Справа № 162/307/19
Провадження № 2/162/151/2019
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
25 листопада 2019 року смт Любешів.
Любешівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого -- судді Глинянчука В.Д.,
з участю секретаря судових засідань Смаль Т.П.,
представника позивача Бурець Н.С. (у режимі відеоконференції),
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за цивільним позовом акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,
1. Відомості про рух справи. Заяви і клопотання, процесуальні дії у справі.
Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк», «Приватбанк», Банк) звернулося до Любешівського районного суду Волинської області з цим позовом 19 квітня 2019 року. У справі відкрито спрощене позовне провадження 02 травня 2019 року. Перше судове засідання призначено на 03 червня 2019 року.
Судовий розгляд справи неодноразово відкладався у зв`язку з клопотанням відповідача, визнанням явки представника позивача обов`язковою для надання особистих пояснень, забезпечення дистанційної участі у розгляді справи представника позивача тощо.
Справу розглянуто 25 листопада 2019 року з участю представника позивача ОСОБА_2 (у режимі відеоконференції).
Відповідач ОСОБА_1 , який належним чином сповіщений про час і місце розгляду справи, не повідомив про причини неявки у судове засідання, відзиву на позов не подав.
Ухвалою від 25 листопада 2019 року постановлено провести заочний розгляд цієї справи.
2.1Стислий виклад позиції позивача.
АТ КБ «Приватбанк» свої вимоги мотивує тим, що відповідач ОСОБА_1 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг та підписав заяву від 02 червня 2009 року, згідно з якою отримав у Банку кредит у розмірі 6100 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Відповідач своїм підписом підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на сайті Банку www.privatbank.ua, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг.
Відносини між Банком та клієнтом, які регулюються договором про надання банківських послуг (далі Договір), можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до Договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження з питань банківського обслуговування через вебсайт банку або інший інтернет/SMS-ресурс, зазначений банком.
Відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг, які є публічною офертою, АТ КБ «Приватбанк» публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку.
При укладенні Договору сторони керувались положеннями цивільного законодавства, згідно з якими договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Пунктом 1.1.3.2.4 Договору для АТ КБ «Приватбанк» передбачена можливість зміни тарифів та інших невід`ємних частин Договору. При цьому у сторін Договору виникають обов`язки: у кредитора інформування позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених у пункті 1.1.3.1.9 Договору; у позичальника отримання виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках (пункт 1.1.2.1.5 Договору). Неотримання або несвоєчасне отримання клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє клієнта від виконання зобов`язань за даним Договором (пункт 1.1.5.2 Договору).
Згідно з пунктами 1.1.6.1, 1.1.6.2 Договору зміни в Умови та правила надання банківських послуг вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливе, Банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв`язку, серед яких: офіційний сайт Банку, SMS-повідомлення клієнтам про зімни даних правил, клієнтські виписки, інші канали інформування.
У разі незгоди зі змінами Умов та правил надання банківських послуг або Тарифів Банку клієнт має право надати Банку заяву про розірвання Договору.
Овердрафт (пункт 1.1.1.63 Договору) короткостроковий кредит, який надається Банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування.
Відповідач відповідно до пунктів 2.1.15.5, 2.1.1.5.7 Договору зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникненню овердрафту згідно з пунктом 2.1.1.5.7 Договору, а у разі невиконання зобов`язань у відповідності до пункту 2.1.1.5.6 Договору на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплатити винагороди Банку.
Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.
Пунктом 2.1.1.12.1 Договору сторонами погоджено, що зобов`язання клієнта з повернення тіла кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, тобто загальна заборгованість клієнта є борговими зобов`язаннями.
На підставі пункту 2.1.1.12.2 Договору сплату процентів за користування кредитом клієнт здійснює шляхом надання доручення Банку про списання грошей з його поточного рахунку у розмірі нарахованих процентів (договірне списання). Якщо на дату нарахування процентів клієнт використав всю суму кредиту, сторони узгодили збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань за кредитом, що мала місце на дату нарахування.
Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1921 гривень, пов`язані з оплатою судового збору.
У матеріально-правовому обґрунтуванні позову позивач покликається на статті 207, 509, 526, 527, 530, 610, 617, 634, 638, 642, 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК).
2.2. Стислий виклад позиції позивача у судовому засіданні.
Представник позивача ОСОБА_2 позов підтримала та пояснила наступне.
При отриманні кредитної картки ОСОБА_1 02 червня 2009 року підписав анкету-заяву, в якій письмово виявив своє бажання отримати на своє ім`я кредитну карту «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Відповідач під підпис ознайомився з довідкою про умови кредитування з використанням кредитної карти «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».
Заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 7012,59 гривень нарахована у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, які погашались за рахунок овердрафту відповідно до пункту 2.1.1.5.7 Умов надання банківських послуг.
Нараховані Банком кілька видів пені та штрафу стосуються окремих видів зобов`язань відповідача за договором, а одночасне їх застосування не суперечить чинному законодавству.
3.Стислий виклад позиції відповідача.
Відповідач будь-яких заяв по суті справи не подавав.
4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Згідно із підписаною заявою від 02 червня 2009 року ОСОБА_1 отримав у Банку платіжну кредитну картку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» з кредитним лімітом 800 гривень. Відповідач під підпис підтвердив, що ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами «Приватбанку».
ОСОБА_1 також ознайомився з довідкою про умови кредитування з використанням кредитної карти «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».
Відповідно до зазначеної довідки пільговий період користування кредитними коштами Банку становив 55 днів (0,01 % річних) за умови погашення до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості. Базова відсоткова ставка становить 2,5 % у місяць з розрахунку 360 днів у році. Розмір щомісячних платежів 7 % від заборгованості, але не менше 50 гривень і не більше залишку заборгованості. Процентна ставка у місяць на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування становить 3,75 %. За несвоєчасне погашення заборгованості передбачено нарахування пені та штрафів. Пеня складається з пені(1) і пені (2). Пеня (1) це базова процентна ставка по договору поділити на 30, нараховується за кожен день прострочення кредиту. Пеня (2) це 1 % від заборгованості, але не менше 30 гривень на місяць, нараховується один раз у місяць при наявності прострочки по кредиту або процентам п`ять і більше днів при виникненні прострочки на суму від 50 гривень і більше. Штраф при порушенні строків платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів становить 500 гривень і 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій.
Позивачем також подано витяг з Умов та правил надання банківських послуг в «Приватбанку» (ресурс: архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщений на сайті https:// privatbank.ua/terms/).
Зазначений витяг зокрема містить пункти, які наведені судом у стислому викладі позиції позивача.
5.Норми права, які застосував суд.
Згідно із статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.
Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції держава захищає права споживачів.
Згідно з частиною першою статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення
Частиною першою статті 1 Цивільного кодексу України (далі ЦК) встановлено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Згідно з пунктами 3, 6 частини першої статті 3 ЦК засадами цивільного судочинства зокрема є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.
Згідно з частинами першою, третьою статті 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У відповідності зі статтею 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У відповідності зі статтею 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі статтею 549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до частини першої статті 550 ЦК право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом.
Відповідно до частин першої, третьої статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Згідно з частиною першою статті 1055 ЦК кредитний договір укладається у письмовій формі.
У відповідності з частиною першою статті 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з частинами першою, четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, яка діяла у момент виникнення спірних правовідносин, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством.
У рішенні № 7-рп/2013 від 11 липня 2013 року Конституційний Суд України зокрема зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
6.Мотиви суду щодо позовних вимог.
У відповідності з частиною першою статті 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності із статтею 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною першою статті 89 ЦПК встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд констатує, що позивачем не надано доказів з якими саме Умовами надання банківських послуг та Тарифами Банку ознайомився та розумів ОСОБА_1 при підписанні заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у «Приватбанку».
Разом з тим, у довідці про умови кредитування з використанням кредитної карти «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» наявні відомості про вартість кредиту: процентна ставка, обов`язкові строкові платежі, розмір пені та штрафів тощо.
У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц, яку ухвалено з приводу подібних правовідносин, Велика Палата Верховного Суду вказала, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Надані позивачем Правила надання банківських послуг «Приватбанку», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, Велика Палата Верховного Суду погоджується, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
З поданого позивачем розрахунку вбачається, що ОСОБА_1 користувався коштами Банку, розмір кредитної заборгованості (тіло кредиту) станом на 03 квітня 2019 року становить 5403,80 гривень. Отже, вказана сума підлягає стягненню з відповідача у користь позивача.
Вирішуючи питання про стягнення з відповідача простроченого тіла кредиту суд виходить з наступного.
У суді встановлено, що заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 7012,59 гривень нарахована у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, які погашались Банком за рахунок овердрафту відповідно до пункту 2.1.1.5.7 Умов надання банківських послуг. Отже, прострочене тіло кредиту не є складовою тіла кредиту, фактично -- це штрафна санкція, що застосовується Банком у випадку неповернення кредиту боржником у термін, визначений договором. Крім того, як уже було зазначено вище, «Приватбанк» не надав доказів з якими саме Умовами надання банківських послуг та Тарифами Банку ознайомився та розумів ОСОБА_1 при підписанні заяви 02 червня 2009 року.
Оговорюючи питання стягнення з відповідача неустойки, суд констатує, що підписана відповідачем довідка про умови кредитування містить інформацію про розмір та порядок нарахування пені та штрафів.
Між тим, суд не погоджується з позицією позивача, що нараховані два види пені та два види штрафів стосуються окремих видів зобов`язань.
Аналіз положень статті 61 Конституції України, статті 549 ЦК вказує, що пеня і штраф і різновидами неустойки, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Отже, за одне й те саме порушення зобов`язання не можуть стягуватись одночасно.
Відповідач не погашає кредитну заборгованість, що суд розцінює як одиничне, а не множинне порушення одного і того ж зобов`язання.
У постанові від 19 вересня 2018 року № 664/2784/15-ц Верховним Судом зокрема проаналізовано правову позицію Верховного Суду України з цього питання.
Верховний Суд акцентує, що у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 зроблено висновок, що відповідно до статті 549 ЦК штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. У постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 відсутній висновок про те, який же вид неустойки (штраф чи пеню) підлягає стягненню та який критерій має бути застосовано для його вибору. Тлумачення статей 3 та 549 ЦК дозволяє стверджувати, що при виборі того який вид неустойки (штраф чи пеня) повинен стягуватися, слід враховувати справедливість і розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тому необхідно визначити стягнення якого виду неустойки (штрафу чи пені) є нерозумним і несправедливим, з урахуванням їх розміру.
З врахуванням розміру заборгованості ОСОБА_1 по тілу кредиту, суд вважає, що справедливим буде стягнення з відповідача як неустойки 1236,48 копійок штрафу (процентна складова).
Беручи до уваги встановлені обставини у справі, аналізуючи законодавство та правові позиції Верховного Суду, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову.
Разом з тим, з відповідача у користь позивача необхідно стягнути 5403,80 гривень кредитних коштів (тіло кредиту) та 1236,48 гривень штрафу (процентна складова).
7.Питання розподілу судових витрат.
Позивач при подання позову сплатив 1921 гривню судового збору.
У матеріалах справи відсутні будь-які інші відомості про понесені сторонами судові витрати.
Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, з відповідача у користь позивача пропорційно підлягає стягненню 643,34 гривень судових витрат.
Враховуючи наведене, керуючись статтями 264, 265 ЦПК, суд
Позов акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості за договором від 02 червня 2009 року задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 у користь акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» 643 (шістсот сорок три) гривні 34 копійки судових витрат.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 29 листопада 2019 року.
Головуючий: суддя В.Д. Глинянчук