Справа № 525/1153/19
Провадження №2/525/333/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.11.2019 Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді Хоролець В.В., при секретарі Пархоменко Я.І., розглянувши в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

в с т а н о в и в:

З позовної заяви ОСОБА_1 , що надійшла до суду 16.08.2019 року вбачається, що нею було подано позовну заяву до суду з позовними вимогами до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину.

Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 21.08.2019 року роз`єднано в самостійні провадження позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

З позовної заяви ОСОБА_1 про стягнення аліментів вбачається, що 24 січня 2015 року було зареєстровано шлюб між відповідачем ОСОБА_2 та позивачкою ОСОБА_1 . Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Кожен із батьків зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а по домовленості між сторонами по справі малолітня дитина залишається проживати разом з позивачкою по справі. На утримання дочки позивачка ОСОБА_1 бажає стягнути з відповідача ОСОБА_2 аліменти. Відповідач ОСОБА_2 , як самозайнята особа з 2012 року зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, як фізична особа-підприємець відповідач ОСОБА_2 отримує від діяльності дохід й заробітну плату та відповідно до Сімейного кодексу України зобов`язаний утримувати дитину, аліменти він нікому не платить, інших дітей, непрацездатних батьків на утриманні не має. Посилаючись на вищевикладені обставини, положення СК України просила стягнути з відповідача у справі аліменти на свою користь на утримання неповнолітньої дитини дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з урахуванням індексації суми аліментів,починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття (а.с.а.с.1-3).

Ухвалою суду від 04.09.2019 року відкрито спрощене позовне провадження по справі та судове засідання призначено на 04.10.2019 року (а.с.16), відповідачу встановлено термін для подання відзиву на позов; здійснені судові повідомлення про день і час проведення судового засідання у справі. Розгляд справи відкладено на 12.11.2019 року, в зв`язку з неявкою відповідача на 04.10.2019 року.

До початку розгляду справи по суті 20.09.2019 року від позивача по справі ОСОБА_1 надійшла письмова заява про розгляд справи без участі позивача на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі (а.с.21).

Відповідач у справі ОСОБА_2 судове засідання на 04.10.2019 року не з`явився, він належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, копію позовної заяви, копію ухвали та судову повістку останній отримав 18.09.2019 року (а.с.30). В судове засідання 12.11.2019 року відповідач повторно не з`явився, він належним чином повідомлявся про день та час розгляду справи, судову повістку отримав 11.10.2019 року (а.с.29). Відзив на позовну заяву не подавав, клопотання про відкладення розгляду справи він нього не надходило.

Враховуючи вищевказану заяву позивача у справі про розгляд справи у її відсутність, суд вирішив можливим розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів, при цьому керуючись положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України та Рішенням Конституційного Суду України №16-рп/2011 від 08.12.2011 року (справа про фіксування судового процесу технічними засобами).

Суд, вивчивши матеріали справи і давши їм належну оцінку приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 24.01.2015 року вбачаться, що 24.01.2015 року зареєстрували шлюб між громадянами ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що 24.01.2015 року складено відповідний актовий запис № 18, після шлюбу прізвище чоловіка ОСОБА_5 , дружини ОСОБА_5 (а.с.4).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 28.07.2015 року, сторони по справі мають малолітню дитину дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка проживає разом з позивачкою по справі ОСОБА_1 (а.с.5).

З виписки серії НОМЕР_3 з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб підприємців вбачається, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особи підприємець (а.с.6).

Відповідач у справі відзиву на позов не подавав, будь-яких доказів про своє матеріальне становище він не подавав.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин 5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно частин 1,2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд при оцінці наявних у справі доказів повинен виконувати положення ст.89 ЦПК України та враховувати висновки, які викладені у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року та у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) про те, що суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Суд зазначає, що сторонами у справі не надавалися докази про їх майновий стан (зокрема, довідки з місця роботи про розмір заробітної плати, про наявність земельного паю та доходу від його передання в оренду тощо), тому при розгляді даної справи суд виходять з тих документів, які маються в матеріалах справи та з усталеної практики розгляду справи про стягнення аліментів.

Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 цієї статті, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та ст.182 СК України, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України.

Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Дослідивши та проаналізувавши наявні матеріали справи в їх сукупності в межах заявлених позовних вимог, того, що в ході розгляду справи дійсно підтверджено, що позивач ОСОБА_1 має на утриманні неповнолітню дитину дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якої є відповідач у справі ОСОБА_2 , з урахуванням його віку, а також майнового стану позивача у справі, враховуючи стан здоров`я, майновий та сімейний стан відповідача у справі ОСОБА_2 , який зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності, те, що він є особою працездатного віку, виходячи з меж заявленого позову, імперативних положень ст.182 СК України та роз`яснень, викладених в пунктах 17,20 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», а також враховуючи визнання відповідачем у справі заявлених позовних вимог суд приходить до висновку, що відповідач по справі ОСОБА_2 має можливість сплачувати аліменти на утримання своєї малолітньої дитини дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно, в сукупності цих обставин та відомостей, вбачаються підстави для задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 та необхідно стягнути з відповідача у справі ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 16 серпня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Разом з цим, виходячи з юридичного змісту та конструкції положень ст.ст.180-182 СК України, не вбачається підстав для окремого визначення у судовому рішенні про стягнення аліментів в межах заявлених позовних вимог з врахуванням індексації суми аліментів (як про те вказано у прохальній частині вимог про стягнення аліментів).

У відповідності до норм п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За загальним правилом, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, а у разі відмови в позові на відповідача.

Поряд з цим, згідно частини 3 цієї статті, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог щодо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Нормами ч.6 ст.141 ЦПК України встановлено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи положення ст.141 ЦПК України та те, що в силу ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач ОСОБА_1 при поданні позову про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, судові витрати по справі (судовий збір) в розмірі 768 грн. 40 коп. належить стягнути з відповідача по справі ОСОБА_2 на користь держави (в дохід державного бюджету).

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.51 Конституції України, ст.ст.180 183 СК України, ст.ст.4,11,12,13,49,76-80,81,83,89,206,128,133,141,206,247,259,263-265,272-273,274-279,430 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , зареєстрованого у встановленому законом порядку на проживання в АДРЕСА_1 аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 на утримання неповнолітньої дитини дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.08.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. на користь держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до пп.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Великобагачанський районний суд Полтавської області.

На виконання п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України судом зазначається повне найменування сторін: позивач ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ; відповідач ОСОБА_2 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , паспорт серії НОМЕР_7 .

Повний текст рішення складений 15.11.2019 року.

Суддя В.В. Хоролець