Дата документу 02.12.2019
Справа № 334/9645/14-ц
Провадження № 4-с/334/55/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2019 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Козлової Н.Ю.

при секретарі Манюхіні О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції, стягувач АТ «Таскомбанк»

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до ленінського районного суду м.Запоріжжя зі скаргою на дії ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції, стягувач АТ «Таскомбанк», в якій просить суд визнати незаконними дії державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Москаленко Л.П. щодо опису та накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Скасувати постанову державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Москаленко Л.П. від 12 серпня 2019 року ВП № 59217349 про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою було описано та накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Визнати незаконними дії старшого державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Сівакової О.О. щодо накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 , яка підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Скасувати постанову старшого державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Сівакової О.О. від 10 вересня 2019 року ВП № 59217349 про арешт майна боржника, якою було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , яка підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Визнати незаконними дії старшого державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Сівакової О.О. щодо призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні ВП № 59217349 та зобов`язання останнього надати письмовий висновок, звіт про оцінку майна, а саме квартири АДРЕСА_2 , яка підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Скасувати постанову старшого державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Сівакової О.О. від 11 вересня 2019 року ВП № 59217349 щодо призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні та зобов`язання останнього надати письмовий висновок, звіт про оцінку майна, а саме квартири АДРЕСА_2 , яка підпадає під дію кону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забез чення кредитів в іноземній валюті».

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_3 , який діє на підставі доручення від ОСОБА_4 пояснив суду, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2015 справі №334/9645/14-ц було задоволено позов Публічного акціонерного товариства комбанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто на користь банка 355 984,47 грн. боргу за кредитним договором 3 559,84 грн. судового збору.

Постановою державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 28 травня 2019 року було відкрито виконавче провадження ВП № 59217349, щодо примусового виконання Виконавчого листа № 334/9645/14-ц виданого 12.02.2015 Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_5 на користь «Таскомбанк» суми боргу у розмірі 355 984,47 грн.

Постановою державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Москаленко Л.П. від 12 серпня 2019 року ВП № 59217349 про опис та арешт майна (коштів) боржника, було описано та накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою старшого державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Сіваковою О.О. від 10 вересня 2019 року ВП № 59217349 про зміну назви боржника виконавчого провадження, було змінено прізвище боржника з ОСОБА_6 .

Постановою старшого державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій обвласті Сіваковою О.О. від 10 вересня 2019 року ВП № 59217349 про арешт майна боржника, було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 .

Постановою старшого державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Сіваковою О.О. від 11 вересня 2019 року ВП № 59217349 про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні було призначено суб`єктом оціночної діяльності та зобов`язано надати письмовий висновок, звіт про оцінку майна, а саме квартири АДРЕСА_2 .

Заявник вважає, що дії державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Москаленко Л.П. щодо опису та накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , а також дії старшого державного виконавця Дніпрове відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Сівакової О.О. щодо накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та призначення суб`єкта оцінок діяльності є незаконними, оскільки зазначені дії спрямовані на примусову реалізацію належної заявнику квартири АДРЕСА_2 , яка не може бути відчужена без її згоди, оскільки підпадає під дію Закону України «Про мораторій стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Так, заявник вважає, що протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, даного як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуто (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статті 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язання громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами з наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Заявник зазначає, що зазначена квартира є єдиним та постійним місцем її мешкання.

Іншого нерухомого майна придатного для проживання вона не має.

Так, ОСОБА_4 на праві власності належить 1/5 частка двокімнатної квартири, за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 51,5 кв.м, житловою площею 28,5 кв.м. Тобто, їй належить 5,7 кв.м. житлової площі квартири, за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до ст. 47 Житлового Кодексу УРСР норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.

З зазначеного випливає, що оскільки житлова площа належної заявнику 1/5 частки квартири, за адресою: АДРЕСА_3 , більше ніж у два рази менше за встановлену норму жилої площі в Україні на одну особу, а тому дана частка квартири не може вважатися нерухомим майном придатним до життя.

Крім того, на даний час у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстровані, проживають та займають одну кімнату ОСОБА_7 , якій належить 2/5 частки квартири, разом зі своїм чоловіком ОСОБА_8 та донькою ОСОБА_9 , 2011 року народження, що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи.

У даній квартирі також зареєстрований, проживає та займає другу кімнату ОСОБА_10 якому належить 1/5 частка квартири та який є інвалідом другої групи, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК Міністерства охорони здоров`я України Серія 10 ААБ № 495593, та у якого ампутовано обидві ноги, що підтверджується виписним епікризами.

Дані обставини, на думку заявника свідчать про те, що на квартиру АДРЕСА_2 розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті та вона не може бути відчужена без згоди позичальника, яку вона не надавала.

З огляду на зазначене, заявник наполягає на тому, що дії державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області щодо опису та накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , а також дії старшого державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Сіваковою О.О. щодо накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 та призначення оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні № 59217349, та зобов`язання останнього надати письмовий висновок, звіт про оцінку а саме квартири АДРЕСА_2 є незаконні оскільки у даному випадку проведення опису, накладення арешту та проведення квартири АДРЕСА_2 є складовими програми примусової реалізації належного заявнику нерухомого житлового майна, яке підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України».

Державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Сівакова О.О. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги та пояснювала суду, що державний виконавець діяв виключно в рамках Закону «Про виконавче провадження», тому оскаржувати її дії заявником є недоречним.

