Постанова

Іменем України

27 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 545/1593/16-ц

провадження № 61-22934св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Кузнєцова В. О.,

учасники справи:

позивач-ОСОБА_1 , який є правонаступником ОСОБА_2 ,
відповідач-Селянське (фермерське) господарство «Людмила»,
треті особи: Фермерське господарство «Ваці», Відділ держгеокадастру у Полтавському районі Полтавської області, Полтавська районна державна адміністрація

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Полтавської області від 15 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Карпушина Г. Л., Триголова В. М., Дорош А. І.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки площею 4,9834 га сільськогосподарського призначення на території Микільської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 27 вересня 2007 року, укладеного ОСОБА_3 з Селянським (фермерським) господарством «Людмила» (далі - СФГ «Людмила»), і стягнення з відповідача 9 370,29 грн орендної плати.

Позов мотивований тим, що 08 лютого 2016 року між ним і Фермерським господарством «Ваці» (далі - ФГ «Ваці») укладений договір оренди земельної ділянки строком на 10 років, який зареєстрований у встановленому законом порядку. Після цього позивачу стало відомо, що 27 вересня 2007 року , тобто майже через місяць після смерті батька, від його імені укладений договір оренди земельної ділянки із СФГ «Людмила». Позивач вважав підпис свого батька - ОСОБА_3 на договорі оренди земельної ділянки від 27 вересня 2007 року підробленим.

СФГ «Людмила» у травні 2016 року пред`явило зустрічний позов про визнання недійсним договору оренди землі від 08 лютого 2016 року, укладеного між ФГ «Ваці» і ОСОБА_2 щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером :00:025:0034, площею 4,9834 га та скасування його державної реєстрації.

Позов мотивований тим, що згідно з пунктом 40 договору оренди від 27 вересня 2007 року перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Також зазначив, що протягом 2008-2014 років спадкоємець померлого ОСОБА_2 отримував орендну плату за договором, що підтверджується відомостями про отримання зерна, а потім з невідомих причин перестав звертатися за її отриманням. Після того, як ОСОБА_2 звернувся до суду, СФГ «Людмила» стало відомо про існування договору оренди земельної ділянки, укладеного 08 лютого 2016 року між ОСОБА_2 і ФГ «Ваці», який зареєстрований за № 13217116 Полтавським районним управлінням юстиції Полтавської області. Подвійна реєстрація договору оренди однієї і тієї ж земельної ділянки законом заборонена. Також при цьому порушено передбачене статтею 33 Закону України «Про оренду землі» переважне право добросовісного орендаря на укладення договору на новий строк.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 25 листопада 2016 року позов ОСОБА_2 до СФГ «Людмила» про визнання договору оренди землі недійсним, стягнення середньої вартості орендної плати задоволено частково, визнано недійсним договір оренди землі, укладений між ОСОБА_3 і СФГ « Людмила » 27 вересня 2007 року, зареєстрований у Державному реєстрі земель 27 вересня 2007 року за № 86, у задоволенні позовних вимог у частині стягнення з відповідача 9 370,29 грн середньої вартості орендної плати відмовлено, у задоволенні зустрічного позову СФГ «Людмила» до ОСОБА_2 , ФГ «Ваці» про визнання договору оренди землі недійсним і скасування його державної реєстрації відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що договір оренди земельної ділянки між СФГ «Людмила» та ОСОБА_3 укладений 27 вересня 2007 року, тобто майже через місяць після смерті орендодавця, що є підставою для визнання його недійсним за статтями 203, 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), тобто підписання договору особою, яка не має на це повноважень і відсутність волевиявлення власника, якщо власник у подальшому не схвалив такого правочину. Факти отримання позивачем орендної плати не є доказом його обізнаності з існуванням спірного договору, оскільки з наданих відомостей не вбачається інформації про те, за яким саме договором ОСОБА_2 отримував орендну плату, тому суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності та відмову у задоволенні первісного позову з цих підстав. У частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 9 370,29 грн середньої вартості орендної плати первісний позов задоволенню не підлягає, оскільки з відомості на виплату грошей за 2016 рік орендна плата паїв від 21 жовтня 2016 року № 10 вбачається, що ОСОБА_2 виплачено грошові кошти у сумі 10 000,00 грн і ця обставина визнається представником позивача. Підстави для задоволення зустрічного позову відсутні, оскільки на момент отримання ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05 лютого 2016 року спірна земельна ділянка хоч і перебувала у фактичному користуванні СФГ «Людмила», проте це не перешкоджало ОСОБА_2 як її власнику розпоряджатися земельною ділянкою на власний розсуд.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 15 лютого 2017 року апеляційну скаргу СФГ «Людмила» задоволено частково, рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 25 листопада 2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 за первісним позовом до СФГ «Людмила» про визнання договору оренди землі недійсним скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 за первісним позовом до СФГ «Людмила» про визнання договору оренди землі недійсним відмовлено, рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 25 листопада 2016 року в частині вирішення позовних вимог СФГ «Людмила» за зустрічним позовом скасовано, закрито провадження у справі в частині вимог СФГ « Людмила » до ФГ «Ваці» про визнання договору оренди землі недійсним і скасування його державної реєстрації, роз`яснено позивачу його право на звернення з вказаними вимогами в порядку господарського судочинства, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги СФГ «Людмила» за зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання договору оренди землі недійсним та скасування його державної реєстрації задоволено, визнано недійсним договір оренди землі від 08 лютого 2016 року, укладений між ОСОБА_2 і ФГ «Ваці» і зареєстрований державним реєстратором Полтавського районного управління юстиції Полтавської області 08 лютого 2016 року за № 13217116, скасовано державну реєстрацію договору оренди землі від 08 лютого 2016 року укладеного між ОСОБА_2 і ФГ «Ваці», зареєстрованого 08 лютого 2016 року в Полтавському районному управлінні юстиції Полтавської області, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позивач з 2007 року знав про існування оспорюваного договору, отримував орендну плату за ним, та як спадкоємець померлого ОСОБА_3 мав можливість ознайомитися зі змістом договору оренди. Відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції, заявляв про застосування наслідків спливу позовної давності. Тому вимоги позивача в частині визнання договору оренди земельної ділянки від 27 вересня 2007 року задоволенню не підлягають. Місцевий суд помилково прийняв до провадження позов СФГ «Людмила» у частині вимог до ФГ «Ваці» в порядку цивільному судочинстві та ухвалив рішення по суті спору. Тому рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог за зустрічним позовом СФГ «Людмила» до ФГ «Ваці» про визнання договору оренди землі недійсним і скасування його державної реєстрації підлягає скасування із закриттям провадження у справі. Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право користування (оренди) у відповідача на спірну земельну ділянку виникло з моменту державної реєстрації договору оренди земельної ділянки, тобто з 27 вересня 2007 року. Відповідно до пункту 8 договору строк дії договору, укладеного між СФГ «Людмила» та ОСОБА_3 , закінчується 27 вересня 2017 року. Укладення договору оренди земельної ділянки 08 лютого 2016 року між ОСОБА_2 і ФГ «Ваці» фактично проведено з порушенням норм чинного законодавства, чим порушено право СФГ «Людмила» на вільне і безперешкодне користування земельною ділянкою в межах строку визначеного договором оренди.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2017 року ОСОБА_2 , не погодившись з рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 15 лютого 2017 року, через представника ОСОБА_5 подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ), в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення апеляційного суду та залишити без змін рішення суду першої інстанції. Також просив зупинити виконання рішення апеляційного суду.

