Справа № 438/162/18 Головуючий у 1 інстанції: Слиш А.Т.
Провадження № 22-ц/811/479/19 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Бориславського міського суду Львівської області в складі судді Слиша А.Т. від 10 грудня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 10 грудня 2018 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Вказане рішення оскаржило АТ КБ «Приватбанк»

В апеляційній скарзі просять скасувати рішення та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вважають, що рішення прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та порушенням норм процесуального і матеріального права. Зазначають, що анкетою-заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в ПриватБанку, які були йому надані для ознайомлення в письмовій формі. Про факт отримання кредитної картки після її перевипуску свідчить надана Банком виписка по рахунку клієнта, з якої чітко вбачається, що Відповідач користувався вказаною карткою, знімав кошти з банкоматів, проводив розрахунки у магазинах тощо, вказані операції є неможливими без фізичного пред`явлення кредитної картки. ПриватБанком надані суду саме первісні бухгалтерські документи про видачу та сплату коштів за Кредитним договором. Надана виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належним та допустимими доказами по справі. Отже, є доведеним факт укладення між Позивачем та Відповідачем договору, який складається не лише з заяви позичальника, а й також з Умов та правил гадання банківських послуг. Звертають увагу, що ухвалюючи рішення про відмову у позові з підстав недоведеності суд не звернув уваги на те, що в силу вимог ст. 60 ЦПК України саме на відповідача покладено обов`язок доведення того факту, що він не отримував кредитний ліміт чи не підписував кредитний договір, за невиконання умов якого до нього пред`явлено позов, або за договором відсутня заборгованість. Також вказують, що позичальник знімав кошти у Банкоматі та у відділені Банку, що підтверджується випискою по рахунку. Відповідач здійснював часткове погашення заборгованості. Своїми діями з погашення боргу Відповідач додатково підтверджував згоду зі всіма умовами кредитування та визнавав заборгованість по кредиту.

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, відзиву, відповіді на відзив, апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ч.1,2 ст. 207, ч.1 ст. 634, ст.ст. 1046, 1054, ЦК України, ч.1-4 ст. 12, ч.1-3 ст. 13, ст.ст. 77, 80, ч.1 ст. 81, ст.ст. 89, 141 ЦПК України, та відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що 27 жовтня 2008 року укладено кредитний договір, сторонами в якому зазначені ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 який оформлено, як вказує позивач у вигляді анкети заяви. За умовами договору ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 1000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості. У наданій суду фотокопії анкети-заяви жодним чином не зазначено, що відповідач бажає отримати будь-який кредит у позивача. З наданої суду заяви вбачається, що в ній є посилання на те, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг. Відповідач ОСОБА_1 поставила підпис під тим, що вона ознайомлена та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банка, які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Вона погоджується з тим, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг. З матеріалів справи вбачається, що Умови та правил надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також, що ці умови не змінювалися, тому надана суду копія Умов не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 27 жовтня 2008 року Заперечуючи проти позову, відповідач зокрема, зазначала про відсутність у неї будь-яких зобов`язань перед банком, оскільки вона станом 27 квітня 2015 року повністю погасила заборгованість за даним кредитом, сплативши позивачу суму у розмірі 11420.00 грн. через термінал у банку, (при сумі боргу 11417.97 грн.) і взагалі не має кредитної картки. Суд зазначив, що одним з документів, що підтверджує дійсність та наявність права грошової вимоги до боржника і який є обов`язковим для пред`явлення під час примусового стягнення заборгованості боржника за кредитом у судовому порядку, є оригінал заяви на видачу готівки або меморіальний ордер. Такого документу, на підтвердження наявності права грошової вимоги до боржника, позивачем надано не було. У анкеті-заяві від 27 жовтня 2008 року ОСОБА_1 взагалі не зазначала про бажання отримати кредит та його суму. Підпис відповідача про намір отримання кредитної картки міститься лише в Анкеті-заяві від 27 жовтня 2008 року. Будь-яких інших доказів отримання відповідачем платіжної картки представниками ПАТ КБ «Приватбанк» суду надано не було. Представник відповідача заперечував обставини укладення кредитного договору, проте на спростування цього позивачем належних та допустимих доказів суду не надано. Не доведено належними та допустимими доказами факт ознайомлення відповідача з Умовами і Правилами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою і їх отримання, що, як зазначено у позові, є складовими частинами кредитного договору. Також не надано доказів на підтвердження перерахування кредитних коштів відповідачу та наявності права грошової вимоги до боржника, якими є оригінал заяви на видачу готівки або меморіальний ордер. Матеріали справи не містять беззаперечних доказів того, що платіжна картка, передбачена умовами заяви від 27 жовтня 2008 року, була видана відповідачу та отримана з визначеним лімітом суми коштів на ній, тому позовні вимоги банку про стягнення заборгованості є недоведеними та необґрунтованими. З огляду на наведене, в задоволенні позову суд відмовив.

Колегія суддів вважає, що такі висновки відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, доводи ж апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

7.03.2018р. ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Првиатбанк»: заборгованість у розмірі 78239.30 за кредитним договором №б/н від 27.10.2008 року, яка складається з наступного: 4179,02 грн. заборгованість за кредитом; 66696,50 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3400,00 грн. заборгованість за пеню та комісію; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг; 250, 00 грн. штраф (фіксована частина), 3713,78 грн. штраф (процентна складова). Судові витрати у розмірі 1762, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 27 жовтня 2008 року відповідач отримав кредит у розмірі 6000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.Публічне Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов`язків Закритого Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», у зв`язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 р. змінено найменування Позивача з Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (надалі - Банк), про що зазначено у п.1.1. Статуту ПАТ КБ «ПриватБанк». 17.07.2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін (номер запису в ЄДРПОУ 8006727).В свою чергу відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 31 січня 2018 року має заборгованість у розмірі 78239,30 гривень, яка складається з: 4179,02 грн. - заборгованість за кредитом; 66696,50 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3400,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 3713,78 грн. - штраф (процентна складова).На підставі наведеного Позивач просив суд позов задовольнити.

Як вбачається із матеріалів справи та сторонами не оспорювалось та не спростовано, відповідно до укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПривтаБанк» та ОСОБА_1 договору № б/н від 27.10.2008 року у формі анкети-заяви, ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 1000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості.

До анкети-заяви банк додав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачкою та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 31 січня 2018 року становить 78239,30 грн. і складається із: заборгованості за тілом кредиту 4179,02 грн., заборгованості за процентами 66696, грн., комісія 3400 грн., та штрафи: 250грн. фіксована частина та 3713,78 грн. процентна складова.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім основної суми кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути і інші його складові, складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, а також комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 27 жовтня 2008 року, посилався на довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також кілька видів комісій.

Крім цього, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (27 жовтня 2008 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (07.03.2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Дійсно слід вважати, що відсотки за користування кредитом були передбачені у «Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду», однак такою була визначена, як вказує і у позовній заяві Банк базова відсоткова ставка у розмірі 36% в рік.

Що стосується комісії, то колегія суддів вважає, що нарахування такої та відповідно вимогу про стягнення слід вважати такими, що не відповідають вимогам закону, а тому є нікчемними (ст. 215 ЦК України).

Так, Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Встановлення ж в довідці про умови кредитування сплату комісій (щомісячної винагороди, винагороди за проведення додаткового моніторингу, отримання балансу на чек та ін.) позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу, не вказано про це і у позовній заяві. Фактично позивач нараховував (протилежного не доведено), а відповідач сплачувала комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок відповідача, що є незаконним.

Вказане відповідає правовій позиції, викладеній у Постанові Верховного Суду України у справі №6-1746цс16 від 16.11.2016 року, що розглянута в порядку п.1 ст. 355 ЦПК України, а також постанови Верховного Суду у справі №357/9562/15-ц (провадження 61-20825св18) від 16.05.2018 року.

Тому, зокрема, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не визнається відповідачкою та не містить її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 27.10.2008 року шляхом підписання заяви-анкети та довідки.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Крім цього, укладений між сторонами кредитний договір від 27.10.2008 року у вигляді заяви-анкети та довідки про умови кредитування, підписаних сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Вказані вище висновки відповідають також правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019р. у справі №342/180/2019р.

Також, як вбачається з матеріалів справи (зокрема, розрахунку заборгованості), відповідачкою 27.04.2015 року було сплачено 11420 грн. на виконання умов укладеного між сторонами договору.

Зважаючи на те, що відповідачкою підписано заяву-анкету та довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», правильним слід вважати нарахування за час дії договору відсотків у розмірі 36% річних.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором, позивачем самостійно здійснювалося нарахування відсотків від 30% до 72%, при цьому відповідачка, умов та правил, якими б таке збільшення відсоткової ставки було передбачено, не підписувала. Будь-яких доказів про те, що Банк повідомляв відповідачку про зміну (збільшення) процентної ставки та вона визнавала таку зміну та у будь-якій формі погоджувалась та сплату таких відсотків матеріали справи не містять.

Враховуючи наведене, а саме те, що нарахування комісії Банком слід вважати безпідставним, як і збільшення відсоткової ставки протягом строку дії договору, а також зважаючи на наявну заборгованість за тілом кредиту 27.04.2015 року відповідачка, слід вважати, погасила заборгованість за кредитним договором, яка була нарахована відповідно до анкети-заяви та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», які нею підписані, а саме тіло кредиту та відсотки за користування тілом кредиту у розмірі 36 % річних. Спрямування ж частини із вказаної суми позивачем на погашення безпідставно нарахованих комісії та збільшених відсотків слід вважати неправомірним, про що йшлося вище.

Враховуючи наведене, договір після цієї дати слід вважати припиненим належним виконанням, а тому подальше безпідставне нарахування заборгованості, зокрема, і штрафів на неіснуючу заборгованість, як і позов вцілому слід вважати необґрунтованими та в задоволенні такого позову правильно було відмовлено судом першої інстанції.

Зважаючи на вказане, доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними, а саму скаргу відхилити, рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, на які правильно посилався суд першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 10 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 13.11.2019р.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра