справа №619/3540/17
провадження №4-с/619/38/19
УХВАЛА

іменем України

29 листопада 2019 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіБолибока Є.А.

Імена (найменування) учасників справи:

стягувач: прокуратура Харківської області,

боржник: ОСОБА_1 ,

державний виконавець: Розиган Олена Валентинівна.

Суть питання, що вирішується ухвалою.

ОСОБА_1 в особі свого представника - адвоката Ліпчанського В.В. звернулася до суду зі скаргою, в якій просила визнати не правомірними дії старшого державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова ГТУЮ у Харківській області Розиган О.В. щодо накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , та скасувати постанову про арешт майна боржника від 19.04.2019 у виконавчому провадженні № 58814948. В обґрунтування скарги адвокат зазначив наступне. Ухвалою Верховного суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 29 березня 2019 року у справі №619/3540/17 клопотання ОСОБА_1 задоволено та зупинено виконання рішення Харківського апеляційного суду від 12 лютого 2019 року до закінчення її перегляду в касаційному порядку. Проте боржнику стало відомо, що старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Розиган Оленою Валентинівною 19.04.2019 року було винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт всього майна ОСОБА_1 в рамках ВП № 58814948. Вважає, що вказана постанова була винесена із грубими порушеннями норм матеріального і процесуального права, а також безпідставно і необґрунтовано, а тому такою, що підлягає скасуванню, з усіма причинними наслідками, виходячи з того, що на момент відкриття виконавчого провадження № 58814948 (08.04.2019) та на момент винесення постанови про арени майна боржника (19.04.2019) існувала ухвала Верховного суду у складі суддів Касаційного цивільного суду від 29 березня 2019 року у справі № 619/3540/17, якою зупинено виконання рішення Харківського апеляційного суду від 12 лютого 2019 року до закінчення її перегляду в касаційному порядку. Крім того, під час винесення постанови про арешт майна ОСОБА_1 державним виконавцем було порушено норми чинного законодавства України та не встановлено, на яке саме майно накладається арешт, на яку вартість, та в якому розмірі. Зазначено «майно, що належить боржнику». Так, державним виконавцем було порушено статті 48, 50, 55, 56 Закону України «Про виконавче провадження».

Старший державний виконавець Міжрайонного ВДВС по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова ГТУЮ у Харківській області Розиган О.В. подала до суду відзив, в якому вказала наступне. Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення, Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору витрат виконавчою провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.04.2019 за боржником зареєстровано нерухоме майно: земельна ділянка площею 22,7000 га та квартира за адресою АДРЕСА_1 . Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, на все майно боржника, або на окремі речі. Керуючись ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» 19 квітня 2019 року старшим державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого проваджений, а саме 45383,14 грн. Статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зупиняє вчинення, виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа. Виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про обставини, зазначені в частині першій цієї статті зупиняє вчинення виконавчих дій, про що виносить відповідну постанову. Так 10.07.2019 до Міжрайонною відділу державної виконавчої служби від адвоката Ліпчанського В.В. надійшла заява про зупинення виконавчого провадження на підставі ухвали Верховного суду, 11.07.2019 старшим державним виконавцем винесено постанову про зупинення виконавчого провадження ВП № 58814948 до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

У судове засідання стягувач, боржник та державний виконавець не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Мотиви, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд.

Дослідивши надані матеріали, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги з таких підстав.

Згідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 1291 Конституції України передбачено, що судові рішення є обов`язковими до виконання.

Згідно вимог ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

У відповідності до статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Отже, згідно положень діючого законодавства, обов`язком органів виконавчої служби є забезпечення повного, своєчасного та неупередженого виконання рішення суду.

Судом встановлено, що на виконанні у старшого державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова ГТУЮ у Харківській області Розиган О.В. перебуває виконавче провадження № 58814948, відкрите на підставі виконавчого листа № 619/3540/17, виданого 13.03.2019 Дергачівським районним судом Харківської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь прокуратури Харківської області судового збору у розмірі 41257,40 грн.

19 квітня 2019 року постановою старшого державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова ГТУЮ у Харківській області Розиган О.В. накладено арешт на майно, що належить боржнику ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору 45383,14 грн.

Ухвалою Верховного Суду від 29.03.2019 відкрито касаційне провадження по справі № 619/3540/17 та зупинено виконання постанови Харківського апеляційного суду від 12.02.2019 до закінчення її перегляду в касаційному порядку.

10 липня 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Ліпчанський В.В. подав заяву до Міжрайонного ВДВС по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова ГТУЮ у Харківській області про зупинення провадження на підставі ухвали Верхового Суду від 29.03.2019.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про обставини, зазначені в частині першій цієї статті.

11 липня 2019 року старший державний виконавець Міжрайонного ВДВС по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова ГТУЮ у Харківській області Розиган О.В. керуючись п. 2 ч. 1 ст. 34 та ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» зупинила вчинення виконавчих дій до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

Отже, дії старшого державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова ГТУЮ у Харківській області Розиган О.В. вчинені відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та в межах повноважень державного виконавця.

Згідно з ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно ч.2 ст.258 ЦПК України, процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Відповідно до вимог ч.4 ст.259 ЦПК України ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті.

Відповідно до абз.2 ч.6 ст.259 ЦПК України складання повного тексту ухвали, залежно від складності справи, може бути відкладено на строк не більш як п`ять днів з дня оголошення вступної та резолютивної частин ухвали.

На підставі викладеного, керуючись ст.447-451 ЦПК України, суд

постановив:

Відмовити у задоволенні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Ліпчанського В.В.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги особою, яка її оскаржує, протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 02 грудня 2019 року.

Суддя Є. А. Болибок