ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2019 року

м.Суми

Справа №583/847/19

Номер провадження 22-ц/816/4770/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Левченко Т. А.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 02 серпня 2019 року в складі судді Ярошенко Т.О., постановлене у м. Охтирка Сумської області, повне рішення виготовлене 02 серпня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 подала позов до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про захист честі, гідності, ділової репутації.

Свої вимоги мотивувала тим, що її було обрано депутатом Чернеччинської сільської ради. 01 грудня 2017 року вона приступила до виконання своїх депутатських повноважень.

При ознайомленні в Охтирському міськрайонному суді Сумської області з матеріалами справи №583/4140/18 провадження №3/583/1/19 їй стало відомо про колективне звернення, підписане відповідачами, в якому викладена недостовірна та така, що порочить її честь, гідність та ділову репутацію інформація про те, що нібито вона як депутат Чернеччинської сільської ради на день подання їхнього звернення не оприлюднила свою декларацію, і що нібито відповідачі з цього приводу зверталися до неї і вона відмовила надати таку інформацію. Викладене відповідачами в колективному зверненні не відповідає дійсності, на думку позивачки є розповсюдженням неправдивої інформації відносно неї, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію.

Посилаючись на викладене позивачка просила суд визнати, що поширена у колективному зверненні відповідачами інформація не відповідає дійсності та принижує її честь, гідність та ділову репутацію. Зобов`язати відповідачів публічно вибачитися перед нею, стягнути з відповідачів в солідарному порядку на її користь 300000 грн відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 02 серпня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у дохід держави в розмірі 768 грн 40 коп.

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, просила скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення судом норм процесуального права, неправильного застосування норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції безпідставно приєднав до справи відзиви відповідачів на позовну заяву без підтвердження направлення його сторонам, необґрунтовано відхилив клопотання про розгляд справи за участю сторін, не врахував, що позивачка подала декларацію 27 липня 2018 року, тому розповсюджуючи інформацію про зворотне у колективному зверненні від 14 серпня 2019 року, відповідачі завдали їй моральних страждань.

Відзивів на апеляційну скаргу відповідачі не подали.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 обрано депутатом Чернеччинської сільської ради. 01грудня 2017 року вона приступила до виконання своїх депутатських повноважень.

14 серпня 2018 року мешканці с. Мирне Охтирського району Сумської області ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 звернулись до Охтирської місцевої прокуратури з повідомленням про те, що депутат Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області ОСОБА_1 не подала електронну декларацію як особа, уповноважена на виконання функцій органу місцевого самоврядування і що на їх усні запити щодо ознайомлення з декларацією не відреагувала. В зв`язку з чим просили вжити заходів згідно чинного законодавства (а.с.112).

До звернення також додано скріншот з сайту НАЗК з якого вбачається, що Єдиний державний реєстр декларацій не містить відомостей про електронні декларації ОСОБА_1 (а.с.113).

На колективне звернення відповідачів 01 жовтня 2018 року з Управління захисту економіки в Сумській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України на адресу ОСОБА_2 надійшов лист, з якого вбачається, що за зверненням відносно можливого порушення норм фінансового контролю депутатом Чернеччинської сільської ради громадянкою ОСОБА_1 Управлінням захисту економіки в Сумській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України складено та направлено до Охтирського міськрайонного суду Сумської області протокол про вчинення правопорушення пов`язаного з корупцією відносно вказаного депутата, яка несвоєчасно, без поважних причин, подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с.114).

Постановою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08 січня 2019 року по справі №583/4140/18, в якій суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП, однак враховуючи відомості про особу ОСОБА_1 , які істотно знижують її суспільну небезпечність, що вказує на малозначність скоєного нею правопорушення, позивачка була звільнена від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП на підставі ст.22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням, провадження у справі закрито.

Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову мотивоване тим, що викладення фактів у заяві до правоохоронного органу не може вважатися поширенням відомостей, які порочать честь та гідність позивачки та бути підставою для притягнення відповідачів до цивільно-правової відповідальності з вищезазначених підстав.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

За змістом ч.1 ст. 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ст. 23 ЦК України).

У п.п. 15, 18 постанови №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» пленум Верховного Суду України роз`яснив, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє

особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

У пункті 16 вказаної постанови також роз`яснено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року №8-рп/2003 (справа про поширення відомостей), зокрема у пункті 3 якого зазначено, що на думку Конституційного Суду України звернення громадян до правоохоронного органу, що містять певні відомості про недодержання законів посадовими або службовими особами, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами. Тому такі звернення за змістом частини першої статті 7 Цивільного кодексу не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам посадової чи службової особи правоохоронного органу.

Згідно з положеннями статті 277 ЦК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право

подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» та Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» ОСОБА_1 , як депутат місцевої ради, зобов`язана щороку до 01 квітня подавати декларацію про майно, доходи, витрати та зобов`язання фінансового характеру за минулий рік.

Як встановлено судом 14 серпня 2018 року відповідачі подали до Охтирської місцевої прокуратури Сумської області заяву щодо неналежного виконання позивачкою своїх зобов`язань з декларування, просили перевірити викладені обставини, про наслідки перевірки повідомити контактну особу заявників.

Тобто діючи на реалізацію свого конституційного права, відповідачі звернулись до правоохоронного органу із заявою, в якій міститься інформація щодо порушення особою норм фінансового контролю, яку цей орган компетентний перевірити.

Заявники не мали на меті доводити відомості, викладені у заяві до громадськості або окремих осіб.

З огляду на встановлені обставини, норми матеріального права, якими врегульовані спірні правовідносини, роз`яснення Верховного Суду та Конституційного Суду України, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звернення відповідачів до прокуратури, не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам депутата місцевої ради ОСОБА_1 .

За наслідками перевірки заявники були повідомлені про те, що Управлінням захисту економіки в Сумській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України складено та направлено до Охтирського міськрайонного суду Сумської області протокол про вчинення правопорушення пов`язаного з корупцією відносно депутата ОСОБА_1 , яка несвоєчасно, без поважних причин, подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік.

Охтирським міськрайонним судом Сумської області було розглянуто протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за частиною 1 статті 172-6 КУпАП. Постановою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08 січня 2019 року ОСОБА_1 звільнена від адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 172-6 КУпАП на підставі статті 22 КУпАП. Суд обмежився усним зауваженням, провадження у праві закрив.

Вбачається, що факт порушення ОСОБА_1 норм фінансового контролю, а саме несвоєчасне, без поважних причин, подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017 рік, встановлений постановою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08 січня 2019 року.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права відхиляються апеляційним судом з наступних підстав.

Відповідно до п.2 ч.6 ст. 19 ЦПК України малозначними справами є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Врахувавши, що спір у даній справі не належить до спорів, які не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного провадження, ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, керуючись вимогами ст. ст. 19, 274 ЦПК України, місцевий суд визнав справу малозначною та призначив її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Такі дії суду відповідають вимогам чинного процесуального Кодексу і прав позивачки жодним чином не порушують.

Клопотання сторони про розгляд справи за правилами загального позовного провадження з викликом сторін вирішується судом залежно від конкретних обставин справи.

Тобто постановляючи ухвалу про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження місцевий суд діяв в межах дискреційних повноважень, наданих процесуальним Кодексом.

Доводи апеляційної скарги про те, що заява відповідачів до прокуратури містить недостовірні відомості, тобто є поширенням недостовірної інформації та підставою для її спростування та відшкодування завданої позивачу моральної шкоди, не спростовують висновків суду, оскільки як уже було зазначено судом першої інстанції викладення фактів у заяві до правоохоронного органу не може вважатися поширенням відомостей, які порочать честь та гідність позивачки та бути підставою для цивільно-правової відповідальності відповідачів.

З огляду на зазначене суд апеляційної інстанції визнає, що наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують та не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов`язує можливість прийняття судового рішення про скасування чи зміну оскаржуваного рішення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Установивши, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишає без задоволення, рішення суду без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 02 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

Т.А. Левченко