Постанова

Іменем України

25 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 1512/10814/2012

провадження № 61-31287св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , Одеська міська рада, Управління земельних ресурсів Держкомзему у місті Одеса,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_3 , на рішення Київського районного суду міста Одеси від 12 лютого 2015 року в складі судді Калашнікової О. І. та рішення апеляційного суду Одеської області від 19 січня 2017 року в складі колегії суддів: Вадовської Л. М., Ващенко Л. Г., Плавич Н. Д.,

ВСТАНОВИВ :

Короткий зміст позовних вимог

03 серпня 2012 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить скасувати рішення Одеської міської ради від 15 червня 2004 року № 2854-XXІУ про передачу ОСОБА_4 у приватну власність земельної ділянки площею 0,0460 кв м. цільового призначення «Для ведення індивідуального садівництва», розташованої по АДРЕСА_1 , скасувати державний акт про право власності ОСОБА_4 на вказану земельну ділянку.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що на праві приватної власності їй належить земельна ділянка № АДРЕСА_2 0,0440 га, розташована АДРЕСА_3 АДРЕСА_4 . рішенням Одеської міської ради від 15 червня 2004 року № 2854-XXІУ надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0460 кв м., розташовану по АДРЕСА_1 . Вважає, що державний акт про передачу у власність ОСОБА_4 вказаної земельної ділянки видано незаконно, оскільки заява про передачу земельної ділянки не містить підписів суміжних землекористувачів та землевласників, зокрема її, технічна документація з визначенням меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не виготовлялась. ОСОБА_2 на підставі вказаного рішення про надання земельної ділянки його батькові ОСОБА_4 став у 2012 році оформляти земельну ділянку на своє ім`я, що є порушенням суміжного землевласника.

Історія розгляду справи

Результати першого рогляду справи

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 12 лютого 2015 рокуу задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову за безпідставністю виходив з того, що позивачем не вказано яке саме суб`єктивне право порушено рішенням Одеської міської ради № 2854-XXІУ від 15 червня 2004 року щодо безоплатної передачі у приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,0460 кв м. по АДРЕСА_1 . Вказана земельна ділянка була передана ОСОБА_4 відповідно до статей 116,118 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України) (чинного на момент виникнення правовідносин). Відхилив посилання позивача на пункт «г» частини першої статті 91 ЗК України щодо обов`язку власника земельної ділянки дотримуватись правил добросусідства, зробив висновок, що власник і землекористувач не має права чинити перешкоди в оформленні сусідом права на землю.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 28 жовтня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Київського районного суду міста Одеси від 12 лютого 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 28 жовтня 2015 року скасовано, справу передано на новий апеляційний розгляд.

Суд касаційної інстанції в своїй ухвалі звернув увагу на необхідність перевірки даних щодо дотримання меж земельних ділянок при отриманні ОСОБА_4 державного акту, встановлення обставин щодо вчинення ОСОБА_1 при погодженні меж підпису на заяві від 20 січня 2004 року про приватизацію земельної ділянки та перевірки доводів щодо захоплення частини земельної ділянки загального користування, яку ОСОБА_1 вважає проїздом.

Результати нового апеляційного розгляду

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 19 січня 2017 року рішення Київського районного суду міста Одеси від 12 лютого 2015 року змінено, у задоволенні позову відмовлено.

Суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення в частині мотивів відмови у задоволенні позову, виходив із недоведеності обставин, на які ОСОБА_1 посилалась як на підставу своїх позовних вимог.

Обґрунтовуючи свої висновки, апеляційний суд зазначив, що при оформленні права власності на земельну ділянку ОСОБА_4 ним в повному обсязі виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку «Ведення індивідуального будівництва». Сама по собі відсутність згоди ОСОБА_1 щодо погодження меж суміжного землекористування не є підставою для визнання недійсними оспорених нею рішення органу місцевого самоврядування і державного акта на право власності на землю, виданого ОСОБА_4 .

Також суд апеляційної інстанції визнав недоведеними доводи ОСОБА_1 щодо самовільного захоплення ОСОБА_4 частини земельної ділянки загального користування, яку позивач вказує як проїзд.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

23 березня 2017 рокуОСОБА_1 звернулась до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 аргументована тим, що суд апеляційної інстанції в порушення вимог ухвали ВССУ відмовив у задоволенні клопотання про проведення судової земельно-технічної експертизи в апеляційній інстанції, обґрунтувавши свою відмову, тим що таке клопотання в суді першої інстанції не заявлялось, вважає, що експертиза є єдиними належним доказом про наявність або відсутність захоплення частини земельної ділянки.

Встановлений у суді факт підробки її підпису свідчить про незаконність отримання спірної земельної ділянки, з проханням дати згоду на приватизацію ОСОБА_4 до неї не звертався і вона не відмовлялась від підписання документів та погодження меж земельної ділянки ОСОБА_4 . Відповідач ОСОБА_2 після прийняття спадщини на своє ім`я після смерті батька ОСОБА_4 почав переносити огорожу своєї земельної ділянки, захопив частину загального проїзду та перетворив проїзд на прохід, що значно порушує її права.

Вважає, що на основі підробленого її підпису ОСОБА_4 ввів в оману Одеську міську раду, яка прийняла рішення і затвердила технічну документацію та передала безоплатно у приватну власність земельну ділянку, вказане рішення є незаконним. Лінійні розміри земельної ділянки не відповідають розмірам в технічній документації.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу

У липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від ОСОБА_2 надійшло заперечення, в якому він просить рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 витребувано справу із суду першої інстанції.

29 травня 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням загальних зборів СТ «Трудівник» від 01 березня 1976 року (протокол №10) виключено ОСОБА_5 з членів товариства та передано земельну ділянку площею 483 кв м. по АДРЕСА_5 ОСОБА_4 ., а рішенням загальних зборів цього ж садівничого товариства від 15 червня 1995 року надано згоду ОСОБА_4 на приватизацію садової ділянки № 40 площею 483 кв м . по АДРЕСА_5 .

Рішенням виконкому Одеської міської ради від 20 грудня 1997 року №872 передано ОСОБА_1 земельну ділянку АДРЕСА_2 440 АДРЕСА_5 .

02 жовтня 1997 року ОСОБА_1 подала заяву про передачу їй безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 458 кв м., розташовану в Київському АДРЕСА_5 , що знаходиться у її користуванні з 1996 року. Згідно висновку КП «Одеське МБТІ та РОН» передачі безоплатно у власність підлягала ділянка площею 440 кв м. по встановленню меж ділянки на місцевості.

У 2003 році ОСОБА_4 . ПП «Геоекспрес» виготовлено Технічний звіт по топографо-геодезичним вишукуванням земельної ділянки площею 0,0460 га для садівництва, розташованої по АДРЕСА_5 .

20 січня 2004 року ОСОБА_4 подав заяву про передачу йому безоплатно у приватну власність земельної ділянки площею 0,0460 га для ведення садівництва, розташованої в Київському АДРЕСА_5 , що знаходиться у його користуванні з 1976 року. Заява містить згоду суміжних землекористувачів, в тому числі й ОСОБА_1 , на приватизацію земельної ділянки в існуючих межах. Підписи в ОСОБА_1 та інших землекористувачів засвідчені головою садового товариства «Трудівник».

Рішенням Одеської міської ради від 15 червня 2004 року № 2854-ХХІУ «Про затвердження технічної документації з інвентаризації та передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,0460 га ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_5 для ведення індивідуального садівництва», зокрема, затверджено технічну документацію з інвентаризації земельної ділянки, передано безоплатно у приватну власність громадянину ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0460 га по АДРЕСА_5 для ведення індивідуального садівництва із земель міста, раніше наданих у користування; зобов`язано ОСОБА_4 замовити оформлення державного акта на право власності на земельну ділянку.

У 2004 році ОСОБА_4 комунальним підприємством Одеської міської ради «Земельно-кадастрове бюро при управлінні земельних ресурсів» виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку для «ведення індивідуального садівництва» за адресою: АДРЕСА_5 . Технічна документація містить акт від 15 жовтня 2004 року прийому-передачі межових знаків на зберігання по земельній ділянці ОСОБА_4 , де межі від А до Б - землі міста (проїзд), від Г до А - землі ОСОБА_1 .

На підставі рішення Одеської міської ради від 15 червня 2004 року № 2854-ХХІУ ОСОБА_4 видано 25 листопада 2005 року державний акт серія ЯБ № 295355 на право власності на земельну ділянку площею 0,0460 га цільового призначення «для ведення індивідуального садівництва» кадастровий номер :33:021:0250, розташовану по АДРЕСА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 його сину ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку.

Згідно висновку № 5861/02 від 20 лютого 2014 року судової почеркознавчої експертизи, проведеної експертом Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, рукописний запис « ОСОБА_1» та підпис від імені ОСОБА_1 в заяві ОСОБА_4 про передачу безоплатно у приватну власність земельної ділянки від 20 січня 2004 року, розміщений в нижній частині документу в розділі «Погодження суміжних землекористувачів щодо місцезнаходження меж земельних ділянок» виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Згідно пункту б частини другої статті 198 Земельного Кодексу України кадастрова зйомка включає погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

Щоб набути право власності на земельну ділянку необхідно здійснити комплекс робіт: провести кадастрову зйомку землі з геодезичним встановленням меж земельної ділянки, яка включає, зокрема, і, перенесення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки, погодження цих меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі громадянам безоплатно земельних ділянок у власність. Виконання усіх підготовчих робіт з виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку передбачає перевірку того, чи не належить земельна ділянка іншому власнику або правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі №580/168/16-ц (провадження № 61-19526сво18) зроблено правовий висновок про те, що погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Непідписання суміжним власником та/або землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду, що спростування підпису ОСОБА_1 на заяві від 20 січня 2004 року не є підставою для визнання оспорених рішення органу місцевого самоврядування і виданого на його основі державного акту недійсними, оскільки їх дійсність чи недійсність не залежить від факту підписання чи непідписання власником та/або землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки. Визначальним в цьому випадку є те, чи відбулось внаслідок прийняття і видачі зазначених документів порушення прав суміжного землекористувача аби землевласника (позивача).

Суд апеляційної інстанції, встановивши відсутність порушення прав ОСОБА_1 оспорюваним рішенням органу місцевого самоврядування від 15 червня 2004 року про передачу ОСОБА_4 у приватну власність земельної ділянки площею 0,0460 кв м. та виданим ОСОБА_4 на підставі цього рішення державним актом на право власності на цю земельну ділянку, обґрунтовано відмовив в позові.

Доводи позивача про захоплення частини земельної ділянки загального користування, яку вона вважає проїздом, є безпідставними, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що захоплення частини загального проходу та зменшення його не вчинялось, прохід ніколи не мав ширину 3,0 м., межа земельної ділянки проходить по стіні садового будинку довжиною 6,0 м., який знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_4 ., і з 1976 року не переносилась, проїзд між земельними ділянками сторін не передбачений.

Апеляційний суд правильно з додержанням вимог статей 131 (строки подання доказів), 303 (межі розгляду справи апеляційним судом) ЦПК України відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про забезпечення доказів шляхом проведення судової земельно-технічної експертизи в апеляційній інстанції, оскільки таке клопотання в суді першої інстанції нею не заявлялось, поважність причин неподання такого клопотання до суду першої інстанції не довела.

Доводи позивача про необхідність скасування державного акту отриманого шляхом введення в оману Одеської міської ради, підробленням її підпису на заяві про отримання права на безоплатну приватизацію, є неприйнятними оскільки, як вже зазначалось раніше, відсутність підпису суміжного землекористувача (землевласника) в акті погодження меж суміжного землекористування саме по собі не є підставою для визнання недійсними рішення чи/та державного акта на право власності на земельну ділянку недійсними.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки рішення суду апеляційної інстанції, яким рішення суду першої інстанції змінено і в позові відмовлено з інших підстав, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, це судове рішення апеляційного суду належить залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , поданої її представником ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 19 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді М. М. Русинчук

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель