ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/674/19 Справа № 199/1739/18 Суддя у 1-й інстанції - Руденко В.В. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2018 року про забезпечення позову за заявою ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради, публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Повєткіної Надії Миколаївни, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Ліани Леонідівни - про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно, визнання недійсним договору іпотеки, визнання права власності на частку нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И Л А:

19 березня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради, ПАТ КБ «ПриватБанк», КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Повєткіної Н.М., приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Л.Л. про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно, визнання недійсним договору іпотеки, визнання права власності на частку нерухомого майна (а.с.1-12).

02 квітня 2018 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову, у якій просила накласти арешт на домоволодіння, реєстраційний номер якого - 19373708, за адресою: АДРЕСА_1, право власності на яке зареєстровано на підставі договору іпотеки, серія та номер: 1894 від 12.12.2007 року, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Повєткіною Н.М., за ПАТ КБ «Приватбанк»; заборонити ПАТ КБ «Приватбанк» та будь-яким іншим особам відчужувати, а також укладати будь-які інші, не заборонені законом, договори щодо спірного домоволодіння (а.с.14-19).

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2018 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради, ПАТ КБ «ПриватБанк», КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Повєткіної Н.М., приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Л.Л. про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно, визнання недійсним договору іпотеки, визнання права власності на частку нерухомого майна - задоволено частково. Заборонено ПАТ КБ «Приватбанк» та будь-яким іншим особам, у тому числі суб'єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії щодо відчуження, у тому числі шляхом укладення договору купівлі - продажу, дарування, міни, іпотеки, передачі в оренду домоволодіння АДРЕСА_1, (реєстраційний номер - 19373708) (а.с. 25-26).

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати вказану ухвалу та постановити нову, якою скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2018 року (а.с. 30-35).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши законність ухвали суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Постановляючи ухвалу про часткове забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що забезпечення позову у виді заборони будь-яких дій щодо відчуження домоволодіння є обґрунтованим та співмірним із викладеними у заяві обставинами.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктами 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття певних заходів утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно, визнання недійсним договору іпотеки, визнання права власності на частку нерухомого майна.

З оскаржуваної ухвали вбачається, що накладено заборону ПАТ КБ «Приватбанк» та будь-яким іншим особам, у тому числі суб'єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії щодо відчуження, у тому числі шляхом укладення договору купівлі продажу, дарування, міни, іпотеки, передачі в оренду домоволодіння АДРЕСА_1, буд. 820.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.12.2007 року між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір Іпотеки №DNI0GA00000154, який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Повєткіною Н.М. та 13.12.2007 року було проведено реєстрацію іпотеки - реєстраційний номер іпотеки 6217649. Предметом іпотеки є домоволодіння АДРЕСА_1.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Відтак, при обранні заходів забезпечення позову, суд повинен також враховувати необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб, не допускаючи використання заходу забезпечення позову у якості тиску на відповідача.

Як роз'яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Судом першої інстанції не взято до уваги, що в забезпечення зобов'язання за кредитним договором, домоволодіння АДРЕСА_1. знаходиться в іпотеці та вже перебуває під забороною відчуження.

Разом з тим матеріали справи не містять доказів чи обґрунтування доводів про те, що виконання рішення у майбутньому може бути утруднене.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.10.2018 р. в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Отже, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про застосування заходів забезпечення позову, оскільки заявником не надано переконливих доказів на обґрунтованість доводів щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших осіб; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Враховую вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції на підставі п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню, з постановленням нової - про відмову у задоволенні заходів забезпечення позову.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2018 року - скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: