Номер провадження: 22-ц/813/1136/19
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2019 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Ващенко Л.Г.

суддів - Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участі секретаря - Чепрас А.І.

з участю: представника відповідача ОСОБА_2 і представника позивачки ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2018 року (одноособово суддя Луняченко В.О.) у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю без укладення шлюбу, визнання спільної сумісної власності на нерухоме майно і поділ спільного майна подружжя, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» про поділ спільного майна подружжя,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

29.11.2016 року ОСОБА_3 звернулась із позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю без укладення шлюбу, визнання спільної сумісної власності на нерухоме майно та поділ спільного майна подружжя, і, остаточно уточнивши позов, просила: встановити факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 однією сім'єю без укладення шлюбу з січня 2006 року до 22 грудня 2007 року; визнати спільною сумісною власністю квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 й поділити спільне майно подружжя у рівних частках.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

До укладенння 22.12.2007 року шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, сторони з січня 2006 року знаходились у фактичних шлюбних відносинах, і, у період сумісного проживання однією сім'єю 13.11.2006 року, за сумісні кошти, вони придбали квартиру АДРЕСА_2, яка є спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, у період шлюбу 04.02.2009 року вони також за сумісні кошти придбали квартиру АДРЕСА_1, яка є спільною сумісною власністю. Зазначені об'єкти нерухомості підлягають поділу між подружжям у рівних частках - по Ѕ кожному з подружжя.

Представник відповідача, від імені останнього, 10.07.2017 року подав зустрічний позов, в якому просив поділити спільне майно подружжя: квартиру АДРЕСА_2, яка придбана 31.10.2007 року на ім'я ОСОБА_3 за кредитні кошти, яки повертались з власних доходів ОСОБА_2 у період перебування сторін в шлюбі.

У судовому засіданні в суді першої інстанції позивачка і її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі і наполягали на їх задоволенні, не заперечували проти задоволення зустрічного позову ОСОБА_2.

Представник ОСОБА_2 підтримав зустрічний позов і заперечував проти задоволення первинного позову, вважаючи його необґрунтованим та недоведеним, оскільки квартири, які позивачка просить визнати спільним майном подружжя фактично є особистою власністю ОСОБА_2 і придбані за його особисті кошти.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18.04.2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково, суд: встановив юридичний факт спільного проживання ОСОБА_3 і ОСОБА_2 однією сім'єю, без укладення шлюбу у період з листопада 2006 року по 22 грудня 2007 року; визнав квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2; визнав право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_3; залишив право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2; відмовив у задоволенні позовних вимог про визнання факту спільного сумісного проживання ОСОБА_3 і ОСОБА_2 однією сім'єю без укладення шлюбу у період з січня до листопада 2006 року; відмовив у визнанні квартири АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та у поділі зазначеної квартири як спільного майна подружжя; задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2 і визнав за ОСОБА_2 та ОСОБА_3, за кожним, право власності на Ѕ частку 2-х кімнатної квартири АДРЕСА_2 загальною площею 51,8 кв.м., житловою площею 30,6 м2. З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суд стягнув судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 5960 гривень, а з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнув судові витрати в розмірі 680 гривень.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

ОСОБА_2 не погодився з рішенням суду від 18.04.2018 року і подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду від 18.04.018 року скасувати в частині встановлення юридичного факту спільного проживання сторін однією сім'єю без укладення шлюбу у період з листопада 2006 року по травень 2007 року (залишити з травня 2007 року по день укладення шлюбу), а також визнання спільною сумісною власністю з поділом квартири АДРЕСА_1, посилаючись на незаконність рішення суду в цій частині.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга ОСОБА_2 зазначає наступне: рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи; він не погоджується з рішенням суду в частині поділу придбаної в шлюбі квартири АДРЕСА_1 і вважає, що суд не дослідив джерела придбання спірної квартири в м. Одесі й не зазначив за які грошові кошти придана спірна квартира; наявність нотаріально посвідченої згоди ОСОБА_3 на купівлю спірної квартири не є беззаперечним доказом того, що грошові кошти, які витрачалися покупцем за договором - ОСОБА_2, були спільною сумісною власністю подружжя; посвідчення факту згоди дружини є обов'язковим при вчинені нотаріальних дій щодо посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна та не може бути доказом того, що джерелом придбання квартири є спільні грошові кошти подружжя; в матеріалах справи є копія довідки № 5087/10/04-82-34-15 від 16.11.2017 року, з якої вбачається, що позивачка у шлюбі до моменту придбання спірної квартири за період з 4 кварталу 2007 року по 1 квартал 2009 року задекларувала виручки від підприємницької діяльності (валовий дохід) в розмірі 1 210 000,00 гривень; з копії трудової книжки позивачки вбачається, що вона нібито у 2006-2008 роках обіймала посаду заступника директора; представником ОСОБА_2 заявлялось про необхідність надання суду оригіналів документів на які посилалась позивачка, оскільки він ставив під сумнів справжність поданих копій документів, через те, що ОСОБА_3 підприємницькою діяльністю в період шлюбу не займалася та взагалі не працювала без поважної причини; суд прийняв рішення про поділ спірної квартири виключно керуючись «презумпцією спільної власності подружжя» і безпідставно відхилив докази ОСОБА_2 про витрачання на придбання квартири його особистих грошових коштів; встановлення факту спільного проживання сторін з листопада 2006 року не породжує для сторін жодних юридичних наслідків, оскільки судом встановлено, що придбана до шлюбу, 13.11.2006 року, на імя ОСОБА_2 квартира АДРЕСА_2 не є спільною сумісною власністю подружжя; суд, в якості доказів посилався на покази свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6, однак покази цих свідків суперечать матеріалам справи, крім того, свідок ОСОБА_6 є рідною тіткою позивачки, тобто зацікавленою особою, а ОСОБА_7 не була допитана судом в якості свідка, суду надана нотаріально посвідчена заява ОСОБА_7; суд не взяв до уваги постанову Ірпінського МВ ГУМВС України в Київській області про відмову в порушенні кримінальної справи від 07.05.2007 року, яка свідчить про те, що станом на квітень 2007 року ОСОБА_2 все ще проживав спільно з колишньою дружиною в смт. Гостомель, що виключало можливість спільного проживання з іншою жінкою в м. Кривий Ріг; він не визнає того що сторони по справі перебували у фактичних шлюбних відносинах з листопада 2006 року, як це встановлено судом, оскільки між сторонами були романтичні стосунки і у них не було спільного бюджету, спільного господарства, спільного майна, розподілу обов'язків між собою та інших атрибутів сім'ї; лише з травня 2007 року сторони почали проживати спільно, а з моменту укладення шлюбу, можна стверджувати, що сторони почали підтримувати сімейні стосунки та відчувати себе однією сім'єю.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, зазначаючи: квартира АДРЕСА_1 придбана на імя ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу в період шлюбу - 04.02.2009 року; в спірній квартирі вони стали прооживати через два місяці після придбання квартири і проживаючи разом, як подружжя, несли витратити на її утримання; під час придбання квартири вона надавала нотаріальну згоду на її придбання, при цьому, у заяві зазначено, що квартира купується за спільні грошові кошти і в інтересах сім'ї; в період шлюбу вона займалась вихованням сина і працювала, була директором підприємства; з 25.10.2007 року по 25.09.2017 року вона була зареєстрована і отримувала дохід, як суб'єкт підприємницької діяльності, що підтверджується довідкою ДПІ; після розірвання шлюбу 27.01.2016 року вона разом із сином продовжувала проживати в квартирі АДРЕСА_1; відповідач ОСОБА_2 не довів, що спірна квартира належить йому на праві особистої приватної власності.

