Справа №263/2825/19
Провадження №2/263/1201/2019
13 листопада 2019 року м. Маріуполь
Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі: головуючої судді Шатілової Л.Г., при секретарі Ничипорук А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Центральний відділ державної виконавчої служби міста Маріуполя ГТУЮ Донецької області, про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,
Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, враховуючи уточнені позовні вимоги, позивач просить стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів у сумі 97 578,82 грн. Позовні вимоги обґрунтовує наступним.
Позивач у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення.
Представник позивача ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не з`явився за невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило.
Начальник Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя ГТУЮ Донецької області у судове засідання надав заяву про розгляд справи за відсутності представника відділу. Рішення по справі залишив на розсуд суду.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи зі згоди позивача та без фіксації судового процесу технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Суд, дослідивши надані у справі докази, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню частково.
Судом встановлено, що згідно з рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04.04.2014 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 аліменти у розмірі ј частини з усіх видів заробітку та доходів, починаючи з 12 березня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. /а.с.8/.
Відповідно до довідки №В-5 від 11.02.2019 року, наданої старшим державним виконавцем Центрального відділу Державної виконавчої служби міста Маріуполя, на виконані знаходиться виконавчий лист №265/1676/14-ц від 17.12.2018 року про стягнення з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованість по сплаті аліментів за період з 12.03.2014 року по 01.02.2019 року складає 97 279,00 грн. Відповідно до наданої довідки жодного платежу зі сплати аліментів відповідачем ОСОБА_2 за цей період не здійснено./а.с.9/.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права та свободи.
Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 8 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір.
Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісячно, несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).
Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обраховується за прострочення кожного зобов`язання окремо.
Отже, з урахуванням правої природи пені, як дієвого стимулу належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.
При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.
Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення аліментних зобов`язань враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.
З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення зі сплати аліментів за кожен місяць також буде різним.
Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).
Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України № 6-94цс15 від 01 липня 2015 року та № 6-2589цс15 від 16 березня 2016 року, ухвалених за результатом розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України (в редакції 2004 року з наступними змінами), яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
У п. 22 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.
Однак, матеріали справи не містять, а відповідачем не надані докази на підтвердження відсутності його вини щодо несплати аліментів у встановленому обсязі.
Оскільки відповідачем не надано доказів, що заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками, тощо, суд дійшов висновку про наявність підстав для нарахування неустойки.
Позивачем до суду надано розмір заборгованості та розрахунок прострочки за кожен місяць з 12.03.2014 року по 01.03.2019 року, який суд приймає до уваги, оскільки розрахунок виконано відповідно до вимог чинного законодавства.
Згідно з ч. 3 ст. 195 СК України,- розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.
Згідно з ч. 8 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження",- спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
Відповідачем не надано суду спростування відсутності заборгованості по аліментах.
Враховуючи вказане, виходячи з поданих доказів, суд приходить до висновку, що позов є законним і обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд вирішує питання про судові витрати.
Керуючисьст.ст. 84, 180, 182, 183, 187, 189-192, 194-197, 198-201 СК України, ст.ст.141, 258-259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Центральний відділ державної виконавчої служби міста Маріуполя ГТУЮ Донецької області, про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у сумі 97 578,82 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 975,79 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відомості про сторін у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя Л.Г.Шатілова