Рух справи в суді касаційної інстанції

ВССУ ухвалою від 22 травня 2017 року відкрив провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Полтавської області від 15 лютого 2017 року та зупинив його виконання.

У липні 2017 року СФГ «Людмила» засобами поштового зв`язку надіслало до ВССУ інформацію про смерть ОСОБА_2 02 липня 2017 року, про що виконавчим комітетом Микільської сільської ради Полтавського району Полтавської області 02 липня 2017 року зроблено актовий запис № 26 від 04 липня 2017 року.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

05 травня 2018 року справу № 545/1593/16-ц і матеріали касаційного провадження передано до Верховного Суду.

16 жовтня 2019 року ухвалою Верховного Суду витребувано від Полтавської районної державної нотаріальної контори інформаційну довідку із Спадкового реєстру про наявність (відсутність) спадкової справи та виданих свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , а такожкопію спадкової справи щодо спадкового майна померлого ОСОБА_2 , відвиконавчого комітету Терешківської сільської ради - копію актового запису про смерть ОСОБА_2

27 листопада 2019 року ухвалою Верховного Суду залучено ОСОБА_1 до участі у справі як правонаступника позивача ОСОБА_2 .

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, щонадані апелянтом платіжні доручення не можуть свідчити про наявність між сторонами попередніх домовленостей про передання земельної ділянки в оренду, адже в них не зазначено прізвища орендодавця, номеру договору щодо якого проводилася державна реєстрація. Позивач вважає недодевеним факт своєї обізнаності про оспорюваний договір оренди від 2007 року, оскільки він набув право власності на спірну земельну ділянку лише 05 лютого 2016 року та раніше не мав прав на дану земельну ділянку. Позивач отримував кошти за фактичне використання відповідачем земельної ділянки, яка належала його батьку.

Задовольняючи зустрічний позов, апеляційний суд встановив наявність вільного волевиявлення щодо укладення договору оренди, проте це суперечить висновку апеляційного суду про те, що договір оренди земельної ділянки був підписаний і зареєстрований після смерті батька позивача.

Позиції інших учасників

У червні 2017 року СФГ «Людмила» через представника Яковенка О. В. засобами поштового зв`язку надіслало до ВССУ заперечення на касаційну скаргу, в яких просило відхилити касаційну скаргу представника позивача і залишити без змін рішення апеляційного суду.

Заперечення позивача мотивовані тим, що СФГ «Людмила» заявило у суді першої інстанції про застосування наслідків спливу позовної давності. Позивач достовірно знав про існування договору оренди земельної ділянки між його батьком і СФГ « Людмила », отримував орендну плату, жодних претензій до виконання умов договору оренди не висловлював. На час звернення до суду ОСОБА_2 пропустив позовну давність, яка закінчилася у 2010 році, що є підставою для відмови у позові. Тому рішення апеляційного суду є законним.

У касаційній скарзі немає жодних аргументів щодо відсутності підстав для задоволення зустрічного позову.

Представник позивача ОСОБА_5 , подаючи касаційну скаргу від імені ОСОБА_2 діяв не в його інтересах, без його відома і згоди, а виключно в інтересах ФГ «Ваці», довіреною особою та представником якого він також є. Довіреність цьому представнику видана на один рік строком до 25 березня 2016 року. Інших довіреностей ОСОБА_5 ОСОБА_2 не видавав, оскільки останній співпрацює з СФГ «Людмила», 24 березня 2017 року ним укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 27 вересня 2007 року, якою строк дії даного договору продовжений на 21 рік. Зазначені зміни до договору оренди пройшли державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27 березня 2017 року, що підтверджує копія витягу, долучена до заперечень на касаційну скаргу.

ОСОБА_2 , довідавшись про подання касаційної скарги, мав намір подати заяву про відмову від касаційної скарги після закінчення стаціонарного лікування.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційних скарг і матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційних скарг без задоволення.

Фактичні обставини, встановлені судом

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 .

ОСОБА_2 якспадкоємець померлого ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті останнього, до складу якої увійшла земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 4,9834 га, кадастровий номер :00:025:0034, розташована на території Микільської сільської ради Полтавського району Полтавської області, що належала померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 14 квітня 2006 року серії ЯА №907907, виданого Полтавською районною державною адміністрацією Полтавської області.

ОСОБА_2 отримав свідоцтвом про право на спадщину за заповітом 05 лютого 2016 року.

Відповідно до договору оренди земельної ділянки від 27 вересня 2007 року, укладеного між СФГ «Людмила» та ОСОБА_3 , останній передав відповідачу в користування зазначену земельну ділянку терміном на 10 років за умови виплати орендної плати в розмірі 2 % від вартості земельної ділянки. Даний договір зареєстрований у Полтавському реєстраційному офісі Полтавської регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України» 27 вересня 2007 року за № 86.

Протягом 2007 - 2013 років ОСОБА_2 отримував орендну плату за даним договором від СФГ «Людмила».

08 лютого 2016 року між ОСОБА_2 і ФГ «Ваці» укладено договір оренди земельної ділянки, згідно з яким ОСОБА_2 передав в оренду належну йому земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 4,9834 га, кадастровий номер :00:025:0034, розташовану на території Микільської сільської ради Полтавського району Полтавської області строком на 10 років. Даний договір зареєстрований державним реєстратором Полтавського районного управління юстиції Полтавської області 08 лютого 2016 року за № 13217116.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Необґрунтованими є доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог з мотивів пропуску позовної давності, неправильно виходив з того, що отримання позивачем орендної плати впродовж 2007 - 2013 років свідчить про його обізнаність стосовно існування договору оренди земельної ділянки, адже здійснювалося за фактичне користування земельної ділянки, а не за договором оренди.

У відповідних відомостях виплати орендної плати зазначено про те, що видача зерна проводиться відповідно до договорів оренди.

Згідно із статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Встановлення строків звернення до суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності як передбачуваності застосування правових норм слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача та інших осіб того, що зі спливом встановленого проміжку часу здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії у часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки вчиненої дії (бездіяльності) не будуть анульовані у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності дій (бездіяльності) суб`єктів правовідносин.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 Цивільного процесуального кодексу України у редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Посилання на те, що позивач не міг знати про оспорюваний ним договір оренди земельної ділянки з огляду на набуття прав власності на неї лише у 2016 року, коли він отримав свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, не мають правового значення з огляду на те, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1269 ЦК України). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Оскільки на час укладення договору оренди земельної ділянки між ОСОБА_2 і ФГ «Ваці» був дійсний договір оренди земельної ділянки між СФГ «Людмила» і ОСОБА_3 , апеляційний суд дійшов правильного висновку про визнання недійсним і скасування державної реєстрації договору оренди землі від 08 лютого 2016 року, укладеного між ОСОБА_2 і ФГ «Ваці».

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Судом апеляційної інстанцій повно встановлено обставини справи на підставі належної оцінки наявних у справі доказів, визначено норми права, які підлягали застосуванню.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК Українисуд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

З огляду на залишення без задоволення касаційної скарги, виконання рішення Апеляційного суду Полтавської області від 15 лютого 2017 року, зупинене ухвалою ВССУ від 22 травня 2017 року до закінчення касаційного провадження у справі, підлягає поновленню.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 15 лютого 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Апеляційного суду Полтавської області від 15 лютого 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. М. Ігнатенко В. С. Жданова
В. О. Кузнєцов