Справа № 146/1861/18
РІШЕННЯ

Іменем України

"17" січня 2019 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Скаковської І.В.,

за участю секретаря Сідак Н.П.,

розглянув у підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду у смт. Томашпіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 26 січня 2010 року померла їх мати ОСОБА_5 в смт. Томашпіль Томашпільського району Вінницької області, після смерті якої відкрилася спадщина на спадкове майно, до складу якого входить земельна ділянка площею 3,5631 га, яка розташована на території Томашпільської селищної ради Томашпільського району Вінницької області. До смерті матері вони проживала разом з матірю.

Крім позивачів спадкоємцями є їх брат ОСОБА_1 та сестра ОСОБА_4 Сестра ОСОБА_4 подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, від своєї частки відмовляється, а тому з даним позовом вони вимушені звернутися до суду, який просять ухвалити рішення про визнання за ними права власності на вищевказане спадкове майно по ? частині.

В судове засідання позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не зявилися, однак, надали до суду заяви в яких просять розгляд справи провести у їх відсутність, позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити.

Від відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 надійшли заяви, в яких просять справу слухати без їх участі, позов визнають.

Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 26 січня 2010 року в смт. Томашпіль Томашпільського району Вінницької області померла ОСОБА_5 (а.с. 8).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме на земельну ділянку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є дітьми покійної ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвами про народження серії 1 АМ № 060895 виданого 23 лютого 2007 року та серії ІV УР № 1146665 виданого 1 жовтня 1963 року (а.с.6,7).

Спадщину позивачі фактично прийняли, що не заперечуються відповідачами.

Згідно довідки № 3005 від 30 жовтня 2018 року, виданої виконавчим комітетом Томашпілььскої селищної ради Томашпільського району після смерті ОСОБА_5 залишилось спадкове майно, яке складається з земельної ділянки площею 3,5631 га, яка знаходиться на території Томашпільської селищної ради Томашпільського району Вінницької області та належала покійній на підставі Державного акту на право власності серії ВН № 050812 від 30.09.2004 року. Після смерті ОСОБА_5 спадкоємцями майна за законом залишились сини ОСОБА_1, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 (а.с.9).

З копії державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВН № 050812 вбачається, що ОСОБА_5 належить земельна ділянка площею 3,5631 га, розташованої на території Томашпільської селищної ради Томашпільського району Вінницької області (а.с.10).

Відповідно до довідки, виданої Томашпільською районною державною нотаріальною конторою № 1168/01-31 від 12 грудня 2018 року у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 відмовлено, у звязку відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно (а.с. 14).

Згідно повідомлення Томашпільської державної нотаріальної контори № 6/01-16 від 11 січня 2018 року спадкова справа після померлої 26 січня 2010 року ОСОБА_5 заведена № 157/2010. Як вбачається з спадкової справи до Томашпільської державної нотаріальної контри звернулась ОСОБА_4, однак свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с.22-24).

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

За змістом книги шостої Цивільного кодексу України, прийняття спадщини це акт, який поширюється на всі обєкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі.

Згідно абзацу 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясовування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до положень ч.3 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Проте визнання позову одною із відповідачів ОСОБА_4 суперечить нормам закону, оскільки остання, як вбачається з копії спадкової справи спадщину прийняла.

За наведених обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1ст. 142 ЦПК Україниу разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Згідно з квитанції Ощадбанк № 59 від 12 грудня 2018 року, позивачем ОСОБА_1 за подання позову до суду було сплачено судовий збір в сумі 704 гривень 80 коп.

Враховуючи, що відповідачі позов визнали до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 352 грн. 40 копійок.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1216-1218, ч. 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1221, ч. 1 ст. 1222, 1261, ч. 1-3, 5 ст. 1268, 1276 ЦК України, статтями 12,13,76,78, 95, 200, 263-265, 354 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, яка померла 26 січня 2010 року в смт. Томашпіль Томашпільського району Вінницької області 3/8 частини земельної ділянки площею 3,5631 га, що розташована на території Томашпільської селищної ради Томашпільського району Вінницької області, посвідченої державним актом на право власності на земельну ділянку серії ВН № 050812, виданого Томашпільською районною державною адміністрацією 30 вересня 2004 року.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, яка померла 26 січня 2010 року в смт. Томашпіль Томашпільського району Вінницької області 3/8 частини земельної ділянки площею 3,5631 га, що розташована на території Томашпільської селищної ради Томашпільського району Вінницької області, посвідченої державним актом на право власності на земельну ділянку серії ВН № 050812, виданого Томашпільською районною державною адміністрацією 30 вересня 2004 року.

В решті позову відмовити.

Повернути ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителю ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний код НОМЕР_1 з державного бюджету 352 грн. 40 коп (триста п'ятдесят дві гривні 40 копійок) сплаченого ним судового збору згідно квитанції № 59 від 12 грудня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_6