У відзиві на апеляційну скаргу представник третьої особи АТ «Райффайзен Банк Аваль» (далі-Банк) просить рішення суду в частині поділу заставного майна Банка за адресою: АДРЕСА_2, скасувати, зазначаючи: 31.10.2007 року між Банком і ОСОБА_8 укладено кредитний договір № 014/1219/35951/74, відповідно до умов якого Банк надавав позичальнику кредит в сумі 136 000 гр. з кінцевим строком погашення до 30.10.2027 року та відсотковою ставкою 12,95%; 31.10.2007 року, у забезпечення виконання умов кредитного договору № 014/1219/35951/74 від 31.10.2007 року, між Банком та ОСОБА_8 укладений договір іпотеки № 014/08/11-23/052/07, згідно умов якого в іпотеку Банку передано квартиру за адресою АДРЕСА_2, а 08.09.2011 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушанська І.Р. вчинила виконавчий напис № 4232, щодо звернення стягнення на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_2; 16.01.2015 року Банк звернувся із заявою про відкриття виконавчого провадження до Центрально-міського ВДВС Криворізького МУЮ (далі-ВДВС), а 18.07.2018 року Банк отримав лист від 27.06.2018 року ВДВС про результати оцінки майна боржника, яку було призначено в рамках виконачого напису

№ 4232 від 08.09.2011 року; на теперішній час заборгованість за кредитним договором №

014/1219/35951/74 від 31.10.2007 року не погашена, станом на 26.07.2018 року заборгованість по кредиту становить 145 318 гривень, а по відсоткам 148 484 гривень; поділ майна між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яке знаходиться в іпотеці Банка, ускладнить завершення виконавчого провадження.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

31.10.2006 року, за договором купівлі-продажу, ОСОБА_3 придбала квартиру АДРЕСА_2 (а.с.62,63 т.1).

У судовому засіданні представник ОСОБА_3 визнав, що квартира АДРЕСА_2 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 і ОСОБА_3, що відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, не підлягає доказуванню.

З листопада 2006 року і до грудня 2007 року сторони спільно проживали однією сім'єю без укладення шлюбу.

13.11.2006 року, за договором купівлі-продажу, ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_2 (а.с.54-60,82-86 т.1).

22.12.2007 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_8 зареєстрований шлюб. В шлюбі у них народився син ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.16,18,137 т.1

Під час перебування сторін у шлюбі, 04.02.2009 року між ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 і ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (а.с.61,136-138 т.1).

04.02.2009 року, ОСОБА_3, як дружина ОСОБА_2 надала нотаріально посвідчену заяву про згоду на придбання спірної квартири за спільні кошти. Заява також зазначає, що договір укладається в інтересах сім'ї на умовах, які подружжя вважають вигідними і укладення цього договору відповідає їхньому дійсному та спільному волевиявленню (а.с.138 т.1).

На підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 27.01.2016 року шлюб між сторонами розірваний (а.с.17 т.1).

У 2005 році, ОСОБА_2, як суб'єкт підприємницької діяльності-фізична особа, протягом 2005 року мав доходи в розмірі 459 00 гривень (а.с.120-124 т.1), а ОСОБА_8, в період з 4 квартала 2007 року по 1 квартал 2009 року, як суб'єкт підприємницької діяльності, отримала дохід в розмірі 1 210000 гривень, що підтверджується довідкою ДПІ (а.с.203-206 т.1).

Судом апеляційної інстанції нові обставини не встановлювались.

Між сторонами виникли правовідносини зі встановлення факту проживання однією сім'єю без укладення шлюбу та з права спільної сумісної власності подружжя, які регулюються нормами ЦПК України та СК України.

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, вирішуючи вимоги ОСОБА_3 і зустрічні вимоги ОСОБА_2 у частині встановлення факту проживання однією сім'єю без укладення шлюбу в період з листопада 2006 року по 22 грудня 2007 року, а також у частині визнання квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя виходив з того, що вимоги у цій частині є обґрунтованими та доведеними.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Суд розглядає справи про встановлення юридичних фактів, зокрема, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або

припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (стю 315 ч.1 ЦПК України).

Факт проживання сторін однією сім'єю без укладення шлюбу в період з листопада 2006 року по грудень 2007 року підтвердили в суді свідки ОСОБА_14, ОСОБА_15 та ОСОБА_6, пояснення яких належним чином не спростовані. Крім того, про сімейні стосунки сторін в зазначений період об'єктино свідчить придбання ними нерухомості і сумісне проживання в ній та сумісні витрати.

Так, ОСОБА_3 в особі представника визнала, що квартира АДРЕСА_2, хоча й була придбана 31.10.2007 року ОСОБА_3 в кредит, однак кредит повертався за рахунок коштів подружжя, зокрема ОСОБА_2

Якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України (ст. 74 СК України).

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про встановлення факту проживання однією сім'єю без укладення шлюбу в період з листопада 2006 року по 22 грудня 2007 року є правильним.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (ст. ст. 60,61 ч.ч.1,2,68 СК України).

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. ст. 69 ч.1, 70 ч.1 СК України).

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується належними, допустимими та достатніми доказами, що в період шлюбу сторони за спільні сумісні кошти подружжя придбали квартиру АДРЕСА_1, яка є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнанняквартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя та поділ квартири шляхом визнання права власності на квартиру у рівних частках.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи ОСОБА_2 у скарзі про те, що: наявність нотаріально посвідченої згоди ОСОБА_3 на купівлю спірної квартири не є беззаперечним доказом того, що грошові кошти, були спільною сумісною власністю подружжя; посвідчення факту згоди дружини є обов'язковим при вчинені нотаріальних дій щодо посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна та не може бути доказом того, що джерелом придбання квартири є спільні грошові кошти подружжя; представником ОСОБА_2 заявлялось про необхідність надання суду суду оригіналів документів на які посилалась позивачка, оскільки він ставив під сумнів справжність поданих копій документів, через те, що ОСОБА_3, підприємницькою діяльністю в період шлюбу не займалася та взагалі не працювала без поважної причини; суд безпідставно відхилив докази ОСОБА_2 про витрачання на придбання квартири його особистих грошових коштів; встановлення факту спільного проживання сторін з листопада 2006 року не породжує для сторін жодних юридичних наслідків, оскільки судом встановлено, що придбана до шлюбу, 13.11.2006 року, на імя ОСОБА_2 квартира АДРЕСА_2 не є спільною сумісною власністю подружжя; суд посилався на покази свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_6, однак ОСОБА_6 є рідною тіткою позивачки, тобто зацікавленою особою, а ОСОБА_7 не була допитана судом в якості свідка; суд не взяв до уваги постанову Ірпінського МВ ГУМВС України в Київській області про відмову в порушенні кримінальної справи від 07.05.2007 року, яка свідчить про те, що станом на квітень 2007 року ОСОБА_2 все ще проживав спільно з колишньою дружиною в смт. Гостомель; вони не перебували у фактичних шлюбних відносинах з листопада 2006 року, як це встановлено судом, оскільки між сторонами були романтичні стосунки і у них не було спільного бюджету, спільного господарства, спільного майна, розподілу обов'язків між собою та інших атрибутів сім'ї, - не заслуговують на увагу.

04.02.2009 року, ОСОБА_3, як дружина ОСОБА_2, надала нотаріально посвідчену заяву про згоду на придбання спірної квартири за спільні кошти. Заява також зазначає, що договір укладається в інтересах сім'ї на умовах, які подружжя вважають вигідними і укладення цього договору відповідає їхньому дійсному та спільному волевиявленню (а.с.138 т.1).

ОСОБА_2, належними і допустимими доказами не спростував того, що заява ОСОБА_3 від 04.02.2009 року про згоду на придбання спірної квартири за спільні кошти не відповідає дійсності, а також, що договір купівлі-продажу від 04.02.2009 року укладався не в інтересах сім'ї.

Між тим, з матеріалів справи вбачається, що джерелом набуття права власності на спірну квартири, заокрема були і кошти позивачки ОСОБА_3

Так, згідно довідки № 5087/10/04-82-34-15 від 16.11.2017 року ОСОБА_3 в період з 4 кварталу 2007 року по 1 квартал 2009 року задекларувала виручки від підприємницької діяльності (валовий дохід) в розмірі 1 210 000,00 гривень, зокрема за 1 квартал 2009 року вона задекларувала 125 000 гривень.

