Провадження № 2/234/3100/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2019 року місто Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Данелюк О.М.,

при секретарі Антоненко О.В.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Краматорську за правилами загального провадження цивільну справу 234/12325/19 за позовом

ОСОБА_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1

до

ОСОБА_3 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

про стягнення грошових коштів, -

Обставини справи:

15.07.2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів.

Із позову вбачається, що у липні 2018 року, сусідка позивачки, ОСОБА_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , повідомила, що бажає продати будинок, у якому вона мешкає.

Позивачка відповіла, що можливо у майбутньому купить її будинок, якщо вони домовляться щодо його ціни.

При цьому ціну даного будинку, вони з ОСОБА_3 не оговорювали, оскільки остання не визначилась за яку ціну вона бажає продати свій будинок.

21.07.2018 року позивачка передала особисто відповідачці грошові кошти у розмірі 500 доларів США, про що ОСОБА_3 написала відповідну розписку, у якій зазначила, що вона отримала від позивачки задаток у розмірі 500 доларів США за продаж будинку.

Але у вересні 2018 року ОСОБА_3 під час зустрічі повідомила, що вона не бажає продавати свій будинок, але повернути грошові кошти вона не може внаслідок їх відсутності.

Також, з жовтня 2018 року ОСОБА_3 стала уникати зустрічей з позивачкою.

24.05.2019 року позивачкою було направлено ОСОБА_3 письмову вимогу повернути в семиденний строк з дня отримання цієї вимоги грошові кошти, які вона отримала від неї 21.07.2018 року, у розмірі 500 доларів США або еквівалент даної суми у національній валюті України - гривні за офіційним курсом Національного Банку України, станом на день платежу.

Дану письмову вимогу було направлено поштою, цінною кореспонденцією з описом вкладення та повідомленням про вручення поштового відправлення (трек-код даного поштового відправлення 915).

Вказану письмову вимогу ОСОБА_3 отримала особисто 28.05.2019 року, що підтверджується її підписом у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення трек-код 915.

Таким чином, у термін до 04.06.2019 року включно ОСОБА_3 була зобов`язана повернути грошові кошти, які вона отримала від позивачки 21.07.2018 року, у розмірі 500 доларів США або еквівалент даної суми у національній валюті України - гривні за офіційним курсом Національного Банку України, станом на день платежу.

Але у вказаний термін і по теперішній час ОСОБА_3 не повернула вказані грошові кошти.

Вважає, що дані грошові кошти були отримані ОСОБА_3 від позивачки без достатніх правових підстав, а тому ОСОБА_3 зобов`язана повернути ці кошти, виходячи з наступного.

Оскільки предметом усної домовленості між позивачкою та відповідачкою був продаж нерухомого майна - житлового будинку, тому відповідний договір, у тому числі й попередній, мав укладатись у письмовій формі та підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

При цьому істотними умовами договору купівлі-продажу жилого будинку, у тому числі й попереднього договору купівлі-продажу житлового будинку, є предмет договору, ціна договору та строк договору.

Оскільки позивачка та відповідачка:

1)не досягли згоди з усіх істотних умов договору жилого будинку (тому як ними не були узгоджені предмет, ціна та строк договору купівлі-продажу жилого будинку);

2)не укладали у письмовій формі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу жилого будинку, які підлягали державні реєстрації, у тому числі попередніх договорів купівлі-продажу жилого будинку,

тому фактично будь-які договори купівлі-продажу жилого будинку, у тому числі попередні договори купівлі-продажу жилого будинку, ніколи не укладались, а тому будь-які права та зобов`язання між позивачкою та ОСОБА_3 , пов`язані з продажом житлового будинку, не виникали та не існували.

Оскільки між позивачкою та ОСОБА_3 не існували договірні правовідносини відносно продажу жилого будинку (відповідні договори купівлі-продажу жилого будинку не укладались), а також не існували і будь-які права та зобов`язання, пов`язані з продажом жилого будинку, тому передання позивачкою 21.07.2018 року 500 доларів США ОСОБА_3 та отримання нею цих коштів було здійснено без будь-яких достатніх правових підстав.

При цьому зберігання ОСОБА_3 отриманих від позивачки 21.07.2018 року без достатніх правових підстав 500 доларів США по теперішній час здійснюється також без достатніх правових підстав.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, оскільки, як було зазначено вище, між позивачкою та ОСОБА_3 не існували договірні правовідносини відносно продажу жилого будинку (не були укладені відповідні договори щодо розпорядження жилим будинком), у зв`язку з чим не існували і будь-які права та зобов`язання, пов`язані з продажом жилого будинку, тому передання позивачкою 21.07.2018 року 500 доларів США ОСОБА_3 та отримання нею цих коштів було здійснено без будь-яких достатніх правових підстав.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Відповідно до статті 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Відповідно до статті 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, ОСОБА_3 була зобов`язана повернути позивачці грошові кошти, які вона отримала від неї без достатніх правових підстав 21.07.2018 року, у розмірі 500 доларів США або еквівалент даної суми у національній валюті України - гривні за офіційним курсом Національного Банку України, станом на день платежу.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Оскільки письмову вимогу про повернення мені вказаних грошових коштів ОСОБА_3 отримала особисто 28.05.2019 року, тому у термін по 04.06.2019 року включно ОСОБА_3 була зобов`язана повернути позивачці грошові кошти, які вона отримала 21.07.2018 року, у розмірі 500 доларів США або еквівалент даної суми у національній валюті України - гривні за офіційним курсом Національного Банку України, станом на день платежу.

Розмір грошових коштів, які ОСОБА_3 була зобов`язана повернути мені у термін по 04.06.2019 року, складав еквівалент 500 доларів США на день повернення, що становило по курсу Національного Банку України станом на 04.06.2019 року 13 477,42грн. (згідно офіційного валютного курсу НБУ 100 доларів США станом на 04.06.2019 року становило 2695,4834грн., тобто 500 доларів США станом на 04.06.2019 року становило 13477,42грн. = 5 х 2695,4834).

Дана обставина підтверджується загальнодоступною інформацією щодо офіційного валютного курсу Національного Банку України станом на 04.06.2019 року на офіційному сайті НБУ www.bank.gov.ua.

Але у вказаний термін, а також по теперішній час, ОСОБА_3 не повернула позивачці вказану суму грошових коштів, у тому числі й частково.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідачка позов не визнала, подала письмові заперечення із яких вбачається, що в липні 2018 року відповідачка домовилась із ОСОБА_1 про продаж їй свого будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_2 . За домовленістю вони повинні були укласти договір купівлі-продажу до 14.10.2018 року. Для підготовки нотаріальної дії треба було підготувати документи, а саме земельну документацію на ділянку, зробити оцінку будинку, зібрати певні довідки. Також позивачка повинна була підготувати сам будинок, здійснивши вивезення речей, утримувати його до продажу. Позивачка не мала на це часу, а отже вони домовилися, що вказаними питаннями буде займатись відповідачка, а гроші, на оплату послуг відповідних спеціалістів, поїздки, придбання палива для опалення будинку надасть вона. Вони порахували, що вказані витрати будуть складати приблизно 500 (п`ятсот доларів) США. При цьому вони ретельно обговорили вартість будинку, терміни здійснення купівлі-продажу, фінансові умови. Отже ОСОБА_1 надала відповідачці грошові кошти, а вона написала про це розписку.

З точки зору цивільного права вони уклали в усній формі договір про надання послуг передбачений ст.901 ЦК України, згідно якого, відповідачка повинна була надати ОСОБА_1 послуги з підготовки правочину купівлі-продажу та утримання будинку. Отже ОСОБА_1 стала замовником певних послуг, а відповідачка виконавцем.

Відповідно ст.902 ЦК України відповідачка, як виконавець, мала права доручати виконання вказаного договору іншим особам, а саме спеціалістам землевпоряднику та оцінювачу майна.

