним між іпотекодержателем та іпотекодавцем, а також усі додаткові договори. Додатки, зміни та доповнення до нього, які чинні на момент укладання цього Договору та можуть бути укладені після його укладання. Іпотекодавець зобов`язується повернути іпотекодержателю кредит у розмірі 963 000 грн. шляхом здійснення щомісячних платежів у строки та на умовах зазначених у Кредитному договорі зі сплатою 19,5% річних на строк до 04 липня 2018 року. В іпотеку передається чотирьохкімнатна квартира АДРЕСА_2 . Право власності іпотекодавця на предмет іпотеки підтверджується свідоцтвом про право власності, Білоцерківським управлінням житлово-комунального господарства 21.02.2008 року та зареєстроване в Білоцерківському міжміському БТІ 21.02.2008 року за реєстровим номером 13677 в книзі №123, реєстраційний номер 22226893.

Згідно п. 1.4 даного Договору, вартість Предмета іпотеки визначена шляхом проведення оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності і згідно звіту про експертну оцінку від 25 червня 2008 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ПП «Експерт ВМ» (Сертифікат ФДМУ №4437/05 від 06.12.2005 року), становить 1 088 700 грн.. Договірна вартість предмета іпотеки, визначена сторонами становить 1 088 700 грн..

При цьому сторони погоджуються з тим, що вартість предмету іпотеки, зазначена в цьому пункті Договору, є приблизною вартістю предмету іпотеки на момент передачі його у іпотеку. Реалізація предмета іпотеки у будь-якому випадку буде здійснюватись за цінами, що реально склалися на ринку на момент його реалізації та є реальними щодо його відчуження за грошові кошти, в порядку, передбаченому цим Договором та чинним на момент реалізації законодавством.

Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого 27 червня 2008 року Білоцерківським міжміським бюро технічної інвентаризації за №19345313, загальна вартість нерухомого майна становить 197 428 грн.

Передача квартири в іпотеку відбулася за згодою чоловіка «Іпотекодавця» ОСОБА_3 , згідно заяви, справжність підпису на якій посвідчено приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Кушнір Н.Б. 04 липня 2008 року за реєстром №4206.

Відповідно до п. 3.1.3 іпотечного договору іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов`язання за договором про іпотечний кредит та/або цим договором, в тому числі: невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобов`язання за договором про іпотечний кредит в цілому або в будь-якій його частині, якщо прострочення строку будь-якого з платежів або його частина становить більше двох місяців.

Відповідно до п.6.1 іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання строку платежу зобов`язання /або відповідна його частина/ не буде виконано, а також у будь-який час незалежно від настання строку платежу у випадку невиконання іпотекодавцем будь-якого з своїх обов`язків, передбачених цим договором та/або договором про іпотечний кредит, а рівно у випадках, якщо будь-яка з гарантій або завірень, наданих іпотекодавцем у відповідності з цим договором, виявиться (стане) недійсною.

В п.6.2 іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на розсуд іпотеко держателя: або за рішенням суду, або за виконавчим написом нотаріуса, або у відповідності до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в п. 6.6 цього договору.

Згідно з п.6.6 договору, іпотекодержатель має право від свого імені здійснити продаж предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу та/або набути право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язань на підставі цього договору або укладеного договору про задоволення вимог іпотекодержателя в порядку, встановленому чинним законодавством.

З копії Статуту ПАТ «Державний ощадний банк України» (нова редакція), який погоджено НБУ 29.12.2016 року, вбачається, що банк утворений шляхом перетворення Державного спеціалізованого комерційного ощадного банку України у Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк», тип якого відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства» змінено на Публічне акціонерне товариство» (а.с.32-35).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Отже, як приписами норм ЦК України, так і умовами кредитного договору, на які вказано вище, передбачено право банку вимагати дострокового повернення кредиту у разі порушення позичальником умов кредитного договору.

За ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Згідно з ч.2 ст.590 ЦК України, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк /термін/, якщо інше не встановлено договором або законом.

В ст.1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Як убачається з рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2017 року (а.с.26-27) з ОСОБА_1 було стягнуто на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість по кредитному договору №193 від 04 липня 2008 року в сумі 253 323,21 грн. та судовий збір в сумі 3 799,85 грн.

12 жовтня 2017 року ухвалою Апеляційного суду Київської області (а.с.27 - 28) рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2017 року, залишено без змін.

Судом встановлено, що 09 листопада 2017 року стягувану видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку вказаної вище суми боргу та судового збору, що стверджується копією виконавчого листа (а.с.30).

З матеріалів справи вбачається, що головним державним виконавцем Білоцерківського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області 20 лютого 2018 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №55834577 з приводу примусового виконання вказаного вище виконавчого листа.

Встановлено, що рішення суду про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит відповідачем по даний час не виконано, а з наданого позивачем розрахунку (а.с.37-42) вбачається, що заборгованість за договором станом на 18 квітня 2018 року становить 253 323 грн. 21 коп.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

За ч.1 ст.33 наведеного Закону, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Як убачається із правової позиції Верховного Суду України у постанові від 03.02.2016 року у справі №6-1080цс15 звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня.

Отже, стягнення заборгованості за основним зобов`язанням не виключає можливості задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобов`язання.

Позивач просить суд у даній справі звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя.

Відповідно до ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або, умов іпотечного договору Іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Згідно ч. 2 цієї статті положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Відповідач зазначала, що позивач пропустив строк позовної давності для стягнення заборгованості за кредитним договором №193 від 04.07.2018 року та Іпотечним договором №157 від 04.07.2008 року, оскільки Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» 04.06.2013 року направив ОСОБА_1 лист- вимогу, тобто починаючи з 04.07.2013 року кредитору було відомо про те, що заборгованість за кредитним договором, строк сплати якої було змінено листом вимогою від 04.06.2013 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до положень статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

У відповідності до положень статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Для обчислення позовної давності застосовують загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 23.05.2018 року №663/2070/15-ц, закон не визначає точного моменту, з якого слід починати заново відраховувати строк позовної давності. Згідно ст.253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. На цій підставі Верховний Суд зробив висновок, що новий строк позовної давності (після його переривання) починає свій перебіг наступного дня після пред`явлення позову. Тобто новий строк позовної давності (після його переривання) починає свій перебіг наступного дня після пред`явлення позову.

Так, в листопаді 2016 року філією - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області подано позовну заяву до ОСОБА_1 про стягнення із останньої 253 323,21 грн. кредитної заборгованості.

19 квітня 2017 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було винесено рішення по справі №357/12577/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.26-28) яким було встановлено, що лист-вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором було надіслано банком на адресу позичальника 21 травня 2015 року та одержано позичальником 22 червня 2015 року. Також, даний факт не було спростовано ухвалою Апеляційного суду Київської області від 12 жовтня 2017 року (а.с.27 -29).

Також, з ухвали Апеляційного суду Київської області від 12 жовтня 2017 року вбачається, що 21 січня 2015 року відповідач ОСОБА_1 звернулася на адресу керуючого філією Головного управління по м. Києву та Київській області акціонерного товариства «Ощадбанк» з письмовою заявою, в якій вона просила надати їй дозвіл на реалізацію предмета іпотеки за договором іпотеки №193 від 04 липня 2008 року з метою внесення коштів у розмірі 490 000 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 04 липня 2008 року.

Відповідно до частини четвертої ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, обставини, які були встановлені Білоцерківським міськрайонний судом Київської області при ухвалені рішення від 19.04.2017 року у справі №357/12577/16-ц не потребують повторного дослідження та встановлення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що Банк звернувся до суду з даним позовом в межах строку позовної давності.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних

торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Таким чином, Закон України «Про іпотеку» визначає спеціальний порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі деякі специфічні правила для здійснення реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотеко держателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

З огляду на вищенаведене, нормою частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачений перелік компонентів, які є обов`язковими для вказівки судом у рішенні про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його реалізації, в тому числі й реалізації на прилюдних торгах. При цьому, виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, в розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» суд повинен установити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на прилюдних торгах, тобто чітко визначити ціну предмета в грошовому вираженні, зазначивши її в рішенні.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21.12.2016 року № 6-2839цс16.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону, оскільки позичальником порушено умови договору про іпотечний кредит щодо своєчасної сплати коштів на погашення кредиту, не виконано рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, а відтак банк має право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, що передбачено нормами законодавства та умовами іпотечного договору.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.268, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області - залишити без задоволення.

рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна