АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/444/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія : Пироженко С. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року апеляційний суд Черкаської області в складі:

суддів Бондаренка С. І., Храпка В.Д., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 січня 2019 року, постановлену під головуванням судді Пироженка С.А., у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2018 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з позовною заявою до ОСОБА_6 про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною.

03 січня 2019 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_6 та третім особам здійснювати перетин державного кордону України разом з малолітнім ОСОБА_7, 12.07.2014 р.н, без супроводу та згоди батька ОСОБА_3 до вирішення справи № 712/14889/18 по суті та набрання рішенням у даній справі законної сили.

В обґрунтування заяви позивачі зазначали, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 лютого 2017 року розірвано.

В шлюбі в сторін народилось двоє дітей - повнолітній ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітній ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач тривалий час не дозволяє або намагається перешкоджати позивачам бачитися та спілкуватися з малолітнім ОСОБА_7.

11 грудня 2018 року відповідач направила на адресу ОСОБА_3 лист-повідомлення про те, що збирається вивезти ОСОБА_7 до Домініканської Республіки з метою відпочинку та оздоровлення.

Позивачі вважають, що на даний час реальної потреби для дитини у такій подорожі немає, але у цей спосіб відповідач намагається ще більше обмежити позивачів у доступі до дитини.

По поверненню із-за кордону, відповідач зможе мати якісь додаткові підстави аби не давати дитину позивачам.

Таким чином, до моменту вирішення спору по суті, є недоцільним дозволяти відповідачу вивозити дитину за межі України, оскільки такі дії відповідача можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення суду.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 січня 2019 року у задоволенні поданої заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали суду просили її скасувати та постановити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зокрема зазначали, що суд дійшов помилкового висновку про те, що позивачі не надали доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Відповідач надіславши повідомлення про те, що збирається вивезти ОСОБА_7 за кордон з метою відпочинку та оздоровлення не навела жодних аргументів, що до того в чому полягає користь від такої поїздки. Також вона вже досить тривалий час не дає можливості спілкуватися з дитиною. Наразі у позивачів не має жодних гарантій того, що мати має намір повернутися назад в Україну із Домініканської республіки разом із сином. Відповідач навіть не зверталась до ОСОБА_3 з проханням надати нотаріально посвідчену згоду на виїзд дитини за кордон, що теж підтверджує недобросовісність її намірів та умисне перешкоджання у зустрічах батька з сином.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції посилався на те, що позивачем не наведено підстав які б свідчили, що не вжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити чи взагалі унеможливить виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду і заходи повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Посилання апелянтів на те, що невжиття заходів забезпечення позову в даній справі в подальшому може унеможливити виконання рішення суду, не можна визнати обґрунтованими, оскільки, предметом позову є визначення порядку участі позивачів у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_7, доказів які підтверджували б доводи позивачів, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача не надано, а об'єктивні причини, які можуть виникнути при виконанні рішення суду, в разі задоволення позовних вимог (хвороба дитини та інше), не можуть бути підставою для задоволення поданої заяви.

Вказаний в заяві вид забезпечення позову стороною позивача ототожнюється із тимчасовим обмеженням у праві виїзду за межі України.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Підстави таких обмежень зазначено в статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» .

Зазначені позивачами в заяві про забезпечення позову обставини не підпадають під жодну з зазначених в законі підстав.

Також вимогами ст.441 ЦПК України врегульовано вирішення судом питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України. Положення ч.ч.1-3 вказаної норми передбачають, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов'язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Таким чином, вирішення судами питання про обмеження у виїзді за межі України можливе тільки у порядку, визначеному ст. 441 ЦПК, та за поданням державного виконавця на підставі Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з ухиленням боржника від виконання судового рішення чи рішення іншого органу, що перебуває на виконанні.

За наведених обставин, враховуючи, що заявником не доведено існування реальної загрози виконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, а заявлені види забезпечення не є співмірними із заявленими вимогами, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, правомірно відмовивши у задоволенні вказаної заяви позивачів за її необґрунтованістю та безпідставністю.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд , -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 4 березня 2019 року.

Судді