Відповідно до приписів ст.903-904 ЦК України замовник зобов`язаний відшкодувати виконавцю витрати, пов`язані із виконанням договору, а також оплатити послуги в повному обсязі, якщо він відмовляється від договору за власною ініціативою.

Стаття 626 ЦК України зазначає, що договір є укладеним з моменту досягнення сторонами домовленості. Вони досягли такої домовленості 21.07.2018 року, про що свідчить передача грошових коштів та написання розписки.

Положеннями ст.639 ЦК України встановлено, що договір може укладатися в любій формі, якщо інше прямо не передбачено законом.

Вимогами ст.ст.206, 208 ЦК України не передбачено, що договір надання послуг на вказану суму, обов`язково повинен мати письмову форму.

Умови домовленості відповідачка виконала в повному обсязі, підготувавши будинок та документи до 14.10.2019 року, тобто в обумовлений термін.

При виконанні вказаного договору відповідачкою були виконані наступні дії:

- підготувала земельну документацію;

- провела оцінку будинку;

- закупила дрова та вугілля;

- вивезла зайві речі.

Отже витрати, пов`язані із виконанням договору склали приблизно 13000 (тринадцять тисяч) грн., що підтверджується, в тому числі, відповідними квитанціями.

Таким чином відповідачкою було законно отримано і витрачено грошові кошти в сумі 500 (п`ятсот) доларів США.

Однак ОСОБА_1 відмовилася від придбання будинку, оскільки не змогла зібрати необхідну суму грошей. Тоді вона стала вимагати, щоб відповідачка повернула їй грошові кошти, витрачені на підготовку правочину, за домовленістю з нею. Вона пояснила, що не зобов`язана повертати грошові кошти, отримані та витрачені на законних підставах за домовленістю з нею.

Її вимоги стали носити характер погроз, вона намагалася погрожувати відповідачці зверненням до поліції.

Це не принесло мети, оскільки вона розуміла законність своїх дій і відсутність підстав для повернення грошових коштів.

Крім того, навіть за версією викладеною позивачем, в неї відсутні підстави для повернення грошових коштів.

У випадках, коли надається завдаток у договорі купівлі-продажу нерухомості, то це не є моментом здійснення правочину, який має обов`язкову письмову форму.

Такі дії є негативним зобов`язанням, тобто зобов`язанням не вчиняти продаж нерухомості іншим особам до моменту укладання договору купівлі-продажу із покупцем. Це передбачено ст.509 ЦК України.

Згідно до ст.524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до приписів ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може бути забезпечено завдатком.

Відповідно до ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Приписами ст.207 ЦК України встановлено, що письмовою формою зобов`язання є не тільки договір, а й розписка в т.ч.

Відповідно до ст.570 ЦК України, завдатком є грошові кошти, які передаються не тільки частиною належних за договором платежів, а і підтвердження зобов`язання.

Відповідно до ст.571 ЦК України завдаток не повертається, якщо виконання зобов`язання не настало з вини боржника. Сторона вина у порушенні зобов`язання повинна відшкодувати збитки.

Відповідно до ст.530 ЦК України строком виконання зобов`язання, коли він прямо не передбачений, є момент пред`явлення вимог кредитором.

Відповідно цих же положень сума, яка передається в рахунок належних платежів не є завдатком - вона є авансом.

Відповідно до тексту позовної заяви та доданих до неї доказів 21.07.2018 року ОСОБА_3 взяла зобов`язання укласти саме із ОСОБА_1 договір купівлі-продажу будинку, в момент пред`явлення такої вимоги, на підтвердження чого отримала завдаток у сумі 500 (п`ятсот доларів) США. Про те що вказана сума була саме завдатком, а не авансом свідчить текст доданої розписки. Зобов`язання було укладено в письмовій формі, формі розписки, як того вимагає положення ст.207 ЦК України. На виконання зобов`язання ОСОБА_3 не уклала договір купівлі-продажу з будь-якою іншою особою, про що свідчать правовстановлюючі документи на будинок. 24.05.2019 року ОСОБА_1 відмовилася від придбання будинку шляхом надсилання вимоги про повернення грошей. Вказаною вимогою ОСОБА_1 в односторонньому порядку відмовилася від виконання зобов`язання придбати вказаний будинок.

