П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 березня 2019 року м. Київ

справа № 753/5097/18

провадження: 22-ц/824/1263/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_3

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»

на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 27 серпня 2018 року, ухвалене у складі судді Комаревцевої Л.В.,

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2018 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 14 листопада 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого позивачем видано відповідачеві кредитну картку, відкрито картковий рахунок та надано кредит у сумі 6200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Процентна ставка за користування кредитом становила 22,80% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. На погашення заборгованості за кредитом відповідач зобо'язаний був сплачувати борг за кредитом, проценти за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Взяті на себе зобов'язання за договором відповідачка ОСОБА_3 належним чином не виконувала, у зв'язку з чим станом на 28 лютого 2018 року утворилась заборгованість у розмірі 51468 грн.09 коп., яка складається: з заборгованості за кредитом в розмірі 4257 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 39409 грн.07 коп., заборгованість за пенею та комісією в розмірі 5113 грн. 06 коп., а також нараховано штраф у розмірі 500 грн.( фіксована частина) та 2438 грн.96 коп. (процентна складова).

Вказану заборгованість банк просив стягнути з відповідача в судовому порядку.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 27 серпня 2018 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. В апеляційній скарзі посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Зокрема, зазначав про те, що позивачем надані належні та допустимі докази, наданий розрахунок заборгованості, в якому указані суми відсотків, пені та інші суми відповідно до кредитного договору, які не спростовані відповідачем. Висновок суду першої інстанції про те, що договір є неукладеним ґрунтується на припущеннях, що заборонено ч.6 ст.81 ЦПК України, відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору. Відповідач, підписуючи анкету-заяву від 12 жовтня 2011 року, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду з формою договору та його умовами.

Крім того, апелянт не погоджується з висновком суду щодо пропуску позовної давності, оскільки відповідачем виконаний платіж 29 жовтня 2015 року, а банк до суду звернувся у березні 2018 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просила рішення Дарницького районного суду м.Києва від 27 серпня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зокрема, посилалась на те, що позивачем не надано суду доказів того, що вона була ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг до договору № б/н від 14 листопада 2007 року на отримання кредиту, оскільки такі умови нею не підписані. Також позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому не має підстав уважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, пені, зазначені в розрахунку, є правильними. Щодо пропуску позовної давності, то апелянт зазначає про те, що позивач, звернувся до суду з позовом поза межами встановленого законом трьохрічного строку позовної давності, між сторонами договір про збільшення позовної давності у письмовій формі не укладався.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2018 року справу прийнято до провадження суду та відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 листопада 2018 року справу призначено до розгляду без повідомлення учасників в порядку письмового провадження.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 3 грудня 2018 року провадження у справі зупинено до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 754/137363/15-ц.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 1 березня 2019 року провадження у справі поновлено.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 14 листопада 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого ОСОБА_3 отримала кредит у сумі 6200 грн. зі сплатою 22,80 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Вказаний кредитний договір складається із заяви позичальника, Тарифів та Умов.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач звернувся до суду з пропуском позовної давності,про застосування якого заявлено відповідачем до ухвалення рішення. Умови та правила надання банківських послуг, пунктом 1.1.7.13 яких установлено позовну давність тривалістю в 50 років, не містять підпису позичальника, у заяві позичальника від 14 листопада 2007 року немає домовленості сторін щодо збільшення позовної давності .

Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам та вимогам матеріального права.

Установлено, що 14 листопада 2007 року між сторонами був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого позичальник ОСОБА_5 отримала кредит у розмірі 6200 грн., шляхом встановлення відповідного ліміту на платіжну картку № НОМЕР_1, зі сплатою процентної ставки за кредитним лімітом 22,80% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Строк дії картки № НОМЕР_1 визначений останнім днем листопада 2011 року (а.с.81).

Згідно наданого банком розрахунку станом на 28 лютого 2018 року заборгованість становить 51468 грн.09 коп., яка складається: з заборгованості за кредитом в розмірі 4257 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 39409 грн.07 коп., заборгованість за пенею та комісією в розмірі 5113 грн. 06 коп., а також нараховано штраф у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 2438 грн.96 коп. (процентна складова)

Установлено, що Дарницьким районним судом м.Києва 4 грудня 2008 року був виданий судовий наказ про стягнення з ОСОБА_5 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 14 листопада 2007 року в розмірі 5144 грн. (а.с.54).

Після видачі судового наказу, ОСОБА_3 продовжила користуватися платіжною карткою за № НОМЕР_1 і 22 липня 2011 року поповнила картковий рахунок на 1000 грн. (а.с.51). Ця сума була зарахована банком в рахунок погашення заборгованості по наданому кредиту. Після 22 липня 2011 року ОСОБА_3 до закінчення строку дії картки платежів не здійснювалося.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачка ОСОБА_3 подала заяву про застосування до вимог банку наслідків пропуску строку позовної давності.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України) А за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 цієї статті).

Як зазначено у позовній заяві, строк дії кредитного договору відповідає строку дії кредитної картки.

У довідці, наданій банком до матеріалів справи, зазначено, що останнім днем строку дії картки № НОМЕР_1 є останній день листопада 2011.

Пунктом 5.4 Правил користування платіжною карткою встановлено, що погашення по кредиту по платіжним карткам без установленого мінімального платежу проводиться в наступному порядку: строк погашення відсотків - щомісячно за попередній місяць; строк погашення кредиту - в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці.

Отже, враховуючи, що зі спливом строку дії картки 30 листопада 2011 року закінчився і строк кредитування, а банк звернувся до суду з позовом у березні 2018 року, тобто поза межами трьохрічного строку позовної давності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу строку позовної давності, відповідно до положень ст.ст.256, 261, 267 ЦК України з урахуванням поданої відповідачем заяви.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що банк звернувся до суду в межах позовної давності з огляду на те , що останній платіж ОСОБА_3 здійснила у жовтні 2015 року в сумі 155 грн.19 коп., а банк в суд з позовом звернувся у березні 2018 року, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки такі доводи не підтверджуються наявними у справі документами, інформація про зарахування такої суми відсутня як у розрахунку заборгованості, так і у виписці по рахунку.

Зазначення у виписці по особовому рахунку та у розрахунку заборгованості про зарахування 11 березня 2015 року - 154 грн.88 коп., 9 квітня 2015 року - 429 грн.99 коп., не дає підстав уважати, що перебіг позовної давності перервався, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що ці кошти були зараховані відповідачкою або за її дорученням від її імені. До того ж, відповідачка ОСОБА_3 заперечувала внесення нею зазначених сум. Автоматичне погашення простроченої заборгованості за кредитним договором з іншої картки, про що міститься інформація у виписці по особовому рахунку, не є дією в розумінні ст..264 ЦК України, що свідчить про визнання позичальником свого боргу ( а.с.63-65).

Крім того, слід зазначити про те, що зі спливом строку дії кредитного договору, строку кредитування, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, комісію, а також обумовлену в договорі неустойку (пеня або штраф) припиняється ( висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18).

Таким чином, колегія суддів вважає, що заочне рішення Дарницького районного суду м.Києва ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 27 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус