Єдиний унікальний номер 235/7320/18 Номер провадження 22-ц/804/800/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 березня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Санікової О.С., Агєєва О.В.,

за участю секретаря Самойленко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19 грудня 2018 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Бородавки К.П. в місті Покровську Донецької області, повний текст судового рішення складений 21 грудня 2018 року, у справі номер 235/7320/18 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія», третя особа: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, про стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

22 листопада 2018 року до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ТОВ «Шахтобудівельна компанія», третя особа: Управління виконавчої дирекції ФСС України в Донецькій області, про стягнення моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивач з 11 жовтня 2017 року працював у відповідача прохідником підземним 4, 5 розряду з повним робочим днем в шахті. 4 травня 2018 року з ним стався нещасний випадок на виробництві, по факту якого складений Акт за формою Н-1 та Н-5. Згідно цього акту у позивача відбулась травматична ампутація 3, 4 пальців лівої кисті на рівні проксимальних міжфалангових суглобів, розчавлена рана нігтьової фаланги 5 пальця лівої кисті з дефектом м/тканин, рвана рана 2 пальця лівої кисті з дефектом м/тканини - S86.2.

Довідкою МСЕК №068332 та №0875937 від 19.07.2018 позивачу встановлено третю групу інвалідності та 35% втрати працездатності у зв'язку з травмою на виробництві.

30 жовтня 2018 року позивач був вимушений звільнитися за станом здоровя згідно з п. 2 ст. 40 КЗпП України.

ОСОБА_1 вважає, що внаслідок нещасного випадку йому заподіяна моральна шкода, яка полягає в незадовільному фізичному та моральному стані, що не дозволяє йому відчувати себе повноцінною людиною. Періодичні напади болю та усвідомлення того факту, що він став калікою, доводять його до різкого погіршення настрою та немотивованої агресії. Тривале лікування, відсутність можливості повного відновлення здоров'я, привели до погіршення стосунків у сім'ї. Він став інвалідом та позбавлений можливості повноцінно забезпечувати свою родину. Тому просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія», третя особа: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, про стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» на користь ОСОБА_1 18000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні іншої частини вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Із вказаним рішенням не погодився відповідач ТОВ «Шахтобудівельна компанія», подав апеляційну скаргу, в якій просив апеляційний суд скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19 грудня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди в розмірі 10294,00 грн.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального права ст.ст. 151, 237-1 КЗпП, Закону України «Про охорону праці» та процесуального права ст.ст. 263, 264 ЦПК України, що призвело до ухвалення рішення, про стягнення необґрунтованого завищеного розміру моральної шкоди на користь особи, яка теж винна в настанні нещасного випадку.

Актом про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1, комісія з розслідування нещасного випадку дійшла висновку про те, що позивач також винен у нещасному випадку, а саме виконував роботи з встановлення арочного кріплення з порушенням технології ведення робіт, що призвело до порушення п. 1 гл. 3 розділу 5 «Правил безпеки у вугільних шахтах», Технологічного паспорту виробництва робіт на проведення та кріплення виробки центральної панелі блока №11 та, відповідно, до нещасного випадку.

Приписи статті 151 КЗпП України відповідач не порушував, так як створив повністю безпечні умови праці і доказів які б спростовували зазначене не було надано і судом не досліджувалось.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивачу надана матеріальна допомога, він також винен у нещасному випадку, порушивши свої права, що призвело до нещасного випадку, тому розмір відшкодування необхідно зменшити до 10294,00 грн.

Сторони в судове засіданні апеляційного суду не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України (а.с. 74, 76).

Третя особа в судове засідання апеляційного суду не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України (а.с. 73).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю сторін та третьої особи.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як

на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що згідно трудової книжки серії ТН №214811 ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем в період з 11.10.2017 року по 30.10.2018 року та звільнений з посади прохідника 5 розряду з повним робочим днем в шахті згідно з наказом від 30.10.2018 року за станом здоровя за ч. 2 ст. 40 КЗпП України (а.с. 5-7).

Відповідно до акту №3 про нещасний випадок, повязаний з виробництвом, за формою Н-1, 04.05.2018 року з ОСОБА_1 під час виконання трудових обовязків стався нещасний випадок (а.с. 8-10).

Згідно з актом про ведення розслідування нещасного випадку, що стався 04.05.2018 року о 7 годині 00 хвилин, встановлено наслідки нещасного випадку: травматична ампутація 3,4 пальців лівої кисті на рівні проксимальних міжфалангових суглобів. Розчавлена рана нігтьової фаланги 5 пальця лівої кисті з дефектом м/тканин. Рвана рана 2 пальця лівої кисті з дефектом м/тканин S86.2 (а.с. 11-15).

Відповідно до довідки МСЕК від 19.07.2018 року ОСОБА_1 встановлено 35% втрати професійної працездатності первинно з 19.07.2018 року по 01.08.2019 року, протипоказана важка фізична праця, підземні умови праці, рекомендоване медикаментозне лікування (а.с. 16).

