ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства АКТАБАНК на ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 серпня 2018 року про забезпечення позову, -

в с т а н о в и л а:

08 серпня 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви та просила суд накласти арешт на нежитлове приміщення №2 (поз.1-14, загальною площею 102,44 кв.м, у загальному користуванні ІІ-І сходова клітина, а ганок, в цокольному поверсі житлового будинку), що по вул.Андрія Фабра (Сєрова), будинок 21 у м.Дніпрі (реєстраційний номер обєкта 01); заборонити публічному акціонерному товариству АКТАБАНК (далі ПАТ АКТАБАНК), Державному підприємству «Прозорро» вчиняти будь-які дії з організації, проведення торгів та оформлення результатів торгів через електронну торгову систему Prozorro, з продажу нерухомого майна: нежитлового приміщення №2 (поз.1-14, загальною площею 102,44 кв.м, у загальному користуванні ІІ-І сходова клітина, а ганок, в цокольному поверсі житлового будинку), що по вул.Андрія Фабра (Сєрова), будинок 21 у м.Дніпрі (реєстраційний номер обєкта 01), а також заборонити укладати та підписувати з переможцем електронних торгів договір купівлі-продажу, проводити розрахунки за продане майно, приймати платежі, приймати та передавати будь-які документи, повязані з предметом торгів, в тому числі їх оригінали;заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не виключно: скасування реєстрації права власності та інших речових прав, реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження стосовно нерухомого майна - нежитлового приміщення №2 (поз.1-14, загальною площею 102,44 кв.м, у загальному користуванні ІІ-І сходова клітина, а ганок, в цокольному поверсі житлового будинку), що по вул.Андрія Фабри (Сєрова), будинок 21 у м.Дніпрі (реєстраційний номер обєкта 01).

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 серпня 2018 року заява ОСОБА_2 задоволено.

В апеляційній скарзі ПАТ АКТАБАНК просить ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 серпня 2018 року скасувати, зазначаючи, що ухвала суду винесена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було враховано інтересів інших осіб які порушуються даним забезпеченням, крім того ухвала взагалі не містить правового обґрунтування.

Відповідно до постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 №11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення» строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов'язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Частиною 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобовязана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обовязки.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_2, а клопотання про відкладення розгляду справи від адвоката ОСОБА_3 до уваги не приймає, оскільки він зазначає, що 04 березня 2019 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір про надання правничої допомоги, втім копію даного договору до клопотання не долучив.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 суд виходив з її доведеності та цілковитої обґрунтованості.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна, зважаючи на наступне.

Згідно з п.п.1,4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду, у разі задоволення позову, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Відповідно заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача,щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Сукупний аналіз даних положень законодавства дає підстави вважати, що при вирішенні питання про застосування заходів забезпечення позову, суд повинен, крім іншого, зясувати відомості про особу відповідача та про належність йому майна, про накладення арешту на яке просить інша сторона.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернулась з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, мотивуючи її тим, що 27 липня 2017 року за договором купівлі-продажу придбала нежитлове приміщення на нежитлове приміщення №2 (поз.1-14, загальною площею 102,44 кв.м, у загальному користуванні ІІ-І сходова клітина, а ганок, в цокольному поверсі житлового будинку), що по вул.Андрія Фабра (Сєрова), будинок 21 у м.Дніпрі (реєстраційний номер обєкта 01), втім у подальшому їй стало відомо, що 03 квітня 2018 року право власності на придбане нею нерухоме майно було зареєстровано за ПАТ АКТАБАНК.

Також з матеріалів справ вбачається, що наразі власником спірного майна є ПАТ АКТАБАНК.

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття «майно» має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігати ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що заява про забезпечення позову саме обраним позивачем шляхом є необґрунтованою.

Обраний вид забезпечення позову на думку колегії суддів не є співмірним з позовними вимогами, оскільки жодних позовних вимог ОСОБА_2 так і не було заявлено.

Таким чином, заявником ОСОБА_2 не надано жодних доказів того, що існує загроза невиконання рішення прийнятого за наслідками розгляду даної справи.

За таких обставин ухвалу неможна визнати обґрунтованою, оскільки вона не відповідає вимогам процесуального закону, а тому підлягає скасуванню на підставі ст.376 ЦПК України з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства АКТАБАНК задовольнити.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 серпня 2018 року року про забезпечення позову скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

ОСОБА_4