Справа № 209/397/19
Провадження № 2/209/618/19
РІШЕННЯ

Іменем України

07 листопада 2019 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Шендрика К.Л.

за участі секретаря Драгунцевої С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, -

в с т а н о в и в:

АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість у розмірі 22027,41 грн. за кредитним договором б/н від 19 лютого 2008 року та судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначив, що 19 лютого 2008 року АТ КБ "ПриватБанк" та відповідач уклали кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Щодо змін кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з пам`яткою клієнта, "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку" складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ "Приватбанк" свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов надання банківських послуг, - позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених цим договором. Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов надання банківських послуг, - у разі невиконання зобов`язання за договором, на вимогу банку відповідач зобов`язався виконати зобов`язання з повернення кредиту, (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту) оплати винагороди банку. Власник карти зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 1.1.2.7 умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, таким чином відповідач зобов`язання за договором не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язання за кредитним договором відповідач станом на 10 січня 2019 року має заборгованість в сумі 22027,41 грн., яка складається з наступного: 13919,12 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом, 6821,27 грн. - нараховано пені, а також штрафи відповідно договору: 250 грн. - штраф (фіксована частина); 1037,02 грн. - штраф (процентна складова).

16 травня 2019 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

05 липня 2019 року відповідач надала суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнала у повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначила, що позивачем не надано належних доказів про отримання нею грошових коштів в обсязі вказаному у «розрахунку заборгованості». У відповідності до Постанови Правління НБУ від 15 грудня 2004 року № 637 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні»: касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням спеціальних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів. Позивачем не надано до позову доказів отримання грошових коштів, зазначених в розрахунку заборгованості, а сам розрахунок заборгованості не має юридичної сили, бо дані викладені в розрахунку нічим не підтверджуються. Позивачем не надано доказів які б містили відомості щодо часу та періоду отримання нею кредитних коштів, у зв`язку з цим вона вважає, що розрахунок заборгованості не може бути доказом наявності заборгованості. Крім того, позивач безпідставно посилається на умови та правила банківських послуг, як на докази. При поданні заяви про отримання кредиту вона була ознайомлена з умовами кредитування, які містить заява, яку вона особисто підписала, з іншими умовами, а саме з умовами, копія яких додана до матеріалів позову, її не ознайомлювали, а виходячи з їх змісту з додатковими умовами був ознайомлений лише голова правління баку - О .В.Дубілет , і зворотнього позивач довести не зможе не лише з підстав заперечення про факт ознайомлення з умовами а насамперед з підстав відсутності її підпису на будь якому іншому документі крім заяви про видачу кредиту. Законодавством передбачено не посилання про ознайомлення з умовами кредитування, а саме вручення цих умов позичальнику, а доказом ознайомлення з додатковими умовами та їх отримання в письмовому вигляді до матеріалів позову не додано, в зв`язку з тим, що вона з ними не ознайомлювалася та їх не отримувала. Умови надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, або в подальшому такі умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності умов кредитування, зміни відсоткової ставки, не змінювались. По даній справі, крім підписання заяви та довідки про умови кредитування будь-яких інших умов, в тому числі істотних, які притаманні договору, нею не підписувалося та в даній анкеті-заяві не вказані. Посилання сторони позивача на те, що в анкеті-заяві зазначено, що вона згодна з тим, що підписана нею анкета-заява разом з пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг а також тарифами, становлять між нею та банком «договір надання банківських послуг» та те, що відповідач зазначив, що він ознайомився з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами, є неприйнятними та не може прийнятися як належний та допустимий доказ. Ознайомлення з будь-яким документом може бути підтверджено підписом особи. Крім цього, коли мова іде в документі про істотну умову, притаманну договору, підпис особи засвідчує не лише ознайомлення з документом, а і згоду на викладені в документі умови, обов`язки, наслідки невиконання зобов`язань, розміри штрафних санкцій, розміри та порядок нарахування процентів, право банку на зміну умов в односторонньому порядку, збільшення розміру ліміту тощо. Звертає увагу суду, що за нормами ЦК України кредитний договір має бути виключно в письмовій формі та містити підписи сторін. Крім того позов поданий з пропуском строку позовної давності. У цій справі сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання.

