справа №619/3840/18
провадження №2/619/168/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
06.03.2019 р. Дергачівський районний суд Харківської області у складі:
головуючого-судді Калмикової Л.К.
за участю секретаря судового засідання- Кравченко К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дергачі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням, виселення, зняття з реєстрації,-
Позивачі звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням, виселення, зняття з реєстрації.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що власниками житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1, є ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.09.2017 р. є власниками по ј частки вказаного житлового будинку.
ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.11.2009 р. є власником Ѕ частки вказаного житлового будинку.
У вказаному будинку №32, окрім інших осіб, зареєстрований ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Рішенням Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 03.12.2004 р. було затверджено рішення опікунської ради та надано дозвіл ОСОБА_5 на прийняття опікунства над неповнолітнім ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, а також закріплено за неповнолітнім ОСОБА_3 житлову площу розміром 10,4 кв.м. в житловому будинку АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_5 01.09.2013 р. ОСОБА_3 залишився проживати у вказаному будинку №32.

У вказаному будинку №32, де зареєстрований ОСОБА_3, зареєстровані та проживають: ОСОБА_1, його мати ОСОБА_2, син ОСОБА_6 та дружина ОСОБА_7

Проте, ОСОБА_3 вже більше 2 років не проживає у вказаному будинку АДРЕСА_1. Доказом цього факту є, зокрема, вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 15.01.2018 р. у справі №619/111/18, в якому судом встановлено, що ОСОБА_3 за місцем своєї реєстрації у домоволодінні АДРЕСА_1 останні два роки не проживає, а фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2.

Просять відповідача визнати такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1.

В судове засідання представник позивачів не з'явився, згідно заяви підтримав позовні вимоги, просить розглядати справу у його відсутність, без звукозапису судового процесу, не заперечує проти заочного розгляду справи, що суд вважає за можливе.

Згідно ч.1 ст.130 ЦПК України відповідач ОСОБА_3 викликався в суд через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Згідно інформації, опублікованої на офіційному веб-порталі «Судова влада України» в розділі «Оголошення про виклик до суду» відповідач був повідомлений про дату та час розгляду справи, але у судове засідання не з'явився.

Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Третя особа- ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилась, згідно заяви просить справу розглядати без її участі

Так як відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився в судове засідання без поважних причин та не подав відзив, а позивачі не заперечують проти такого вирішення справи, то відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.09.2017 р. є власниками по ј частки вказаного житлового будинку.

ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.11.2009 р. є власником Ѕ частки вказаного житлового будинку.

У вказаному вище житловому будинку зареєстрований ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 03.12.2004 р. було затверджено рішення опікунської ради та надано дозвіл ОСОБА_5 на прийняття опікунства над неповнолітнім ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, а також закріплено за неповнолітнім ОСОБА_3 житлову площу розміром 10,4 кв.м. в житловому будинку АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_5 01.09.2013 р. ОСОБА_3 залишився проживати у вказаному будинку №32.

У вказаному вище житловому будинку, де зареєстрований ОСОБА_3, зареєстровані та проживають: ОСОБА_1, його мати ОСОБА_2, син ОСОБА_6 та дружина ОСОБА_7

Відповідач ОСОБА_3 більше 2 років не проживає у вказаному будинку АДРЕСА_1 Дергачівського району Харківської області. Доказом цього факту є, зокрема, вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 15.01.2018 р. у справі №619/111/18, в якому судом встановлено, що ОСОБА_3 за місцем своєї реєстрації у домоволодінні АДРЕСА_1 останні два роки не проживає, а фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до Закону 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються нею для особистого проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Перехід права власності на житловий будинок до іншої особи є підставою для припинення права користування житловим приміщенням членами родини попереднього власника, яке в них існувало.

Таким чином, право членів сім'ї власника будинку користуватися цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якої вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Відповідно до ст. 64 ЖК УРСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

ОСОБА_3 не є членом сім'ї власників будинку №32, не веде спільного господарства з ОСОБА_1, ОСОБА_2 та з іншим членами, які проживають в будинку №32, та вже більше двох років там не проживає.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

У постанові від 16.01.2012 р. Верховний Суд України дійшов висновку про те, що таким чином, як випливає із ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

За положеннями ч.1 ст. 317 та ч.1 ст.319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.33 своєї Постанови №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року дав судам роз'яснення, що застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Встановлено, що відповідачі без поважних причин не проживають за місцем реєстрації понад один рік.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Таким чином, позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.316, 319, 321, 379, 405 ЦК України, ст.ст. 13, 83, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-282,354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Відповідно до п.п.15.5 п.15 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_1,адреса проживання : АДРЕСА_1.

ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_2, адреса проживання : АДРЕСА_1.

ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт НОМЕР_5, адреса реєстрації: АДРЕСА_1.

ОСОБА_4, РНОКПП: НОМЕР_4, адреса проживання: АДРЕСА_3

Суддя Л. К. Калмикова