Справа № 442/8241/16-ц
Провадження № 6/442/176/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2019 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кучаковського Ю.С.,

за участю секретаря судового засідання Кравців Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дрогобичі подання державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Сидор Христини Михайлівни, за погодженням начальника відділу Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Савчина Н.В., про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в :

Державний виконавець Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Сидор Х.М. звернулася з поданням, в якому просить встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України (без вилучення паспортного документа) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , прож. за адресою: АДРЕСА_1 , - до виконання зобов`язань, покладених на нього згідно виконавчого листа № 442/8241/16-ц, виданого 30.05.2018 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь ОСОБА_3 матеріальна шкода у розмірі 141 874,37 грн. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судові збори у розмірі 709,37 грн, витрати на проведення оцінки майна у розмірі 701,06 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 820,46 грн. В обгрунтування подання зазначає, що на примусовому виконанні у Дрогобицькому міськрайонному відділі державної виконавчої служби ГТУЮ у Л/о перебуває виконавче провадження АСВП № 56833745 з примусового виконання виконавчого листа № 442/8241/16-ц, виданого 30.05.2018 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 солідарно на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 141 874 (сто сорок одна тисяча вісімсот сімдесят чотири) грн 37 к. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 709 (сімсот дев`ять) грн 37 к., витрати на проведення оцінки майна (проведення експертизи) у розмірі 701 (сімсот одна) грн 16 к., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 820 (чотири тисячі вісімсот двадцять) грн 46 к. Вказує, що дата відкриття виконавчого провадження АСВП № 56833745 - 24.07.2018. Боржник ОСОБА_1 не виконує рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області по справі № 442/8241/16-ц. Станом на 12.11.2019, починаючи з 19.02.2019 (дата набрання рішенням суду законної сили), боржник ОСОБА_1 не вживає жодних заходів, спрямованих на погашення заборгованості перед стягувачем ОСОБА_3 та державою, виклики та попередження державного виконавця ігнорує. 04.12.2018 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та внесено записи про обтяження до Державних реєстрів обтяження рухомого та нерухомого майна. Згідно інформаційних ресурсів Національної автоматизованої інформаційної системи Єдиного державного реєстру МВС України за боржником не зареєстровано жодних транспортних засобів. Державним виконавцем 04.12.2019 було винесено постанову про арешт коштів боржника на всі відкриті рахунки у всіх банках, що володіють банківською ліцензією Національного банку України та діють на території України. Державний виконавець неодноразово телефонував боржнику, попереджаючи його про відповідальність за невиконання рішення суду, однак останній відмовлявся виконувати вищевказане рішення. Державними виконавцями неодноразово здійснювався вихід за адресою вказаною у виконавчому документі як місце проживання боржника, а саме: АДРЕСА_1 , - однак, боржник жодного разу не відчиняв дверей, про що 07.09.2019 складено відповідний акт державного виконавця. При примусовому виконанні вищевказаного виконавчого документа державними виконавцями неодноразово скеровувались запити в реєструючі органи та в органи ПФУ, органи ДФСУ щодо боржника, однак, останній на території України не отримує доходу у вигляді пенсії, заробітньої плати тощо. Однак, згідно інформації Державної прикордонної служби України боржник ОСОБА_1 перетинає кордон України. Враховуючи вищенаведене, просить подання задовольнити.

Державний виконавець у судовому засіданні вимоги подання підтримала, просила задовольнити. Вказала, що боржник повідомлений про відкрите виконавче провадження та долучила квитанцію про часткове виконання рішення ОСОБА_1 , а саме про сплату ним 1 000 грн, призначення платежу: матеріальна шкода.

Дослідивши матеріали подання, суд дійшов висновку, що у задоволенні подання слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Згідно ст. 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Згідно ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка є громадянином України, має право на безперешкодне повернення в Україну. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Фізична особа не може бути видворена з обраного нею місця перебування, доступ до якого не заборонений законом. Законом можуть бути встановлені особливі правила доступу на окремі території, якщо цього потребують інтереси державної безпеки, охорони громадського порядку, життя та здоров`я людей.

Згідно ст. 6 Закону України „Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України" право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: 1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; 3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; 4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; 5) він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів; 9) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду. Тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених частинами першою та шостою цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством. У разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону. У разі накладення на громадянина адміністративного стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого частиною сьомою статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення, йому тимчасово обмежується право на виїзд з України з дитиною строком на один рік з дня накладення адміністративного стягнення, крім випадку, коли є нотаріально посвідчена згода на виїзд дитини другого з батьків.

Враховуючи вказані вимоги закону для задоволення подання державного виконавця про здійснення згаданого тимчасового обмеження конституційних прав громадянина України, які також гарантовані Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод повинні бути достатньо вагомі підстави, які свідчили б про необхідність застосування такого заходу, насамперед в інтересах забезпечення виконання судового рішення. Такими, зокрема, можна вважати встановлення факту свідомого ухилення боржника фізичної особи чи керівника боржника юридичної особи від виконання судового рішення, вчинення дій, що свідчили б про намагання шляхом виїзду за межі України ухилитись від виконання рішення суду, тощо.

Крім цього, згідно ч. 5 ст. 19 Закону України „Про виконавче провадження" боржник зобов`язаний: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

У зв`язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може, зокрема, свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 19 згаданого Закону України „Про виконавче провадження", зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження, тощо.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, доводи державного виконавця, що вказують на неправомірні дії та бездіяльність боржника, що могли б свідчити про його ухилення від виконання рішення суду не слід вважати обґрунтованими.

Так, дійсно державним виконавцем у відповідності до вимог закону відкрито виконавче провадження, вчинено ряд дій на виконання судового рішення, про яке йшлося, однак підстав вважати, що боржник ухиляється від виконання судового рішення, що могло б бути підставою для тимчасового обмеження його у праві виїзду за межі України немає з врахуванням наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України „Про виконавче провадження" (станом на час відкриття виконавчого провадження) копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Отже, на момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та підтверджуватися матеріалами виконавчого провадження.

Поряд з цим, державний виконавець не долучив до матеріалів подання доказів отримання боржником усіх матеріалів виконавчого провадження у межах такого, як це вимагає закон, надано суду для огляду переписка у Viber не є тим доказом у рощуміні ч. 1 ст. 28 Закону України „Про виконавче провадження".

При цьому, державним виконавцем надано суду квитанцію про сплату ОСОБА_1 1 000 грн матеріальної шкоди.

Також державний виконавець вказала, що ОСОБА_1 не з`являється на виклики державного виконавця, проте доказів надсилання таких викликів суду надано не було.

Зважаючи на вказане, у матеріалах справи відсутні дані про те, що боржник ухиляється від виконання рішення суду.

Таким чином, у задоволенні подання державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Сидор Христини Михайлівни, за погодженням начальника відділу Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Савчина Н.В., про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 260, 353, 441 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

У задоволенні подання державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Сидор Христини Михайлівни, за погодженням начальника відділу Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Савчина Н.В., про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , - відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення суддею. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15-ти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 15.11.2019.

Суддя Ю.С. Кучаковський