Справа № 567/1328/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне рішення)

03 січня 2019 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Назарук В.А.

секретар - Гічиновська Я.В.

за участю

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням

в с т а н о в и в:

в Острозький районний суд Рівненській області з позовом про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право на користування житловим будинком з надвірними будівлями, що знаходиться по вул. Шевченка,19 в с. Розваж Острозького району Рівненської області звернулася ОСОБА_1, яка діє в інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_3

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказує, що її малолітньому сину ОСОБА_3 на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Шевченка,19 у с. Розваж Острозького району Рівненської області.

Вказує, що в даному житловому будинку зареєстрований ОСОБА_4, який в 2009 році добровільно виселився з будинку та більше 9 років в будинку не проживав і не проживає.

Крім того, стверджує, що договір найму житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Шевченка,19 у с. Розваж Острозького району Рівненської області між нею, як представником теперішнього власника будинку, попереднім власником майна та відповідачем ОСОБА_4 не укладався та в Розвазькій сільській раді Острозького району Рівненської області не реєструвався.

На підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 також стверджує, що власнику житлового будинку, створюються перешкоди в користуванні приватним майном через додаткові витрати на оплату комунальних послуг та інших обов'язкових платежів, а також реєстрація відповідача створює позивачу незручності при отриманні субсидії. Разом з цим, на думку позивача, факт реєстрації місця проживання відповідача за вказаною адресою унеможливлює продаж цього будинку.

Посилаючись на викладені обставини, просить визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: вул.Шевченка, 19 у с. Розваж Острозького району Рівненської області.

Ухвалою Острозького районного суду від 05.10.2018 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи в порядку загального позовного провадження, відповідачу було встановлено строк протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження для подачі відзиву на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_4 повторно в судове засідання не з'явився без повідомлення причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України. Клопотань про відкладення розгляду справи, заперечень проти позову відповідач не подав, як не подав і відзиву на позов.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Керуючись ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, заслухавши пояснення позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Позивач додатково пояснила, що ОСОБА_4 є братом її чоловіка. Вказала, що з 2009 року відповідач не проживає в будинку, жодного разу туди не з'являвся, спільного господарства з попереднім власником будинку не вів, у будинку відсутні його особисті речі, витрат на утримання житла, у тому числі щодо оплати комунальних послуг, не здійснював. На даний час зв'язок з відповідачем втрачено та сімї позивача не відомо де він проживає.

Зазначила, що протягом часу з 2009 року вона відповідача бачила в с.Розваж Острозького району лише один раз і їй відомо, що він постійно проживає в Російській Федерації, а той раз, коли приїздив в с.Розваж, то зупинявся в колишньої дружини її чоловіка. Місце проживання в РФ відповідача їй не відоме. Пояснила, що ні вона, ні її чоловік перешкод для проживання відповідача в будинку, що знаходиться по вул. Шевченка, 19 с.Розваж Острозького району не чинять.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що проживає в с.Розваж та знайома з родиною ОСОБА_4. Підтвердила, що ОСОБА_4 з 2009 року не проживав та не проживає в будинку по вул.Шевченка,19 в с.Розваж, який належав його братові.

За вказаний період часу вона бачила відповідача в с.Розваж Острозького району двічі і їй відомо, що по приїзді він зупинявся в будинку колишньої дружини ОСОБА_4, яка проживає на вул.Шевченка с. Розваж.

Вказала, що їй не відомо фактів, які б вказували, що ОСОБА_4 чинились перешкоди в користуванні будинком.

Свідок ОСОБА_6 пояснила що з 2007 року проживає по сусідству з родиною ОСОБА_4. Підтвердила, що відповідач не проживає в будинку з 2009 року. Їй відомо, що відповідач поїхав в РФ і з 2007 року вона його ніразу не бачила.

Вказала, що їй не відомо фактів, які б вказували, що ОСОБА_4 чинились перешкоди в користуванні будинком.

З досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: вул. Шевченка,19 в с. Розваж Острозького району Рівненської області, належить на праві приватної власності ОСОБА_3, що підтверджується договором дарування посвідченим приватним нотаріусом Острозького районного нотаріального округу 26.10.2013; Витягом з державного реєстру речових правна нерухоме майно про реєстрацію права власності № 11637053, виданим 26.10.2013.

Згідно довідки, виданої Розвазькою сільською радою Острозького району Рівненської області 30.08.2018 №517/02-16 вбачається, що в даному житловому будинку зареєстровані: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, який зареєстрвоаний але не проживає з 2009 року.

Актом обстеження матеріально-побутових умов на предмет фактичного проживання відповідача від 30.08.2018 №455/02-16 підтверджується та обставина, що ОСОБА_4 дійсно зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_5, але не проживає з 2009 року.

В судовому засіданні встановлено, що між малолітнім ОСОБА_8, який є власником майна, та його представником і відповідачем не існує договірних відносин щодо цього майна, договір найму житлового приміщення між сторонами не укладався та у виконавчому комітеті Розвазької сільської ради Острозького району Рівненської області не реєструвався.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

У відповідності до ч. 2 ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник згідно зі ст. 391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

При цьому, положення ст. 391 ЦК України підлягають застосуванню у тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

В судовому засіданні встановлено, що реєстрація місця проживання відповідача у належному позивачу житловому приміщенні порушує право позивача на вільне володіння, користування та розпорядження своєю власністю, в тому числі реалізації майнових прав як власника будинку.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України, до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм, правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач не є членом сімї власника будинку в розумінні статті 156 ЖК України, не проживає разом з ним та не веде спільне господарство.

Разом з тим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Верховний Суд України в постанові від 16 листопада 2016 року в справі №6-709цс16 зазначив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим кодексом.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та ч.4 ст.10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, ЄСПЛ у рішенні від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (заява № 30856/03) зазначив, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право особи на повагу до житла.

Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті. Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції.

Неврахування національними судами принципу пропорційності у справах про виселення особи з житла є підставою для висновку про порушення стосовно такої особи статті 8 Конвенції.

Отже, врахування пропорційності, яке є принципом цивільного судочинства (п.6 ч.3 ст.2, ст.11 ЦПК України) забезпечує розумний баланс між інтересами позивача і відповідача.

В судовому засіданні з пояснень позивача, свідків, досліджених письмових доказів, які не викликають сумніву у їх об'єктивності, встановлено, що відповідач ОСОБА_4 не проживає в спірному будинковолодінні з 2009 року, в тому числі і на момент набуття ОСОБА_3 права власності на будинок, договору на користування житлом з власником будинку та його представником відповідач не укладав, підстав для продовження терміну зберігання за ними права користування спірним житловим будинком не встановлено, особисті речі відповідача в житловому приміщенні відсутні, участі в оплаті комунальних послуг за житловий будинок відповідач не приймає, що свідчить про втрату ним інтересу до спірного житлового будинку як до свого постійного місця проживання та відсутність волевиявлення відповідача проживати у спірній квартирі, тому відповідач підлягає визнанню таким, що втратив право користування житловим будинком № 19 по вул. Шевченка в с.Розваж Острозького району Рівненської області.

Разом з тим, вирішуючи спір, суд враховує, що виникнення у членів сімї власника жилого будинку права на користування житлом є похідним від виникнення у власника права власності на будинок, а тому припинення права власності особи на будинок припиняє право членів його сімї на користування житлом.

У зв'язку з переходом права власності на вищевказаний житловий будинок до нового власника ОСОБА_3, керуючись ст. 391 ЦК України, за якої на вимогу власника право користування житлом може бути припинене за обставин, що мають істотне значення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням знайшли своє ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. За п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами і для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката на представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті стороною або третьою особою та розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних виплат.

За частиною 3 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 700 грн. в рахунок правничої допомоги та долучила як доказ її надання договір про надання правничої допомоги укладений з адвокатом ОСОБА_2, ордер адвоката серії РН-048 від 25.09.2018 року, розрахунок суми гонорару за надану професійну правничу допомогу та акт виконаних робіт.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивачем надано підтвердження укладення договору про надання правничої допомоги, а також згідно п.3.1 вказаного Договору від 13.09.2018 надано докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості (розрахунок суми гонорару за надану професійну правничу допомогу, акт виконаних робіт).

За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 700 грн. за надання правничої допомоги.

Водночас, за правилами ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп., сплачений позивачем при зверненні до суду.

На підставі наведеного, керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 81, 258, 259, 263-268, 273, 280 ЦПК України

у х в а л и в :

позов ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_1), яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6) до ОСОБА_4 (зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_2) про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право на користування житловим будинком, що знаходиться в с.Розваж Острозького району Рівненської області по вул. Шевченка, 19.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. витрат на сплату судового збору та 700 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 16.01.2019.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_9