Отже відповідно до вимог ст.571 ЦК України, відповідачка має право не повертати завдаток позивачу.

При складанні розписки, позивач усвідомлювала, що вона передає грошові кошти не для повернення, і не заперечувала проти цього. Відповідно в неї немає підстав вимагати на повернення грошових коштів у порядку передбаченому цивільним законодавством.

До того ж цивільним судочинством не передбачене формулювання «грошові кошти отримані без достатніх підстав». Вимагати можливо повернення грошових коштів, щодо яких є зобов`язання повернення, або здобутих незаконним шляхом. При цьому саме позивач зобов`язаний довести суду наявність зобов`язання, щодо повернення грошових коштів, яке відповідно до вимог ст.207 ЦК України має бути закріплено письмово, або факт спричинення шкоди внаслідок протиправних дій. До позовної заяви не надано ані письмового зобов`язання, згідно якого відповідачка повинна повернути позивачці грошові кошти.

Отже підстави, передбачені чинним законодавством, для вимоги, щодо стягнення грошових коштів, відсутні.

В судовому засіданні відповідачка та її представник проти задоволення позову заперечували у повному обсязі.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 30.07.2019 року провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, що отримані без достатніх правових підстав відкрито та призначено попередній судовий розгляд по справі у судовому засіданні на 28.08.2019 року.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 09.09.2019 року попереднє судове засідання закрито та зазначену цивільну справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 25.09.2019 року.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що є чоловіком відповідачки, позивачка - їх сусідка. Влітку 2018 року вони вирішили продати будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 . До них прийшла сусідка ОСОБА_1 разом з чоловіком та запитали за скільки вони продають будинок. Вони відповіли, що за 8000 доларів США. Домовилися про продаж будинку за 7500 доларів США. Вони залишили 500 доларів США завдаток за будинок, про що власноруч дружина написала розписку. Також сусіди повідомили, що купівля будинку відбудеться десь у жовтні, тому що у них є будинок у п. Іванівка, який вони мають намір продати та віддати гроші. Восени вони будинок не купили, та не повідомили, що відмовляються купити. Навесні йому дружина повідомила, що ОСОБА_1 відмовляється купувати будинок, так як не знайшла гроші.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що є сусідом позивачки та відповідачки. Влітку 2018 року до нього підійшла ОСОБА_3 і сказала, що продає будинок до жовтня 2018 року. Він допомагав перевозити речі. Також відповідачка пояснила, що позивачка дала їй 500 доларів США завдаток.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що є сусідкою. Знає, що ОСОБА_3 продавала будинок та домовилася до жовтня 2018 року звільнити від особистих речей. Потім вона дізналася, що ОСОБА_3 передумала продавати.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

21.07.2018 року ОСОБА_1 передала особисто ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 500 доларів США, про що остання написала відповідну розписку, у якій зазначила, що вона отримала від позивачки задаток у розмірі 500 доларів США за продаж будинку (а.с.11).

24.05.2019 року ОСОБА_1 направлено ОСОБА_3 письмову вимогу повернути в семиденний строк з дня отримання цієї вимоги грошові кошти, які вона отримала від неї 21.07.2018 року, у розмірі 500 доларів США або еквівалент даної суми у національній валюті України - гривні за офіційним курсом Національного Банку України, станом на день платежу (а.с.12).

Дану письмову вимогу було направлено поштою, цінною кореспонденцією з описом вкладення та повідомленням про вручення поштового відправлення (трек-код даного поштового відправлення 915). Вказану письмову вимогу ОСОБА_3 отримала особисто 28.05.2019 року, що підтверджується її підписом у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення трек-код 915 (а.с.13-15).

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.4 ст.203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ч.1 ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст.656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.