Представник стягувача у судове засідання не з`явився, але надав суду письмові заперечення в яких вказав, що закон про мораторій не передбачає таких підстав як наявність у боржника нерухомого майна, придатного для проживання, як зазначено в скарзі, а також не встановлює вимог до конкретного розміру житлової площі тощо.

Проаналізувавши матеріали скарги суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У пункті 7 частини третьої статті 2 ЦПК України визначено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є обов`язковість судового рішення.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Судовий контроль за виконанням судових рішень, зокрема, право сторони виконавчого провадження на звернення до суду зі скаргою на рішення, дію чи бездіяльністю державного виконавця регламентовано розділом VІІ ЦПК України.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

В ході судового розгляду було досліджено, що постановою державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Москаленко Л.П. від 28 травня 2019 року ВП № 59217349 було відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 334/9645/14-ц виданого 12.02.2015 року Ленінським р/с м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_5 на користь АТ «Таскомбанк» суми боргу у розмірі 355 984,47 грн.

Відповідно інформаційної довідки з ДРРП на нерухоме майно боржнику належить на праві власності квартира АДРЕСА_2 , яка перебуває в іпотеці стягувача відповідно договору іпотеки № 2760 від 02.06.2006року ПН ЗМНО Бургазли 1.1, та 1/5 частина квартири АДРЕСА_4 .

12.08.2019 року, з метою виконання рішення суду, державним виконавцем була складена постанова про опис та арешт майна (коштів) боржника, а саме квартири АДРЕСА_2 .

02.09.2019 року державним виконавцем був накладений арешт на 1/5 частину квартири АДРЕСА_4 .

10.09.2019 року державним виконавцем була винесена постанова про накладення арешту на квартира АДРЕСА_2 .

10.09.2019 рокупостановою державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області було змінено прізвище боржника з ОСОБА_11 на ОСОБА_12 .

11.09.2019 року на підставі ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження».

05.02.2019 року державним виконавцем була винесена постанова про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні. Відповідно Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014року № 1304-УІІ

Протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку". якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно: загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

З матеріалів справи вбачається, що у власності боржника є інше житлове майно, а саме 1/5 частина квартири АДРЕСА_4 , тобто дія мораторію на реалізацію квартири АДРЕСА_2 не розповсюджується.

Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014року № 1304-УІІ не передбачено, що інше житлове майно позичальника або майнового поручителя повинно відповідати нормам ст. 47 Житлового кодексу УРСР.

Згідно ч.5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Представник боржника був ознайомлений з матеріалами виконавчого провадження 12.09.2019року, що підтверджується її заявою, тобто строк на оскарження виконавчих дій пропущений.

Таким чином вбачається, що старшим державним виконавцем Сіваковою О.О. було здійснено необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення.

Державний виконавець зобов`язаний, використовувати надані йому права відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» і не допускати у своїй діяльності порушення права та законних інтересів фізичних і юридичних осіб та здійснювати заходи, необхідні для своєчасного виконання рішення в порядку та спосіб, встановленому виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Положенням ст. ст. 6, 11 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язано виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Перелік прав та обов`язків державного виконавця визначений ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», частиною 1 якої передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Із змісту наведених положень закону випливає, що метою виконавчого провадження є захист інтересів стягувачів шляхом здійснення сукупності передбачених законом заходів, спрямованих на дієве та ефективне виконання рішень суду та інших органів і посадових осіб, а посадові особи державної виконавчої служби при здійсненні виконавчого провадження наділені широким колом повноважень та зобов`язані неухильно дотримуватись прав і законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Підставою скарги заявник зазначає положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» в сукупності із тим фактом, що хоча їй і належить на праві власності 1/5 частина іншої двокімнатної квартири - за адресою АДРЕСА_3 , але це житло скаржниця вважає неналежним для проживання з підстав недостатності житлової площі. Проте, закон про мораторій не передбачає наявності у боржника нерухомого майна, придатного для проживання, як це зазначено в скарзі та не встановлює вимог до конкретного розміру житлової площі тощо.

Навпаки, Закон про мораторій зупиняє стягнення виключно в разі якщо у боржника не знаходиться у власності інше нерухоме житлове майно.

Таким чином, оскільки боржник є власником іншої квартири, яка є житловим майном, то мораторій на стягнення іншої (іпотечної) квартири не розповсюджується і не підлягає застосуванню.

Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти саме такого висновку, оскільки Державний виконавець зобов`язаний, використовувати надані йому права відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» і не допускати у своїй діяльності порушення права та законних інтересів фізичних і юридичних осіб та здійснювати заходи, необхідні для своєчасного виконання рішення в порядку та спосіб, встановленому виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження».

Водночас законодавець імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості або звітом про оцінку майна спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Право та порядок на звернення до суду за захистом визначається процесуальним законом.

Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства (стаття 1 ЦПК України).

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Виходячи з вищевказаного, суд прийшов до висновку, що скаржником не доведено порушення його прав через дії чи бездіяльність державного виконавця, а тому у задоволені скарги потрібно відмовити у відповідності до ч. 3 ст. 451 ЦПК України.

Керуючись ст. 129-1 Конституції України, статтями 1, 2, 4, 5, 19, 247, 447-451 ЦПК України, ст. 195 СК України, статтями 1, 6, 11, 13, 18, 71, 74 ЗУ «Про виконавче провадження», суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції, стягувач АТ «Таскомбанк» відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в Запорізький апеляційний суд через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Н.Ю.Козлова