Дата документу 09.01.2019 Справа № 317/4347/13-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №317/4347/13-ц Головуючий у 1 інстанції Громова І.Б.
Провадження № 22-ц/807/256/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Воробйової І.А.

за участю секретаря судового засідання: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 10 квітня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову, уточненому в ході судового розгляду, зазначало, що 11.02.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №8-0111009/ФК-08, згідно умов якого банк надав ОСОБА_3 кредитні кошти в розмірі 96520,00 доларів США з розрахунку 11,8% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 11.02.2008 року по 10.05.2019 року. Метою кредитування було придбання нерухомості. Також в позові вказано, що кредитним договором було встановлено, що повернення кредиту здійснюється щомісячно частками у розмірі не менше як 720,30 доларів США по 20 число включно кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, шляхом перерахування коштів на позичковий рахунок позичальника та/або шляхом внесення готівки до каси банку. Крім того в позові зазначено і те, що позичальник повинен був сплачувати банку проценти за користування кредитом та комісію за управління кредитом, яка складає 0,1% від суми кредиту, які в свою чергу, нараховуються в валюті кредиту за період з дня його надання до дня його повернення.

В забезпечення виконання кредитного договору між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_4 був укладений договір поруки №8-0111009/ZФПОР-08 від 11.02.2008 року. Згідно договору поруки, ОСОБА_4 поручилась перед кредитором за виконання ОСОБА_3 кредитного договору. Відповідальність поручителя настає у випадку невиконання (неналежного виконання) боржником зобов'язань за кредитним договором. Поручитель та боржник несуть перед позичальником солідарну відповідальність та в тому ж обсязі, що і боржник.

30.06.2010 року між ТОВ «Українським промисловим банком», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань, згідно якого ТОВ «Український промисловий банк» передав АТ «Дельта банк» право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі і за кредитним договором №8-0111009/ФК-08.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_3 належним чином умови договору не виконує, Банк направив на його адресу письмову вимогу про виконання зобов'язань, однак вимога, як зазначив Банк, ОСОБА_3 так і не була виконана, тому Банку був вимушений звернутись до суду із вказаним позовом.

Просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Банку заборгованість за кредитним договором №8-0111009/ФК-08, яка станом на 10.07.2017 року склала 3559987,86 грн., що складається з наступного: 2398426,01 грн. - тіло кредиту; 1132246,94 грн. - відсотки; 29317,91 грн. - комісія. Також Банк просив стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Банку судовий збір в розмірі 53253,22 грн.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 10 квітня 2018 року у задоволенні позову Банку відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким вищезазначені позовні вимоги Банка задовольнити у повному обсязі.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надали суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги Банку є необґрунтованими.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду правильним та таким, що узгоджується з вимогами закону.

Судом встановлено, що 11.02.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №8-0111009/ФК-08 (а.с. 6-12).

Згідно п.1.1 розділу 1 вказаного Договору, предметом кредитного договору є грошові кошти - 96 520,00 доларів США, які банк надав ОСОБА_3, а ОСОБА_3 зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку вказані грошові кошти в іноземній валюті та сплатити проценти, комісію в порядку та на умовах, визначених договором.

Пунктами 1.2 -1.4 Договору визначено, що строк кредитування встановлений 134 місяці з кінцевою датою повернення 10.05.2019 року. Метою кредитування визначено придбання нерухомості на вторинному ринку та сплату інших сукупних витрат.

Згідно п.2.1 умов надання та повернення кредиту для видачі кредиту, банк відкриває рахунок №46 в Запорізькій філії ТОВ «Укрпромбанк». Днем надання кредиту є день перерахування коштів з позичкового рахунку 11.02.2008 року.

Відповідно до п.1.11, позичальник зобов'язаний сплачувати платежі за цим Договором у розмірі, порядку та строки, встановлені цим Договором та Графіком платежів щодо погашення суми кредиту, процентів за користування кредитом, комісії банку, сукупних послуг, які надаються позичальником у зв'язку з укладанням цього Договору.

Пункт 2.4 Договору визначає, що повернення кредиту здійснюється щомісячно частинами в розмірі не менше як 720,30 доларів США по 20 число включно кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту.

Згідно пунктів 2.5-2.9 Договору всі погашення за кредитним договором здійснюються у валюті, в якій був виданий кредит - доларах США.

Відповідно до ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати відсотки. Розмір відсотків за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно п.1.5 Договору процентна ставка за користування кредитом складає 11,8 % річних.

Відповідно до пунктів 1.6,1.7 Договору - комісія за надання кредиту 1,3 % від суми кредиту, а комісія за управління кредитом складає 0,1% від суми кредиту.

Згідно із ст. 553 ЦК України під порукою розуміється договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем.

Згідно розділу 3 Договору, виконання зобов'язань за цим Договором забезпечується іпотекою: жилий будинок загальною площею 58,3 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 400 кв.м за адресою: АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_3 та порукою ОСОБА_4. Виконання умов забезпечення зобов'язань за цим Договором означає належне оформлення правочину іпотеки та поруки, що включає підписання кожного договору уповноваженою особою банку та позичальником та / або майновим поручителем.

В ході розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції позивачем не було надано договору іпотеки, не зважаючи на те, що ухвалою суду першої інстанції представника позивача було зобов'язував надати до суду всі докази по справі, в тому числі і договір іпотеки.

Згідно договору поруки №8-0111009/ZФПОР-08 від 11.02.2008 року (а.с.14), який був укладений між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_4, поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за виконання позичальником зобов'язань перед кредитором в повному обсязі.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що зазначені вище документи, підтверджують факт укладання договору про надання кредиту ОСОБА_3, в забезпечення виконання якого, був укладений договір поруки з ОСОБА_4 Судом встановлено, що всі сторони були повідомлені про умови та правила виконання своїх зобов'язань, кожен окремо, всі умови були узгоджені сторонами по справі, про що свідчать їх підписи.

Згідно наданої до суду копії договору про передачу активів та кредитних зобов'язань «Укрпромбанку» на користь «Дельта банку» від 13.06.2010 року, який був укладений між ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «Укрпромбанк» та НБУ, ТОВ «Укрпромбанк» передав всі свої активи та кредитній зобов'язання ПАТ «Дельта Банк».(а.с.33-37).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому (ч.1 ст. 1049, ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Позивачем суду була надана довідка станом на 03.09.2013 року, згідно якої вбачається, що заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором №8-0111009/ФК-08 складає 29 317,91 гривень, і це є комісія банку. По тілу кредиту та відсоткам, заборгованості не має (а.с.27).

26.07.2017 року до суду надійшла уточнена позовна заява ПАТ «Дельта Банк» (а.с.137-139) разом із розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 10.07.2017 року (а.с.140, 141). Розрахунок проведений з 01.07.2010 року по 10.07.2017 року включно.

Згідно уточненого позову вбачається, що заборгованість ОСОБА_3 перед ПАТ «Дельта Банк» за період з 01.07.2010 року по 10.07.2017 року становить 3 559 987,86 гривень, яка складається з наступного: тіло кредиту - 2 398 426,01 грн.; відсотки - 1 132 243, 94 грн.; комісія - 29 317,91 грн.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що довідка ПАТ «Дельта Банк» від 03.09.2013 року та розрахунок заборгованості станом 10.07.2017 року суперечать один одному.

Представником Банку не було надано будь-який інший розрахунок.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При розгляді справи в суді першої інстанції та при її перегляді в суді апеляційної інстанції Банком не було надано жодного доказу того, що розрахунок заборгованості за договором про надання кредиту ОСОБА_3 був зроблений банком правильно.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що представником Банку не надано доказів того, що ТОВ «Укрпромбанк» мав право надавати кредит в іноземній валюті, не надано розрахунок заборгованості в гривневому еквіваленті при тому, що позовні вимоги.

Суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що в розумінні статті 611 ЦК України, банк змінив в односторонньому порядку терміни повернення кредиту надіславши відповідачу (боржнику) вимогу про дострокове погашення кредиту. Водночас сам договір про надання кредиту, припинив свою дію з дати направлення банком вимоги про дострокове погашення кредиту.

Як встановлено судом першої інстанції, вперше ТОВ «Укрпромбанк» направив вимогу на адресу відповідачів про повне дострокове виконання зобов'язань 15.01.2009 року (а.с.186-189).

ТОВ «Укрпромбанк» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідачів суми боргу у 2010 році, однак позов ТОВ «Укрпромбанк» судом був залишений без розгляду.

20.09.2013 року ПАТ «Дельта Банк» направило на адресу відповідачів вимоги про дострокове погашення кредиту.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суд першої інстанції про те, що оскільки вказані факти знайшли документальне підтвердження, кредитний договір припинив свою дію у 2009 році, а тому у кредитора відсутні підстави для стягнення відсотків та комісії після дати направлення вимоги про дострокове повернення кредиту.

Вказана правова позиція відображена також в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2018 року №564/2199/15-ц.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що вимоги від 15.01.2009 p. пред'явлені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не є вимогами про повне дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором та не змінюють кінцевий строк погашення кредиту, є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що надіслані 15.01.2009 року на адресу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вимоги мають назву „Вимога про дострокове повне виконання зобов'язань" (Том 1, а.с.186, 187 ). Крім того, зі змісту вимог вбачається, що банк посилається на своє право на «дострокове повне повернення кредиту». Сума, яку вимагає повернути банк, а саме 739 552,05 грн., вказує на те, що банк вимагає сплатити не прострочені платежі, а саме весь залишок по кредиту. Банк ставить вимогу сплатити заборгованість на підставі п. 6.2. кредитного договору. Пунктом 6.2. кредитного договору передбачено право банку у випадку, зокрема, порушення позичальником строків платежів за договором вимагати повного дострокового повернення кредиту, тобто до настання дати, передбаченої п. 1.3. кредитного договору.

Таким чином, вимоги № 07/2-446 від 15.01.2009 р. та № 07/2-447 від 15.01.2009 p., пред'явлені відповідно ОСОБА_3 та ОСОБА_4, змінюють строк виконання зобов'язання щодо повернення кредиту. Позовна давність у даному випадку має обчислюватися саме виходячи з нового кінцевого строку виконання зобов'язань.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 09.11.2016 р. у справі № 6-2251цс16 пред'явлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності.

Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов.

Відповідно до наведених вище вимог, строк повного виконання зобов'язань за Договором настав для ОСОБА_3 - 15.02.2009 р., для ОСОБА_4 - 21.01.2009 р.

Відповідно, позовна давність за вимогами щодо сплати заборгованості за Договором сплила у лютому 2012 p., тобто до моменту пред'явлення ПАТ „Дельта Банк" позову про стягнення заборгованості.

Позивач мав можливість протягом встановленого законом строку подати до суду позов, перешкод для цього не мав.

Цим правом позивач не скористався, без поважних причин пропустив позовну давність, встановлену ст. 257 ЦК України.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п. 1 ст. 32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою №14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову.

Судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищенаведеного,судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 10 квітня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 16 січня 2019 року.

Головуючий

Судді: