КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 369/7878/18

номер провадження: 22-ц/824/8978/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Ющенко Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 березня 2019 року у складі судді Ковальчук Л.М., у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та звільнення майна з-під арешту,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Позика»)звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та звільнення майна з-під арешту.

Позовна заява мотивована тим, що 05 червня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» (далі - ПАТ «Укрсиббанк»),та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті у розмірі 78 450,00 доларів США на строк до 30 травня 2017 року. На забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту, 05 червня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки №3616, за яким відповідач передав банку в іпотеку належну йому земельну ділянку загальною площею 1500 кв.м з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, кадастровий номер :06:003:0014, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач вказував, що 02 грудня 2016 року між ПАТ «УкрСиббанк» та товариством з обмеженою відповжіальністю «Фінансова компанія «Фінактив» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Фінактив») було укладено договір факторингу № 50/1, відповідно до умов якого право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 05 червня 2007 року перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Фінактив». 12 грудня 2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінактив» та ТОВ «Фінансова компанія «Позика» було укладено договір факторингу № 50/1-1, відповідно до умов якого право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 05 червня 2007 року перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Позика». В подальшому, 03 січня 2017 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінактив» та ТОВ «Фінансова компанія «Позика» було укладено договір про відступлення прав за договорами іпотеки № 1, відповідно до якого право вимоги за договором іпотеки від 05 червня 2007 року, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Позика».

Позивач зазначав, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 вересня 2008 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмір 392 057 грн 20 коп., заборгованість за відсотками у розмірі 30 621 грн 53 коп., пеню за прострочення кредиту у розмірі 1 667 грн 50 коп., пеню за прострочення сплати процентів у розмірі 1 159 грн 50 коп., державне мито в сумі 1 700 грн 00 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 30 грн 00 коп. Однак вказане рішення суду відповідачем не виконане, заборгованість не погашена.

Вказував, що у зв`язку з непогашенням відповідачем в повному обсязі заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 05 червня 2007 року перед новим кредитором виникла заборгованість у розмірі 4 484 425 грн 88 коп., яка складається із: заборгованості за основним боргом за кредитом у розмір 118 883 грн 29 коп., заборгованості простроченого основного боргу за кредитом у розмірі 1 890 262 грн 77 коп., заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 30 204 грн 31 коп., заборгованості за простроченими процентами у розмірі 2 445 075 грн 51 коп., що підтверджується витягом з реєстру боржників до договору факторингу №50/1-1 від 12 грудня 2016 року

Вказував, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 21 жовтня 2009 року Київською обласною філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції за № 9171516 внесено запис про арешт нерухомого майна: земельної ділянки, яка є предметом іпотеки. Вказаний арешт був накладений на земельну ділянку після укладення та реєстрації договору іпотеки з банком та перешкоджає вчиненню звернення стягнення на предмет іпотеки.

З урахуванням наведеного ТОВ «Фінансова компанія «Позика» просило у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 05 червня 2007 року у розмірі 4 484 425 грн 88 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 118 883 грн 29 коп., заборгованість за простроченим кредитом у розмірі 1 980 262 грн 77 коп., заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 30 204 грн 31 коп. та заборгованість за простроченими процентами у розмірі 2 445 075 грн 51 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 3616, посвідчений 05 червня 2007 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, реєстровий №3427, шляхом надання ТОВ «Фінансова компанія «Позика» права на продаж предмета іпотеки, а саме, земельної ділянки загальною площею 1500 кв.м з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, кадастровий номер :06:003:0014, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , будь-якій особі-покупцеві в порядку, визначеному ст.38 Закону України «Про іпотеку» за ціною визначеною на підставі оцінки майна суб`єкта оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Також ТОВ «Фінансова компанія «Позика» просило звільнити з-під арешту предмет іпотеки: земельну ділянку загальною площею 1500 кв.м з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, кадастровий номер :06:003:0014, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , який накладений 21 жовтня 2009 року Київської обласною філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України за № 9171516.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 березня 2019 року у задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Позика» відмовлено.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Фінансова компанія «Позика» подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову з тих підстав, що позивачем не надано суду доказів про проведену оцінку предмета іпотеки, оскільки відповідно до договору іпотеки від 05 червня 2007 року за домовленістю сторін заставна вартість земельної ділянки становить 530 250 грн 00 коп. Крім того, вказаний висновок суду суперечить висновкам Великої Палати Верхового Суду, які викладені у постанові від 21 березня 2018 року у справі №235/3619/15-ц (провадження №14-11цс18) про те, що не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні не має вирішального значення та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень.

Відповідач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідач ОСОБА_1 у судові засідання 12 вересня 2019 року, 01 жовтня 2019 року, 29 жовтня 2019 року та 21 листопада 2019 року не з`явився. Київським апеляційним судом на адресу ОСОБА_1 , яка містяться у матеріалах справи, направлялися судові повістки про виклик. 05 вересня 2019 року, 16 вересня 2019 року, 08 жовтня 2019 року, 30 жовтня 2019 року на адресу апеляційного суду повернулися конверти із судовими повістками, адресовані ОСОБА_1 (а.с.118, 126, 135, 195) які повернуто поштовим відділенням у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання, що відповідає пункту 116 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270.

У зв`язку з неотриманням відповідачем ОСОБА_1 судових повісток про виклики в судові засідання, 29 жовтня 2019 року апеляційним судом на офіційному веб-сайті судової влади України було розміщене оголошення про виклик його в судове засідання 21 листопада 2019 року на 15 год 15 хв. (а.с.196 - 197), а тому колегія суддів вважає, що відповідач ОСОБА_1 про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином.

Зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, якою передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а також враховуючи, що сторони зобов`язані цікавитися провадженням у справі, добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів визнала неявку відповідача ОСОБА_1 такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягаєзадоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Позика», суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано суду доказів про проведену оцінку предмета іпотеки.

Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, у зв`язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 05 червня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк»,та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті у розмірі 78 450,00 доларі США на строк до 30 травня 2017 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту, 05 червня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки №3616, за яким відповідач передав банку в іпотеку належну йому земельну ділянку загальною площею 1500 кв.м з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, кадастровий номер :06:003:0014, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Федотовою О.В. та зареєстрований в реєстрі за №3427.

05 червня 2007 року до державного реєстру іпотек внесено реєстраційний запис про реєстрацію предмету іпотеки за номером 18111779, а також реєстраційний запис до єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна на зазначений предмет іпотеки за номером 5073549 (а.с.28).

02 грудня 2016 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінактив» було укладено договір факторингу № 50/1, відповідно до умов якого право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту №0 від 05 червня 2007 року, укладений між банком ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Фінактив».

12 грудня 2016 року між «Фінансова компанія «Фінактив» та ТОВ «Фінансова компанія «Позика» було укладено договір факторингу №50/1-1, відповідно до умов якого право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 05 червня 2007 року, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , перейшло до позивача ТОВ «Фінансова компанія «Позика».

03 січня 2017 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінактив» та ТОВ «Фінансова компанія «Позика» було укладено договір про відступлення прав за договорами іпотеки №1, відповідно до якого право вимог за договором іпотеки, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Позика».

Відповідно до пункту 4.3 договору іпотеки, у випадках, зазначених в п.п.2.1.1-2.1.2 цього договору іпотеки іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю повідомлення, оформлене згідно ст.35 Закону України «Про іпотеку».

Згідно з пунктом 4.4 договору іпотеки, у разі невиконання іпотекодавцем вимог, зазначених в повідомлені, про яке йдеться в 4.3. цього договору, іпотеко держатель здійснює стягнення.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст.12 Закону України «Про іпотеку».

Стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки.

Положеннями ч.1 ст.39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст.38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 травня 2018 року ТОВ «Фінансова компанія «Позика» направило на адресу ОСОБА_1 вимогу про усунення порушення умов договору про надання споживчого кредиту № 0 від 05 червня 2007 року, в якій просило погасити існуючу заборгованість у розмірі 4 484 425 грн 88 коп. Однак відповідач в добровільному порядку заборгованість не погасив.

Тобто, встановивши наявність заборгованості за договором надання споживчого кредиту, порушення обов`язків іпотекодавцем, ТОВ «Фінансова компанія «Позика» прийняло рішення про звернення стягнення на предмети іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві в порядку, визначеному ст.38 Закону України «Про іпотеку» за ціною визначеною на підставі оцінки майна суб`єкта оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

При цьому, ТОВ «Фінансова компанія «Позика» не зазначило початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до ч.6 ст.38 Закону України «Про іпотеку».

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можна зробити висновок, що у розумінні норми ст.39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч.6 ст.38 цього Закону.

Разом з тим, відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася.

З урахуванням наведеного, лише не зазначення початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення, та не тягне за собою безумовної підстави для відмови в позові про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верхового Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі №235/3619/15-ц (провадження №14-11цс18).

За таких обставини, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відмову у позові ТОВ «Фінансова компанія «Позика» про звернення стягнення на предмет іпотеки з тих підстав, щопозивачем не надано суду доказів про проведену оцінку предмета іпотеки, не відповідає нормам матеріального права.

Зазначені порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Позика» про звернення стягнення на предмет іпотекипідлягають задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст.ст.1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України «Про іпотеку».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до положень ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки є порушення зобов`язань з боку боржника.

По справі встановлено, що у травні 2008 року акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 05 червня 2007 року.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 вересня 2008 року позов акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 05 червня 2007 року у розмірі 392 057 грн 20 коп., заборгованість за відсотками у розмірі 30 621 грн 53 коп., пеня за прострочення погашення кредиту у розмірі 1 667 грн 50 коп., пеня за прострочення сплати процентів у розмірі 1 159 грн 50 коп. (а.с.21).

У ч.1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. В разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України.

Якщо за рішенням заборгованість за кредитним договором указана у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, передбачених договором.

Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, пред`явивши у травні 2008 року позов до позичальника про стягнення заборгованості, банк на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, у зв`язку з чим його право нараховувати передбачені кредитним договором проценти за кредитом після дня пред`явлення позову припинилося.

Судом встановлено, що у рішенні Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 вересня 2008 року, яким позов банку про стягнення заборгованості задоволено, заборгованість за кредитним договором, що утворилася на той час, вказана у повному обсязі.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позивач має право на пред`явлення до відповідача вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) та процентів згідно з договором про надання споживчого кредиту, нарахованих на час звернення до суду у травні 2008 року з позовом про дострокове виконання договору.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Позика» про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню частково та врахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту №0 від 05 червня 2007 року у розмірі 422 678 грн 73 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 392 057 грн 20 коп. та заборгованість за відсотками у розмірі 30 621 грн 53 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №3616 від 05 червня 2007 року, шляхом надання ТОВ «Фінансова компанія «Позика» права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі -покупцеві в порядку, визначеному ст. 38 Закону України «Про іпотеку» за ціною визначеною на підставі оцінки майна суб`єкта оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Позика» про звільнення майна з-під арешту підлягають задоволенню з таких підстав.

По справі встановлено, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 21 жовтня 2009 року Київською обласною філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції за № 9171516 внесено запис про арешт нерухомого майна, зокрема, земельної ділянки загальною площею 1500 кв.м з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, кадастровий номер :06:003:0014, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про виконавче провадження» та Законом України «Про іпотеку».

Згідно з ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя.

Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 52 «Про виконавче провадження», у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз`яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

За положеннями ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ч.7 ст.3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Відповідно до ч.6 ст.3 Закону України «Про іпотеку» в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Установивши, що право іпотекодержателя згідно з умовами договору іпотеки від 05 червня 2007 року на першочергове задоволення своїх грошових вимог за рахунок предмета іпотеки виникло раніше ніж внесено запис Київською обласною філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції за №9171516 від 21 жовтня 2009 року на вказаний предмет іпотеки, та враховуючи, що до позивача перейшли права іпотекодержателя даного майна, тому колегія суддів вважає, що відповідно до положень ст.3 Закону України «Про іпотеку» позивач має першочергове право на задоволення своїх вимог, забезпечених іпотекою.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що накладення арешту на спірну земельну ділянку - предмет іпотеки порушує права ТОВ «Фінансова компанія «Позика», як іпотекодержателя, тому це майно підлягає звільненню з-під арешту.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїх постановах від 16 травня 2018 року у справі №338/1118/16-ц, від 10 жовтня 2018 року у справі №183/4363/16 та від 20 лютого 2019 року у справі № 278/2661/16-ц.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

ТОВ «Фінансова компанія «Позика» за подання позову до суду сплатило судовий збір у розмірі 3 524 грн 00 коп., а за подання апеляційної скарги - 5 286 грн 00 коп. Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і частково задовольняє позов ТОВ «Фінансова компанія «Позика», то понесені позивачем витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 8 810 грн 00 коп.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» задовольнити частково.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 березня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та звільнення майна з-під арешту задовольнити частково.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту №0 від 05 червня 2007 року у розмірі 422 678 (чотириста двадцять дві тисячі шістсот сімдесят вісім) грн 73 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 392 057 грн 20 коп. та заборгованість за відсотками у розмірі 30 621 грн 53 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 3616 від 05 червня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області та зареєстрованого в реєстрі за №3427, шляхом надання товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» права на продаж предмета іпотеки: земельної ділянки, загальною площею 1500 кв.м, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :06:003:0014, будь-якій особі-покупцеві в порядку, визначеному ст. 38 Закону України «Про іпотеку» за ціною визначеною на підставі оцінки майна суб`єкта оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Звільнити з-під арешту предмет іпотеки: земельну ділянку, загальною площею 1500 кв.м, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :06:003:0014, що накладений 21 жовтня 2009 року Київською обласною філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, реєстраційний номер обтяження 9171516.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» судовий збір у розмірі 8 810 грн 00 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді