Справа № 202/5298/19
Провадження № 2/202/2076/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 листопада 2019 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Бєльченко Л.А.,

при секретарі - Розсоха І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

02.08.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом до ОСОБА_2 , указуючи, що вона на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.09.2014 року, індексний НОМЕР_3, виданого Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі зареєстрована вона та відповідач, котрий є її колишнім чоловіком. Останній, після сімейних відносин між ними, з січня 2019 року у вказаній квартирі не проживає, його речей у ній немає. Відповідач не сплачує за комунальні послуги та не бере участі в утриманні квартири. Реєстрація відповідача за зазначеною адресою перешкоджає їй повною мірою розпоряджатись квартирою на власний розсуд та змушує нести додаткові затрати на комунальні послуги.

У зв`язку з викладеним позивач просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою, що розташована за адресою: : АДРЕСА_1 .

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Зазначив, що дійсно після припинення сімейних відносин між ним та позивачем у січні 2019 року він у спірній квартирі, котра належить позивачу, не проживає та його речей у ній немає.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином.

Суд, вислухавши сторін, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.09.2014 року, індексний НОМЕР_3, виданого Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, позивач ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: : АДРЕСА_1 (а.с. 4,5).

Відповідно до наданої позивачем довідки № 31 від 20.03.2019 року, виданої головю Житлово-будівельного кооперативу № 74 «Будівельник-2», відповідач значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9). Зазначене підтверджується довідкою з адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС УДМС України в Дніпропетровській області (а.с. 23).

Судом встановлено, що відповідач є колишнім чоловіком позивача та був зареєстрований та вселився до квартири за адресою: АДРЕСА_1 під час перебування у шлюбі з позивачем.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.06.2019 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 15).

Судом встановлено, що відповідач у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 не проживає з часу припинення сімейних відносин між сторонами, тобто з січня 2019 року, його речей у ній немає, що не заперечував й сам відповідач в судовому засіданні.

Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном.

Оскільки судом встановлено, що відповідач не проживає у квартирі, котра належить позивачеві та розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а реєстрація відповідача за зазначеною адресою перешкоджає позивачу повною мірою розпоряджатись квартирою на власний розсуд, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 та вважає можливим визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою за вказаною адресою.

Указаний висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року (справа № 6-709цс16), де визначено, що зазначена норма матеріального права (ст. 391 ЦК України) визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, котрий власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї.

За таких підстав суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , таким, що втратив право користування квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Бєльченко Л.А.