З епікризу історії хвороби №3857/404 з 04.05.2018 року по 22.05.2018 року вбачається, що ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділення МЦМЛ з діагнозом: повна травматична ампутація 3,4 пальців лівої кисті на рівні проксимальних міжфалангових суглобів. Розчавлена рана нігтьової фаланги 5 пальця лівої кисті з дефектом та розчавленням мяких тканин. Рвана рана 2 пальця лівої кисті з дефектом мяких тканин S86.2. Забій мяких тканин правого колінного суглобу. Забій мяких тканин грудної клітини (а.с. 18).

З виписки з протоколу №18-05/18 засідання профспілкового комітету ТОВ «Шахтобудівельна компанія» видно, що ОСОБА_1 на підставі його заяви від 14.05.2018 року провести профспілкові виплати в розмірі 2000,00 грн. у звязку з дорогим лікуванням (а.с. 31, 32).

Наказом ТОВ «Шахтобудівельна компанія» від 8 травня 2018 року №291 ОСОБА_1 надана матеріальна допомога в розмірі 3000,00 грн. (а.с. 33).

Відповідно до постанови Покровського відділення УВД ФСС України №0527/7498/7498/8 та №0527/7498/7498/9 від 22 серпня 2018 року ОСОБА_1 призначено одноразову допомогу в розмірі 9858,55 грн. та щомісячну грошову виплату в розмірі 5579,29 грн., проведено донарахування щомісячних виплат за липень 2018 року в розмірі 2339,70 грн. (а.с. 43, 44).

Задовольняючи позов частково в розмірі 18000,00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що діями відповідача позивачу спричинені моральні страждання, повязані з отриманням ним професійного захворювання, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним, відповідає фактичним обставинам справи та нормам закону.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Відповідно до приписів ст. 153 КЗпП України та Закону України «Про охорону праці» на всіх підприємствах, установах, організаціях створюються безпечні та нешкідливі умови праці.

Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника, або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, фати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди встановлюється законодавством.

Згідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами, внесеними постановами від 8 липня 1994 року №7, від 30 вересня 1994 року №11 та від 25 травня 1998 року №15, від 24 жовтня 2003 року №9), вирішуючи питання про прийняття до провадження заяв про відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, суди повинні враховувати, що спори між: потерпілим працівником та роботодавцем (незалежно від форм власності та виду діяльності) щодо права на відшкодування зазначеної шкоди підлягають судовому розгляду в порядку, встановленому для вирішення трудових спорів (гл. XV КЗпП).

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

За таких обставин, суд дійшов правильного висновку про наявність у позивача права вимагати відшкодування моральної шкоди, заподіяної здоровю.

Вказаний висновок суду відповідає положенням ст. 23 ЦК України та рішенню Конституційного Суду України від 27.01.2004 року №1-9рп./2004, згідно з яким ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

Судом встановлено, що позивач, працюючи в ТОВ «Шахтобудівельна компанія», отримав травму, внаслідок якої йому було встановлено третю групу інвалідності, визначено втрату працездатності 35%.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходив саме з принципів розумності та справедливості, у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відтак, доводи апеляційної скарги щодо порушення норм матеріального та просувального права є безпідставними.

Щодо доводів апеляційної скарги про отримання позивачем матеріальної допомоги та профспілкових виплат, апеляційний суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що постановою Покровського відділення УВД ФСС України №0527/7498/7498/8 та №0527/7498/7498/9 від 22 серпня 2018 року ОСОБА_1 призначено одноразову допомогу в розмірі 9858,55 грн. та щомісячну грошову виплату в розмірі 5579,29 грн. та проведено донарахування щомісячних виплат за липень 2018 року в розмірі 2339,70 грн.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» страхуванню від нещасного випадку підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору, на інших підставах, передбачених законом, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів, або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах, фізичні особи - підприємці, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню від нещасного випадку на інших підставах.

Відповідно до ч. 3 ст. 42 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» фонд фінансує витрати на медичну та соціальну допомогу, у тому числі на додаткове харчування, придбання ліків, спеціальний медичний, постійний сторонній догляд, побутове обслуговування, протезування, медичну реабілітацію, санаторно-курортне лікування, придбання спеціальних засобів пересування тощо, якщо потребу в них визначено висновками МСЕК та індивідуальною програмою реабілітації інваліда (у разі її складення). Фонд організовує цілеспрямоване та ефективне лікування потерпілого у власних спеціалізованих лікувально-профілактичних закладах або на договірній основі в інших лікувально-профілактичних закладах з метою якнайшвидшого відновлення здоров'я застрахованого.

З огляду на наведене вище, апеляційний суд вважає, що позивач має право та отримує передбачені Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» щомісячні грошові страхові виплати, ці виплати не мають впливати на розмір відшкодування матеріальної шкоди. Це ж стосується і профспілкових виплат. Тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 18000,00 грн.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі, зокрема в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обовязки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Відтак, підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» залишити без задоволення, рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19 грудня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст судового рішення складений 7 березня 2019 року.

Суддя: