Справа №490/7585/18
Провадження № 22ц/812/419/19 Головуючий у 1-ї інстанції Гуденко О.А.
Категорія 55 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 березня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Газтрон-Україна»

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2018 року, постановлене під головуванням судді Гуденко О.А. у приміщенні суду у місті Миколаєві о 10 годині 20 хвилині зі складанням його повного тексту, по справі

за позовом

ОСОБА_2 до ТОВ «Газтрон-Україна»

про стягнення компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку

за час затримки розрахунку та компенсації моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ТОВ «Газтрон-Україна» про стягнення 73 253 грн. 11 коп. компенсації за невикористану відпустку, 20 365 грн. 23 коп. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та 5 000 грн. 00 коп. компенсації моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 14 липня 2008 року по 31 липня 2018 року він працював на підприємстві на посаді менеджера, звідкіля був звільнений за власним бажанням. При звільненні підприємство не провело з ним повний розрахунок, так як не виплатило компенсацію за невикористані відпустки за увесь час роботи.

У письмовому відзиві на позов відповідач ТОВ «Газтрон-Україна» пред'явлені вимоги визнало частково, посилаючись на те, що компенсація за невикористані відпустки з урахуванням утримань складає 69 521 грн. 45 коп., і тому компенсація моральної шкоди може бути прийнятною тільки в сумі 1 000 грн.. Підстав для виплати середнього заробітку не має, так як між сторонами існував спір щодо сум, які підлягали сплаті у зв'язку з незаконною діяльністю позивача по несанкціонованому зливу природного газу.

Позивач ОСОБА_2 подав відповідь на відзив, в якому позовні вимоги уточнив, та просив остаточно стягнути з ТОВ «Газтрон-Україна» 69 521 грн. 45 коп. компенсації за невикористану відпустку, 43 642 грн. 42 коп. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та 5 000 грн. 00 коп. компенсації моральної шкоди.

Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 30 листопада 2018 року позов задоволено частково, та ухвалено про стягнення з ТОВ «Газтрон-Україна» на користь ОСОБА_2 69 521 грн. 45 коп. компенсації за невикористану відпустку, 43 642 грн. 42 коп. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та 1 000 грн. 00 коп. компенсації моральної шкоди. Розподілені судові витрати.

В апеляційній скарзі відповідач ТОВ «Газтрон-Україна», посилаючись на часткове порушення судом норм процесуального та матеріального права, просило рішення суду в частині стягнення середнього заробітку скасувати у зв'язку з відсутністю підстав для його стягнення та наявністю спору між працівником та роботодавцем щодо сум, які підлягали сплаті при його звільненні.

В іншій частині рішення суду не оскаржено.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 вважав її вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Ухвалою колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 25 лютого 2019 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 в частині стягнення середнього заробітку, суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні працівника роботодавець безпідставно не провів з ним повний розрахунок за невикористану відпустку, та не підтвердив наявність спору щодо сум, які повинні були виплачені позивачу.

З такими висновками слід погодитися, так як вони відповідають нормам матеріального права та встановленим обставинам справи.

Судом встановлено, що з 14 липня 2008 року ОСОБА_2 працював у ТОВ «Газтрон-Україна» в якості менеджера, звідкіля 31 липня 2018 року був звільнений на підставі статті 38 КЗпП України.

При звільненні позивача остаточний розрахунок з ним проведено не було, сума заборгованості компенсації за невикористану відпустку склала 86 362 грн. 06 коп. без утримань або 69 521 грн. 45 коп. з врахуванням утримань належних зборів та податків, погашення якої відповідач на час розгляду справи не провів.

Отже, вимоги статей 47, 116 ЦПК України щодо виплати всіх належних позивачу від підприємства сум, відповідач ТОВ «Газтрон-Україна» не виконав і своєчасно з позивачем не розрахувався.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи, та не оскаржується відповідачем у суді апеляційної інстанції.

За таких обставин та відповідно до статті 117 КЗпП України, статті 27 Закону України «Про оплату праці» суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що відповідач несе відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за період з 31 липня 2018 року по 30 листопада 2018 року, виходячи із суми середньоденного заробітку позивача, розрахованого підприємством, та не оспорюваного позивачем, в сумі 630 грн. 38 коп. без врахування утримань або 507 грн. 47 коп. з їх урахуванням, що у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, складає загальну суму 43 642 грн. 42 коп. з урахуванням утримань.

Разом з тим, заперечуючи проти стягнення суми середнього заробітку відповідач посилався на наявність спору щодо суми, яка підлягала виплаті при звільненні позивача.

При цьому відповідач вважав таким спором не фактичне нарахування суми компенсації за невикористану відпустку, яка сторонами не оспорювалася та підтверджена розрахунком листком, виданим підприємством, а можливими претензіями підприємства до позивача ОСОБА_2 по матеріалам службової перевірки, яка була проведена перед його звільненням за власним бажанням.

Але такі обставини не є спором про розмір, належних працівнику сум при звільненні, у розумінні положень статей 116, 117 КЗпП України.

Тому такий висновок суду першої інстанції є обґрунтованим та таким, що відповідає обставинам справи та нормам матеріального права.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до помилкового розуміння норм матеріального і процесуального права, переоцінки обставин, вірно встановлених та оцінених судом першої інстанції, і на законність судового рішення у справі не впливають.

За таких обставин, і відповідно до статті 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості по компенсації за невикористану відпустку та відшкодування компенсації моральної шкоди судом апеляційної інстанції не перевірялося, виходячи із меж і доводів апеляційної скарги відповідача.

Керуючись статтями 367-369, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ТОВ «Газтрон-Україна» залишити без задоволення, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути з цього часу оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий О.О.Ямкова

Судді С.Ю.Колосовський

О.В.Локтіонова