Справа 488/3498/18
Провадження № 22ц/812/2045/2019
У Х В А Л А

2 грудня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі судді Ямкової О.О., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12 вересня 2019 року у цивільній справі за його позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12 вересня 2019 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 . Ухвалено про зменшення розміру аліментів, що стягуються з нього на утримання доньки ОСОБА_3 з ј частини до 1/6 частини заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Не погодившись із таким рішенням ОСОБА_4 оскаржив його в апеляційному порядку, подавши 15 листопада 2019 року апеляційну скаргу. Одночасно клопотав про поновлення пропущеного процесуального строку, посилаючись на ті обставини, що копію повного тексту оскаржуваного рішення отримав 17 жовтня 2019 року, а тому вважав, що має право для поновлення пропущеного процесуального строку.

Ухвалою судді Миколаївського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року апеляційну скаргу залишено без руху, запропоновано особі, яка звертається з апеляційною скаргою надати докази на підтвердження доводів щодо поважності причин пропуску процесуального строку на оскарження судового рішення та витребувано з суду першої інстанції цивільну справу.

25 листопада 2019 року представником позивача - адвокатом Гордейчук Ю.О. на виконання вимог вищевказаної ухвали направлено копію заяви позивача із розпискою про отримання копії повного тексту оскаржуваного рішення суду 17 жовтня 2019 року.

27 листопада 2019 року з Корабельного районного суду м.Миколаєва надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Дослідивши текст апеляційної скарги та додані документи, а також матеріали цивільної справи суд доходить до висновку про необхідність відмови у відкритті апеляційного провадження виходячи з наступних підстав.

Відповідно частини 1 статті 354 ЦПК апеляційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання повного судового рішення).

Правилами частин 2, 3 статті 354 ЦПК передбачені умови, за яких пропущений строк на апеляційне оскарження може бути поновлено.

Відповідно до норми п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом не поважними.

Як вбачається з тексту апеляційної скарги скаржник не був присутнім під час проголошення оскаржуваного судового рішення, а копію його повного тексту отримав лише 17 жовтня 2019 року, що позивач підтвердив відповідною заявою.

Однак, як вбачається з матеріалів справи в судовому засіданні, яке відбувалось в день ухвалення оскаржуваного рішення, була присутня представник позивача, яка виступала з промовою у судових дебатах та була присутня під час видалення судді в нарадчу кімнату.

Тобто цьому представнику було достеменно відомо про те, що судом ухвалювалося рішення.

Крім того, відповідно до розписки того ж представника позивача ОСОБА_1 на обкладинці справи нею отримано 26 вересня 2019 року копію оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до ч. 7 ст. 272 ЦПК України якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається що її вручено й особі, яку він представляє.

Отже, ОСОБА_1 та його представнику було відомо про наявність оскаржуваного рішення у день його ухвалення 12 вересня 2019 року, а його повний зміст із отриманої копії - 26 вересня 2019 року однак апеляційну скаргу було подано лише 15 листопада 2019 року.

Крім того, як вбачається із доданих до апеляційної скарги ордеру та копії свідоцтва адвоката, саму скаргу було підготовлено позивачем за допомоги того самого представника, яка отримала копію повного тексту оскаржуваного судового рішення та направила заяву про усунення недоліків апеляційної скарги.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договору, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства.

На розширення цього положення Основного Закону в ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод (далі (Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Порушення п. 1 ст. 6 Конвенції констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України», заява №32053/13.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності , яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього права можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії», заява №52854/99 п. 46 рішення).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (рішення у справі «Пономарьов проти України», заява №3236/03, п. 42 рішення).

Строк, що передбачений законом для подання апеляційної скарги має дисциплінувати учасників процесу у розумінні реалізації своїх процесуальних прав та обов`язків. Суди користуючись своїми дискреційними повноваженнями при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження в будь-якому випадку повинні обґрунтувати підстави за яких вони поновлюють такий строк. Безпідставне та необґрунтоване поновлення строку на апеляційне оскарження є порушенням прав інших учасників справи та порушенням одного із фундаментальних принципів res judicata, - принципу остаточності судового рішення. Такий висновок викладено у постанові Верховного суду від 28 листопада 2018 року у справі 757/9844/16-ц (касаційне провадження №61-16497св18).

Право на поновлення строку, в тому числі й на апеляційне оскарження, спрямоване на забезпечення реалізації права на «доступ до суду», запроваджене статтею 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод. Проте це право не може бути необмеженим, оскільки в іншому випадку порушується принцип юридичної визначеності та сталості судових рішень.

Європейський Суд неодноразово підкреслював, що в кожній справі національні суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип юридичної визначеності, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення по справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року). Навіть у разі неповідомлення сторін про прийняті рішення у їхній справі, можливість поновлення строку на оскарження не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року). У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Отже, при вирішенні питання про поважність причин, які зумовили порушення строку, необхідно виходити з того, наскільки зазначені заявником причини є об`єктивними та дійсно перешкоджали або значно ускладнювали дотримання передбаченого законом строку.

Так, звертаючись до суду з клопотанням про поновлення строку на оскарження рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12 вересня 2019 року скаржник посилався лише на дату ПОВТОРНОГО отримання копії оскаржуваного судового рішення і не зазначив таких поважних причин, які є об`єктивно непереборними та не залежать від його волевиявлення. Тому зазначені скаржником обставини свідчать про те, що він не був позбавлений можливості реалізувати своє право на звернення до суду з апеляційною скаргою та мав можливість вчасно підготувати апеляційну скаргу.

З урахуванням того, що в першій та апеляційній судових інстанціях інтереси позивача представляє адвокат, який є фахівцем у галузі права та має бути обізнаною щодо правових норм, які регулюють строки вчинення процесуальних дій та підстави їх поновлення процесуального строку без доведених підстав порушує принцип рівності та змагальності сторін у цивільному процесі та безсторонності суду.

За такого підстави для поновлення пропущеного процесуального строку наведені скаржником не можуть бути визнані поважними. Тому у поновленні пропущеного процесуального строку на оскарження рішення Корабельного районного суду від 12 вересня 2019 року та у відкритті провадження за апеляційною скаргою слід відмовити.

Керуючись ч.1 ст. 358 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного процесуального строку на оскарження рішення Корабельного районного суду м.Миколаєва від 12 вересня 2019 року - відмовити.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корабельного районного суду м.Миколаєва від 12 вересня 2019 року по цивільній справі за його позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення, але може бути оскаржена в касаційному порядку, у передбачених ст. 389 ЦПК України випадках до Верховного Суду протягом 30 днів.

Головуючий О.О. Ямкова