11 липня 2019 року представником відповідача був поданий зустрічний позов, в якому він просить: визнати недійсними пункти договору б/н від 19 лютого 2008 року, укладеного між нею та АТ КБ «ПриватБанк», а саме: п. 1.1.1.63, п. 1.1.3.2.4, п. 1.1.3.1.9, п. 1.1.3.1.6, п. 1.1.7.31, п. 1.1.5.2, п. 1.1.6.1, п. 1.1.6.2, п. 1.1.2.1.5, п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4, п. 2.1.1.3.3, п. 2.1.1.5.4, п. 2.1.1.5.5, п. 2.1.1.5.6, п. 2.1.1.5.7, п. 2.1.1.12.1, п. 2.1.1.12.2, п. 2.1.1.12.9, п. 2.1.1.12.2.1, п. 2.1.1.12.6.1, п. 2.1.1.7.6, п. 2.1.1.4.2, п. 2.1.1.4.6, застосувавши наслідки недійсності та покласти на відповідача за зустрічним позовом судові витрати.

На обгрунтування зустрічного позову представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом зазначив, що банком порушуються істотні умови договору, встановлені законодавством України, які необхідні для його укладення, з використанням елементів нечесної підприємницької практики, що грубо порушує права та інтереси споживача фінансових послуг. АТ КБ «ПриватБанк» не надано належних доказів про отримання ОСОБА_1 грошових коштів в обсязі, вказаному в «розрахунку заборгованості», а також доказів, які б містили відомості щодо часу та періоду отримання кредитних коштів. При поданні заяви про отримання кредиту ОСОБА_1 була ознайомлена з умовами кредитування, які містить підписана нею особисто заява, а з іншими умовами її не ознайомлювали. Законодавством передбачено вручення цих умов позичальнику, а доказів її ознайомлення з додатковими умовами та їх отримання в письмовому вигляді до матеріалів первісного позову не додано, в зв`язку з тим, що остання з ними не ознайомлювалася та їх не отримувала. Умови надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, або в подальшому такі умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності умов кредитування і зміни відсоткової ставки не змінювались. ОСОБА_1 , як позивач за зустрічним позовом, вважає що пункти «Умов та правил надання банківських послуг», а саме: п. 1.1.1.63, п. 1.1.3.2.4, п. 1.1.3.1.9, п. 1.1.3.1.6, п.1.1.7.31 (строк позовної давності 50 років), п. 1.1.5.2, п. 1.1.6.1, п. 1.1.6.2, п. 1.1.2.1.5, п. 2.1.1.2.3. п. 2.1.1.2.4, п. 2.1.1.3.3. п. 2.1.1.5.4, п. 2.1.1.5.5, п. 2.1.1.5.6, п. 2.1.1.5.7., п. 2.1.1.12.1, п. 2.1.1.12.2, п. 2.1.1.12.9, п. 2.1.1.12.2.1, п. 2.1.1.12.6.1, п. 2.1.1.7.6, (сплата штрафу 500 грн.), п. 2.1.1.4.2, п. 2.1.1.4.6 - є недійсними. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є: умови про предмет договору; умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду; а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Для укладення договору основне значення мають істотні умови. За загальною нормою цивільного права, договір вважається укладеним в належній формі тільки якщо сторони домовилися з приводу всіх суттєвих умов договору. Договір є видом правочину і для його укладення та чинності сторон необхідно дотримуватись усіх тих вимог, які визначені у ст. 203 ЦК України всякого правочину. У даній справі, крім підписання анкети-заяви, будь-яких інших умов, в тому числі істотних, які є притаманними договору, позивачем за зустрічним позовом не підписувалося та в даній анкеті-заяві не вказані. Посилання АТ КБ «ПриватБанк» на те, що в анкеті-заяві зазначено, що ОСОБА_1 згодна з тим, що підписана нею анкета-заява разом з пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифи становлять між нею та банком "договір надання банківських послуг" та те, що вона ознайомилась з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами, є неприйнятними та не може прийнятися належний та допустимий доказ. Ознайомлення з будь-яким документом повино бути підтверджено підписом особи. Крім цього, коли в документі йде мова про істотні умови, притаманні договору, підпис особи засвідчує не лише ознайомлення документом, а й згоду на викладені в документі умови, обов`язки, наслідки невиконання зобов`язань, розміри штрафних санкцій, розміри та порядок нарахування процентів, право банку на зміну умов в односторонньому порядку збільшення розміру ліміту тощо.

