ПОСТАНОВА

Іменем України

27 лютого 2019 року м. Кропивницький

справа № 405/7167/18

провадження № 22-ц/4809/411/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Мурашка С. І.,

за участю секретаря судового засідання Діманової Н. І.,

за участю учасників справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда (суддя Шевченко І. М.) від 22 листопада 2018 року про стягнення аліментів.

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст позовних вимог

19 жовтня 2018 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання їх малолітньої дочки ОСОБА_6 у розмірі ј частини від суми його доходу, але не менше встановленого законом мінімуму (а. с. 1 - 2).

Свої вимоги позивач ОСОБА_4 обґрунтовувала тим, що відповідач проживає окремо від неї і дитини, яка знаходиться на її утриманні.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 грудня 2018 року стягнено з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти, на утримання дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 19 жовтня 2018 року до ІНФОРМАЦІЯ_2. Крім того з ОСОБА_5 на користь держави стягнуто 704 грн. 80 коп. судового збору. Рішення суду у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання (а. с. 20 - 21).

Суд дійшов висновків, що сторони по справі являються батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з позивачем і знаходиться на його утриманні в той час, як відповідач проживає окремо.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати вищезазначене рішення суду (а. с. 27 - 30).

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що суд ухвалив незаконне і необґрунтоване рішення. Так позов було пред'явлено позивачем та розглянуто судом у той час, як відповідач був відсутній в Україні. Про позовну заяву він дізнався від старшої дочки, на його прохання вона заявила у судовому засіданні від його імені клопотання про відкладення розгляду справи. Таки чином він був позбавлений можливості надати свої заперечення на позов. Стверджує, що надавав допомогу на утримання дитини в період, коли вона проживала з ним разом. Натомість ОСОБА_4 не надала належних та допустимих доказів того, що їх дочка проживає з нею і перебуває на повному її утриманні. Шлюб між ним і позивачем не розірвано. Позивач перешкоджає у його спілкуванні з їх дитиною, не створила необхідних умов для проживання і виховання дочки, а він такі умови має.

Узагальнені доводи і заперечень інших учасників справи

Позивач ОСОБА_4 надіслала відзив на апеляційну скаргу в якому вказала, що не надавала суду докази проживання разом із нею малолітньої дитини, оскільки, даний факт визнаний відповідачем у позовній заяві про розірвання шлюбу. Просила рішення Ленінського районного суду залишити без змін (а. с. 48 - 50).

Відповідач ОСОБА_5 надав відповідь на відзив, в якому вказав, що на даний час між відповідачем та позивачем не врегульований спір про місце постійного проживання їх дитини. Він звернувся до Управління з питань захисту прав дітей Міської ради м. Кропивницького про надання висновку, щодо визначення місця проживання дитини, для подальшого звернення до суду (а. с. 63 - 65).

Позиції сторін у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

Відповідач підтримав апеляційну скаргу повністю та додатково суду пояснив, що їх з позивачем дочка ОСОБА_7 проживала і проживає зі своєю матір'ю, а у вихідні дні, інколи, проживала з ним. В такі дні він утримує дитину, придбав їй мобільний телефон, інші речі. Інших утриманців він не має, являється адвокатом та пенсіонером.

Позивач в судовому засіданні заперечив проти вимог апеляційної скарги посилаючись на законність рішення суду першої інстанції.

Представник позивача - адвокат Ковальова Г. К., заперечила проти доводів апеляційної скарги і просила відмовити у задоволенні вимог відповідача.

Суд першої інстанції встановив такі обставини:

Сторони по справі є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Малолітня дочка сторін проживає з ОСОБА_4, позивачем по справі, і знаходиться на її утриманні.

Апеляційний суд додатково встановив такі обставини:

Відповідач проживає окремо від малолітньої дочки ОСОБА_7 та позивача, працює адвокатом та отримує пенсію, інших дітей та утриманців не має, вад здоров'я, які б випливали на обов'язок батька утримувати дитину, не має.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Згідно норм частин 1 - 5 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилася очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, суд апеляційної інстанції переглядає справу в повному обсязі.

Порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України).

Суд першої інстанції прийняв правильне рішення про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відкривши провадження у справі, суд направив відповідачу за місцем його проживання копію позовної заяви з додатками та судову повістку, які вручені за місцем проживання відповідача: АДРЕСА_1, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з розпискою про одержання (а. с. 18), але без зазначення прізвища особи, яка його фактично отримала.

Як вбачається з пояснень відповідача, в той час він був відсутній на території України, що підтверджується відповідними відмітками у його паспорті громадянина України для виїзду за кордон (а. с. 32). З пояснень відповідача також вбачається, що судова повістка, разом з іншою судовою кореспонденцією, були вручені його повнолітній дочці ОСОБА_9, яка проживає разом з ним.

Судові повістки адресовані фізичним особам вручаються їм під розписку.

Згідно ч. 3 ст. 130 ЦПК України, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії.

Отже, вручення судової повістки повнолітній дочці відповідача, яка проживає з ним за однією адресою, є належним повідомленням про дату, час та місце розгляду справи.

Матеріали справи не містять повідомлень будь-яких осіб про неможливість явки відповідача у судове засідання, а фіксація судового засідання технічними засобами не здійснювалася через неявку всіх учасників справи, що підтверджується довідкою секретаря судового засідання (а. с. 19).

Заперечень щодо неправильності фіксування судового засідання учасниками справи не подавалося.

За таких обставин, відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд мав достатньо підстав для розгляду справи у відсутності відповідача, належно повідомленого про дату, час та місце судового засідання, який не повідомив про причини своєї неявки.

Колегія суддів вважає, що доводи відповідача про те, що суд розглянув справу у його відсутність не вказую на порушення судом положень процесуального законодавства, яке є обов'язковою підставою для скасування судового рішення (п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України).

Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо суті рішення суду, колегія суддів виходить з такого.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» (№ 2402-ІІІ) передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Аналогічного змісту норми містить ст. 180 СК України.

Згідно абз. 1 ч. 3 ст. 180 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З доводів апеляційної скарги та пояснень відповідача, наданих у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, вбачається, що він не заперечує свій обов'язок приймати участь в утриманні дитини та відсутність будь-яких підстав для звільнення його від виконання цього обов'язку.

Позивач стверджував, а відповідач визнав, що на час ухвалення судом першої інстанції рішення у справі і в подальшому малолітня ОСОБА_6 проживала і проживає з позивачем по справі, а він проживає окремо.

Згідно ч. 1 ст. 82 СК України визнані учасниками справи обставини не підлягають доказуванню.

Періодичне проживання дитини з батьком (у вихідні дні, час від часу) не свідчить про те, що дитина постійно проживає з ним і він утримує її. Не свідчить по це також факт придбання відповідачем мобільного телефону для дитини, на що він посилався у апеляційній скарзі.

Сторони не досягли домовленості про участь відповідача в утриманні дитини, відповідний договір, передбачений ст. 189 СК України, між ними не укладався.

Відповідач не надав доказів того, що він регулярно сплачує позивачу кошти на утримання дитини, а також доказів наявності передбачених ст. 188 СК України обставин для звільнення його від обов'язку утримувати дитину.

Відповідач являється адвокатом, отримує пенсію, а отже може надавати дитині утримання. Він не надав суду відомості про розмір свого доходу, але й не посилався на існування обставин, які б вказували на неможливість сплачувати ним аліменти у визначеному судом першої інстанції розмірі.

Апеляційний суд не має підстав для обґрунтованих сумнівів, щодо неправильності визначення судом розміру аліментів.

Таким чином, апеляційним судом не встановлено фактів неправильного застосування місцевим судом норм матеріального права при вирішенні справи по суті.

Наявність між батьками невирішеного спору щодо місця проживання дитини або участі того з них, хто проживає окремо, у її вихованні не звільняє такого батька або матір від обов'язку приймати участь в утриманні дитини, в тому числі сплачувати аліменти на користь іншого з батьків, з ким проживає дитина.

Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В ході перегляду справи фактів порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права не встановлено.

Про судові витрати

Так, як суд апеляційної інстанції залишає вимоги апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін, витрати відповідача по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги покладаються на нього.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384ЦПК України, суд

ВИРІШИЛА:

Залишити вимоги апеляційної скарги ОСОБА_5 без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 листопада 2018 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Повний текст судового рішення виготовлено 07 березня 2019 року. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Головуючий: О.Л. Карпенко

Судді: А.М. Головань

С.І. Мурашко