Згідно договору купівлі-продажу від 04.02.2009 року, квартира придбана за 33 152 гривень.

Разом з тим, відповідач ОСОБА_2 не підтвердив джерело своїх доходів станом на час придбання квартири (лютий 2009 року), оскільки останні достовірні відомості про джерело його доходів стосуються 2005 року.

Встановлення факту спільного проживання сторін з листопада 2006 року породжує юридичні наслідки.

Так, ОСОБА_3 в особі представника визнала, що квартира АДРЕСА_2, хоча й була придбана 31.10.2007 року ОСОБА_3 в кредит, однак кредит повертався за рахунок коштів подружжя ОСОБА_2 (а.с.10 зворот т.2).

Рішенням суду квартира АДРЕСА_2 визнана спільною сумісною власністю ОСОБА_3 і ОСОБА_2 і поділена між подружжям шляхом визнання права власності в рівних частках.

ОСОБА_3 погодилась з рішенням суду у цій частині.

Відмовляючи ОСОБА_3 у позові про визнання права спільною сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 суд зазначив, що позивачка не надала доказів на підтвердження того, що спірна квартира придбана за сумісні кошти, а також, що кредит повертався за сумісні кошти подружжя (а.с.11 зворот т.2).

ОСОБА_3 також погодилась з рішенням суду в цій частині.

Та обставина, що свідок ОСОБА_6 є родичкою ОСОБА_3 не є підставою для ствердження про неправдивість її свідчень.

Суд першої інстанції надав належну оцінку показам свідків ОСОБА_6 і ОСОБА_5 у сукупності з усіма доказами, наявними в справі.

Посилання суду на письмові покази свідка ОСОБА_7 (а.с.102 т.1), яка не допитувалась судом, не є підставою ставити під сумнів висновки суду щодо встановлених ним обставин, які підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами.

Постанова Ірпінського МВ ГУМВС України в Київській області про відмову в порушенні кримінальної справи від 07.05.2007 року (а.с.60 т.2), додана до апеляційної скарги, не є належним доказом на підтвердження того, що ОСОБА_2 в період з листопада 2006 року по грудень 2007 року перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою.

Доводи представника Банка у відзиві на апеляційну скаргу про те, що на теперішній час заборгованість за кредитним договором № 014/1219/35951/74 від 31.10.2007 року між Банком та ОСОБА_16 не погашена і станом на 26.07.2018 року заборгованість по кредиту становить 145 318 гривень, а по відсоткам 148 484 гривень, поділ майна між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яке знаходиться в іпотеці Банка, ускладнить завершення виконавчого провадження, безпідставні, оскільки не є підставою для відмови у позові про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя і поділ такого майна між колишнім подружжям.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Оскільки встановлено, що в період з листопада 2006 року по грудень 2007 рокусторони проживали однією сім'єю без укладення шлюбу, а у подальшому, в період шлюбу придбали нерухоме майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_3

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч.1 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, а рішення суду в частині встановлення юридичного факту спільного проживання ОСОБА_3 і ОСОБА_2 однією сім'єю, без укладення шлюбу у період з листопада 2006 року по 22 грудня 2007 року, визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 і поділ квартири залишає без змін.

Позивачка ОСОБА_3 апеляційну скаргу на рішення суду від 18.04.2018 року не подала і погодилась із рішенням суду в частині відмови їй у встановленні юридичного факту спільного проживання однією сім'єю, без укладення шлюбу у період з січня по листопад 2006 року і визнанні квартири АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1 ч.2 п.п.1-3 ЦПК України).

Колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, тому відповідач ОСОБА_2 не має права на відшкодування судових витрат.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2018 року в частині встановлення юридичного факту спільного проживання однією сім'єю, без укладення шлюбу в період з листопада 2006 року по 22 грудня 2007 року, визнаня квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та поділ квартири - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана до Верховного Суду протягом 10 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 11.03.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Г.Я. Колесніков