26 липня 2019 року представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом надав відповідь на відзив, в якій просив позов задовольнити повністю. В обґрунтування відповіді на відзив зазначив, що при оформленні кредиту заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою, дієздатною особою (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), чим підтверджується, що позичальник ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку. Укладання договору здійснюється за принципом укладання між банком і клієнтом договору приєднання. Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком умов та тарифів. Відповідно до розділу 1 загальних положень умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті АТ КБ «ПриватБанк» (www.privatbank.ua), керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує умови та правила надання банківських послуг. Тобто правила та умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг банку. Відповідачем за первісним позовом було підписано заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, остання ознайомилася та згодна з умовами та правилами надання банківських послуг, в тому числі з умовами та правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.privathank.ua:https://client-bank.privatbank.ua, тарифами банку, які разом з цією заявою складають договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено що відповідачу за первісним позовом було надано для ознайомлення умови та правила у письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в заявці про приєднання. На підставі поданої заяви, що разом з умовами та правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, тарифами, що розташовані на офіційному сайті банку, складають договір про надання банківських послуг, відповідачу було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 , ключем до карткового рахунку є пластикова картка, яку отримала ОСОБА_1 та мобільний телефон який вказала остання у заяві. Таким чином банк забезпечив позичальнику можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема за допомогою карти та фінансового телефону, на який приходить динамічний (змінюваний) ОТП - пароль. Тарифи - розмір винагороди за послуги банку, є невід`ємною частиною договору. Перелік може змінюватися і доповнюватися, про що власник картки повідомляється відповідно до умов та правил. Необхідно відзначити, що виконання позичальником умов кредитного договору засвідчує її волю до настання відповідних правових наслідків, передбачених кредитним договором. З моменту оформлення кредитного договору пройшло десять років, позичальник в банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що вона знала про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодилася, про що свідчить факт підписання договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які вона здійснювала. Як доказ підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості може слугувати розрахунок заборгованості, виписка по рахунку. Банком надана до суду копія анкети-заяви на двох сторінках від 19 лютого 2008 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. ОСОБА_1 вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що остання висловила згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчила, що « Я згодна з тим, що ця заява, разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між мною та банком договір про надання банківських послуг. Я ознайомилась і згоден з умовами та правиами надання банківських послуг та тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді...». Також до матеріалів позовної заяви долучено «Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» з якої чітко вбачається, що ОСОБА_1 встановлено поточну процентну ставку у розмірі 1,9 % (22,80 % на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Крім того, вищезазначені умови і правила надання банківських послуг, а також тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку. Приймаючи до уваги те, що за ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, то відсутність підпису ОСОБА_1 в умовах, при наявності її письмового свідчення про те, що вона ознайомлена у письмовому вигляді та згідна з умовами та тарифами, що заява разом із умовами та тарифами складають договір про надання банківських послуг, не є підставою вважати, що умови укладені поза межами договору та є не допустимими доказами. ОСОБА_1 підписанням анкети-заяви позичальника приєдналася до умов та правил надання банківських послуг. Заява разом з умовами та тарифами є договором про надання банківських послуг. Надає до суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що ОСОБА_1 було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що остання користувалася грошима, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримала кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що ОСОБА_1 частково сплачувала заборгованість за договором. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку ОСОБА_1 - баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції). Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі. ОСОБА_1 розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Оскільки банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і ОСОБА_1 було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з останньої. В матеріалах справи відсутні будь-які належні докази погашення кредитної заборгованості за договором. Тому, враховуючи норми закону та докази що містяться в матеріалах справи, можна дійти висновку, що правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобов`язання не виконані та кредитором не прийняті. Посилання ОСОБА_1 на постанову ВСУ по справі № 6-16цс15 вважає недоречною з огляду на наступне: оскільки клієнт на сьогоднішній день не зверталася до банку з повідомленням про незгоду з внесеними змінами та не ініціювала розірвання договору, внесені зміни вважаються прийнятими, а тому до позовної заяви додаються умови та правила надання банківських послуг, актуальні станом на дату подачі позову. Зауважує, що розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображує стан нарахувань в певні періоди часу, тому надає виписку по рахунку, яка має статус первинного документу, що підтверджено переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12 квітня 2012 року № 578/5, згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок. Із виписки вбачається, що ОСОБА_1 знімала кредитні кошти, потім частково погашала заборгованість за договором і знову користувалася кредитними коштами. Користуючись кредитними коштами, ОСОБА_1 були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому її твердження щодо необізнаності щодо тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. ОСОБА_1 не доведено відсутність заборгованості та, відповідно, виконання умов договору належним чином, а тому первісні позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом надав відзив на зустрічний позов, у якому посилався на обставини, зазначені у позові та відповіді на відзив. Крім того зазначив, що у даній справі позивач за первісним позовом надав докази, що відповідача за первісним позовом було ознайомлено саме із зазначеними умовами та правилами надання банківських послуг та наказом банку, яким були затвердженні зазначені умови та правила надання банківських послуг. У заяві підписаній клієнтом зазначено, що підписавши цю заяву, ОСОБА_1 ознайомилася та згодна з умовами та правилами надання банківських послуг, в тому числі з умовами та правилами обслуговування по платіжним карткам, тарифами банку, які разом з цією заявою складають договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено що ОСОБА_1 було надано для ознайомлення умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в заявці про приєднання. Більш того, згідно заяви відповідач за первісним позовом зобов`язалася самостійно ознайомлюватися зі всіма змінами умов та правил надання банківських послуг та тарифів на сайті Приватбанку. Таким чином, твердження, що в матеріалах справи відсутні докази ознайомленні відповідача за первісним позовом з умовами та правилами надання банківських послуг не відповідають дійсним обставинам справи. Банком надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. У договорі прописана валюта кредитування, відсоткова ставка, винагороди, розмір платежу, відповідальність, права та обов`язки сторін договору та багато іншого. Тобто, ознайомившись з умовами кредитування до підписання договору, звіривши їх із положеннями договору, ОСОБА_1 отримала повну інформацію про умови кредитування та й власноруч підписала кредитний договір/заяву на отримання кредиту. Таким чином, кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства та є чинним. Банком надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Законодавчо не встановлений обов`язок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту ознайомлення відповідача за первісним позовом з умовами кредитування є положення ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією (отримання кредиту боржником та сплата ним періодичних платежів). ЗУ «Про захист прав споживачів» не поширюється на спірні правовідносини, бо він визначає поняття споживчого кредиту, як кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. В даному ж випадку грошові кошти надавалися у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Тобто відповідач за первісним позовом неправомірно в даному випадку посилається на вищевказаний закон. Підписавши анкету-заяву Відповідач підтвердив, що він був ознайомлений з умовами кредитування та погодився з ними, що засвідчив власним підписом. Погашаючи заборгованість по кредиту Відповідач прийняв умови договору та погодився з ними. Встановлення певної суми кредитного ліміту не є фінансовою операцією, що вимагає документального підтвердження. Відповідальність клієнта наступає в момент використання кредитного ліміту - як тільки клієнт самостійно підтверджує проведення операції в рахунок ліміту шляхом введення ПІН-коду (в банкоматах) або підписанням чека (розрахунок через POS-термінал торгової точки), саме в цей момент здійснюється перехід коштів у володіння позичальникові. При проведенні претензійно-позовних заходів ключову роль відіграє заборгованість клієнта (сума фактично отриманих коштів та нарахована плата за користування ними), а не сума стартового кредитного ліміту по карті. Тому належним доказом зняття коштів з карткового рахунку клієнта є виписка. Згідно довідки про зміну умов кредитування, 19 лютого 2008 року відповідачу за первісним позовом було встановлено кредитний ліміт 500 грн., який в подальшому неодноразово змінювався, що є підтвердженням виконання банком своїх зобов`язань за кредитним договором. Оскільки, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем за первісним позовом було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з останньої. Правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобов`язання не виконані та кредитором не прийняті. Щодо дійсності кредитного договору зазначив, що на момент укладення кредитного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами; правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, зокрема надання кредиту позичальнику. Відповідач не надав до суду інших умов та правил надання банківських послуг або ж тарифів з якими її було ознайомлено, не надала доказів на спростування дійсності умов та правил надання банківських послуг, а також тарифів, які долучені до позовної заяви, а тому неврахування умов та правил надання банківських послуг, а також тарифів, які містяться в матеріалах справи є недоречним. Щодо встановлення відповідачці за первісним позовом кредитного ліміту та користування кредитним коштами, то банком до суду надано виписку по картковому рахунку, яка є належним та допустимим доказом. Нормативне регулювання в Україні правовідносин із використанням спеціальних платіжних засобів - платіжних карт, регулюється, зокрема, наступними правовими актами: ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» , ЗУ «Про банки і банківську діяльність», ЗУ «Про електронний цифровий підпис», постановою НБУ № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», іншими законами України та нормативно-правовими актами Національного банку України. Сучасний стан економіки та розвиток фінансової системи вимагає інших (не паперових ) підтверджень видачі кредитних коштів. У постанові НБУ № 705, зокрема, вказано: «Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань», «Виписка про рух коштів за рахунком може надаватися власникові рахунку в банку, надсилатися поштою, електронною поштою, у вигляді текстового повідомлення на мобільний телефон, через банкомат тощо». Таким чином, ПриватБанком були надані суду саме первісні бухгалтерські документи про видачу та сплату коштів за Кредитним договором. Стосовно строку дії договору та кредитної картки зауважує, що даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Безпосередньо в загально прийнятих договорах істотні умови мають чіткий строк виконання та точний щомісячний платіж визначений чітко в грошових одиницях - ануітет, тощо. Але відповідно по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Згідно умов та правил картковий рахунок - це поточний рахунок, на якому враховуються операції по платіжній картці. Згідно умов та правил, картрахунки відкриті на невизначений строк. Платіжна картка - спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законом порядку пластикової або іншого виду картки, яка використовується для ініціалізації переводу коштів з рахунку клієнта ... тощо. Згідно умов обслуговування банк відкриває клієнту картрахунок, видає клієнту картки, їх вид та строк дії визначено в заяві та в пам`ятці клієнта. Тобто необхідно розрізняти поняття даних кредитно-правових відносин, які поєднані в одне ціле - кредитний договір. Дія договору пролонгується кожні 12 місяців. Картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці. Відповідно до правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня березня 2021 року. Позивач звернувся до суду з первісним позовом 29 січня 2019 року, тобто до спливу строку позовної давності. Зауважує, що згідно виписки по рахунку, вбачається, що відповідач за первісним позовом до певного часу належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що остання знала про умови кредитування та визнала свої зобов`язання за договором. Тому посилання ОСОБА_1 про те, що вона не була ознайомлена з умовами кредитування не має прийматись судом до уваги. На даний час, ОСОБА_1 належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконала. Просить суд застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви.

Сторони у судове засідання не з`явилися.

Представник позивача за первісним та відповідача за зустрічним позовами подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача за первісним та позивача за зустрічним позовами подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просить прийняти до уваги постанову Великої палати Верховного суду України у справі № 342/1810/17-ц від 03 липня 2019 року та відмовити у задоволенні первісних позовних вимог.

В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків:

Судом встановлено, що 19 лютого 2008 року між сторонами укладено кредитний договір б/н, згідно з умовами якого відповідач за первісним позовом отримала кредит у розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується підписом у заяві. (а.с. 17).

Згідно з наданим позивачем за первісним позовом розрахунком (а.с. 10-13, 14-16), заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 10 січня 2019 року становить 22027,41 грн., яка складається з наступного: 13919,12 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом, 6821,27 грн. - нараховано пені, а також штрафи відповідно договору: 250 грн. - штраф (фіксована частина); 1037,02 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У даному випадку умови договору приєднання розробляв позивач за первісним позовом.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 19 лютого 2008 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Позивач за первісним позовом, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості, просив стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Суд вважає, що у даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (19 лютого 2008 року) до моменту звернення до суду з позовом (04 лютого 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

З таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці за первісним позовом умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з тарифів та витяг з умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем за первісним позовом правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору, отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач за первісним позовом не пред`явив.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

За правовою позицією Верховного суду України, висловленою у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

У суду відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Крім того, укладений між сторонами кредитний договір від 19 лютого 2008 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу повернуті, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні первісного позову у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Судом встановлено, що з моменту укладення кредитного договору б/н від 19 лютого 2008 року пройшло більше десяти років, позивач за зустрічним позовом виконувала свої обов`язки за договором та здійснювала погашення тіла кредиту (суми, яку фактично отримала у борг) у період з 19 лютого 2008 року до липня 2018 року (дата останнього внесення суми коштів на погашення заборгованості - 09 липня 2018 року), що свідчить про те, що остання була обізнана щодо факту укладення нею кредитного договору та існування зобов`язань за ним з моменту його укладення, тобто з 19 лютого 2008 року, а звернулася до суду із зустрічним позовом про захист прав споживачів та визнання недійсними пунктів договору лише 11 липня 2019 року.

Відповідачем за зустрічним позовом була подана суду заява про застосування строків позовної давності.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Зважаючи на викладене, суд вбачає передбачені законом підстави для застосування в межах даного спору позовної давності, у зв`язку зі спливом трирічного строку позовної давності.

Як роз`яснено у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення.

З огляду на викладене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що зустрічний позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів не підлягає задоволенню у зв`язку зі спливом строків позовної давності.

Керуючись Конституції України, ст.ст. 1, 3, 207, 253, 256, 257, 261, 267, 509, 526, 549, 551, 625, 626, 628, 633, 634, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», ЗУ «Про захист прав споживачів», ст.ст. 12, 13, 81, 141, 223, 258-259, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

У задоволенні первісного позову Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (, юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1"Д", адреса листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості - відмовити у повному обсязі.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (, юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1"Д", адреса листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50) про про захист прав споживачів - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду до або через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення - 07 листопада 2019року.

Суддя К.Л. Шендрик