Відповідно до статті 657 ЦК України, договір купівлі-продажу житлового або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ч.1 ст.691 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до статті 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Зміст позову ОСОБА_1 полягає у вимогі стягнення грошових коштів, що отримані без достатніх правових підстав.

Ст.1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставними отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Зміст розписки свідчить про наявність між сторонами договірних правовідносин щодо купівлі-продажу у майбутньому нерухомого майна, що унеможливлює застосування до спірних правовідносин положень статті 1212 ЦК України, на яку вказує позивач у позові як на підставу повернення йому коштів.

Разом з тим, підставою позову є фактичні обставини, що наведені у позовній заяві, тому зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Таким чином, застосування матеріального закону, що регулює спірні правовідносини, є виключною прерогативою суду.

На підставі викладеного, суд вважає, що в даному випадку відсутні правові підстави, передбачені ст.1212 ЦК України.

Спірні правовідносини регулюють положення статті 570 ЦК України, якою належить керуватися при вирішенні спору.

Згідно статті 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Ознакою завдатку є те, що він одночасно виступає і способом платежу, і способом забезпечення виконання зобов`язання.

Правилами ст.571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в таких випадках, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін.

У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.

Згідно абз.2 ч.1 ст.571 ЦК України якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.

Відповідно до вказаного, суд вважає, що правило абз.2 ч.1 ст.571 ЦК України застосовується в тих випадках, коли між сторонами було укладено договір, але він не виконується з вини якоїсь зі сторін. У тих випадках, коли сторони домовилися укласти договір у майбутньому, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансовими і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.

У судовому засіданні встановлено та не спростовується сторонами, що договір купівлі-продажу будинку в установленому законом порядку між сторонами укладено не було.

У зв`язку з цим, суд не приймає до уваги і не застосовує при вирішенні даної справи розписку як завдаток, оскільки це суперечить ст.570 та 571 ЦК України і не може визнавати завдатком суму яка відповідно до вимог ЦК України не є завдатком.

Тому суд визнає сплачену позивачем відповідачці суму авансом і не застосовує до неї правил, передбачених ЦК України щодо завдатку.

На відміну від завдатку, аванс-це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати.

Відповідно до статті 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, ОСОБА_3 була зобов`язана повернути позивачці грошові кошти, які вона отримала від відповідачки 21.07.2018 року, у розмірі 500 доларів США або еквівалент даної суми у національній валюті України - гривні за офіційним курсом Національного Банку України, станом на день платежу.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Оскільки письмову вимогу про повернення позивачці вказаних грошових коштів ОСОБА_3 отримала особисто 28.05.2019 року, тому у термін по 04.06.2019 року включно ОСОБА_3 була зобов`язана повернути позивачці грошові кошти, які вона отримала 21.07.2018 року, у розмірі 500 доларів США або еквівалент даної суми у національній валюті України - гривні за офіційним курсом Національного Банку України, станом на день платежу.

Розмір грошових коштів, які ОСОБА_3 була зобов`язана повернути у термін по 04.06.2019 року, складав еквівалент 500 доларів США на день повернення, що становило по курсу Національного Банку України станом на 04.06.2019 року 13477,42грн. (згідно офіційного валютного курсу НБУ 100 доларів США станом на 04.06.2019 року становило 2695,4834грн., тобто 500 доларів США станом на 04.06.2019 року становило 13477,42грн. = 5 х 2695,4834).

Оскільки договір купівлі-продажу будинку, який за своєю формою та змістом відповідав би вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана ОСОБА_1 відповідачу грошова сума в розмірі 500 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 04 червня 2019 року становить 13447,42грн. є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

На підставі ст.141 ЦПК України стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 768,40грн.

Керуючись ст.ст.7, 10, 12, 13, 141, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, ст.11, 570 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 500 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного Банку України станом на 04.06.2018 року (день повернення) становить 13477,42грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 768,40грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Відповідно до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд.

Суддя Краматорського

міського суду: О.М. Данелюк