Постанова

Іменем України

27 листопада 2019 року

місто Київ

справа № 761/5205/17-ц

провадження № 61-34186св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантьє», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 11 вересня 2017 року у складі судді Усика Г. І.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом про визнання виконавчого напису від 05 серпня 2016 року № 648, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О. М., про стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантьє» (далі - ТОВ «ФК «Рантьє») заборгованості за кредитним договором у розмірі 91 203, 96 грн таким, що не підлягає виконанню.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 24 квітня 2017 року позов залишено без задоволення.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з доведеності факту, що ТОВ «ФК «Рантьє» виконані всі вимоги, які ставляться до заяви про вчинення виконавчого напису, надано документи, на підставі яких стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Судом встановлено, що ТОВ «ФК «Рантьє» на адресу позивача направило письмову вимогу про повернення усієї суми боргу за кредитним договором, із зазначенням суми боргу. Заперечень щодо суми заборгованості, зазначеної у вимозі, позивач не повідомив та свого розрахунку не надав. За наведених обставин суд першої інстанції зробив висновок, що позивачем не надано доказів на обґрунтування заявлених позовних вимог.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 14 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 24 квітня 2017 року залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.

Ухвала апеляційного суду обґрунтовувалася тим, що апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подана після закінчення строку, установленого статтею 294 ЦПК України 2004 року, із заявою чи клопотанням про поновлення такого строку заявник не звертався. Також судом апеляційної інстанції встановлено, що судовий збір у розмірі 704, 00 грн сплачений заявником не на розрахунковий рахунок Апеляційного суду міста Києва.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 11 вересня 2017 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 24 квітня 2017 року відмовлено.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , зазначив, що заявнику двічі направлялася копія ухвали суду апеляційної інстанції про необхідність усунення недоліків апеляційної скарги, проте конверти з поштовими відправленням для ОСОБА_1 повернуті на адресу суду з підстав закінчення терміну зберігання. Суд апеляційної інстанції зробив висновок, що, подавши апеляційну скаргу у червні 2017 року, заявник нею не цікавиться та не отримує поштову кореспонденцію суду, отже ОСОБА_1 недобросовісно ставиться до виконання процесуальних обов`язків, що зумовлює настання несприятливих наслідків.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просив скасувати ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 11 вересня 2017 року, справу повернути до суду апеляційної інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовувалася тим, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, на підставі недоведених обставин, що мають істотне значення для справи. Заявник зазначив, що з невідомих йому причин оператор поштового зв`язку не повідомив його про наявність поштової кореспонденції від суду, зокрема про ухвалу суду апеляційної інстанції від 14 червня 2017 року. Вважає, що оскаржувана ухвала фактично позбавляє його права на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 24 квітня 2017 року.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У грудні 2017 року на касаційну скаргу ОСОБА_1 надійшли заперечення, відповідно до яких ТОВ «ФК «Рантьє» просило касаційну скаргу відхилити, оскаржувану ухвалу залишити без змін, оскільки з моменту постановлення оскаржуваної ухвали заявник протягом трьох місяців не цікавився станом розгляду апеляційної скарги, а тому суд апеляційної інстанції відповідно до норм процесуального права відмовив у відкритті апеляційного провадження.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДАХ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження.

Згідно із статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У підпункті 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження у червні 2018 року передано до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), згідно з якими рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив доводи касаційної скарги та матеріали цивільної справи, за результатами чого зробив висновок, що оскаржуване судове рішення відповідає вимогам законності та обґрунтованості, визначеним статтею 213 ЦПК України 2004 року, а касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Відповідно до частини другої статті 297 ЦПК України 2004 року до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення статті 121 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 297 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Суд апеляційної інстанції, встановивши, що апеляційна скарга подана без дотримання положень статей 294, 297 ЦПК України 2004 року, зокрема скарга подана із порушенням строку на апеляційне оскарження без подання клопотання про поновлення такого строку, також заявником сплачено судовий збір не на рахунок Апеляційного суду міста Києва, обґрунтовано залишив апеляційну скаргу без руху, надавши заявнику строк для усунення її недоліків.

Судом апеляційної інстанції на поштову адресу заявника, зазначену ним в апеляційній скарзі, двічі направлено засобами поштово зв`язку копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху від 14 червня 2017 року. Однак, конверти з поштовими відправленнями для ОСОБА_1 повернуто на адресу суду з підстав закінчення терміну зберігання у поштовому відділенні.

ОСОБА_1 з моменту подання у червні 2017 року апеляційної скарги не виявляв інтересу, заяв, клопотань до суду апеляційної інстанції щодо розгляду скарги не подавав.

Згідно з частиною третьою статті 27 ЦПК України 2004 року особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію ОСОБА_1 своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема вчинення усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на виконання своїх процесуальних обов`язків на стадії відкриття апеляційного провадження, зокрема шляхом вчинення дій з виконання вимог суду щодо усунення недоліків апеляційної скарги, заявник не надав.

Суд апеляційної інстанції з метою належного повідомлення заявника про необхідність усунення недоліків апеляційної скарги неодноразово направляв засобами поштового зв`язку копію ухвали суду від 14 червня 2017 року за зазначеною заявником у його скарзі поштовою адресою. Встановивши пасивну процесуальну поведінку заявника та відсутність протягом трьох місяців правомірного інтересу у забезпеченні розгляду його скарги, суд апеляційної інстанції зробив обґрунтований висновок про наявність достатніх підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження.

Додатково Верховний Суд враховує, що текст ухвали суду апеляційної інстанції від 14 червня 2017 року оприлюднено 22 червня 2017 року у Єдиному державному реєстру судових рішень, тобто заявник об`єктивно мав можливість бути обізнаним щодо ухвалених у справі за його позовом судових рішень, стадії розгляду апеляційної скарги та вчасно усунути недоліки поданої ним скарги.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та не місять посилань, у чому полягають порушення норм матеріального чи процесуального права, які, на переконання заявника, допущені апеляційним судом.

Разом з цим доводи скарги, що з невідомих заявнику причин працівниками поштового відділення не повідомлено його про наявність поштового відправлення від апеляційного суду, Верховний Суд відхиляє як такі, що є непереконливими та необ`єктивними, які не перешкоджали заявнику у доступі до інформації щодо стадії розгляду апеляційної скарги, оскільки відповідно до норм процесуального права сторони у процесі на власний розсуд реалізують свої права.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (§ 42 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Пономарьов проти України» № 3236/03).

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також встановлені судами обставини щодо подвійного направлення заявнику копії ухвали суду про залишення без руху апеляційної скарги, а також відсутність наданих заявником доказів, які б свідчили про добросовісне здійснення ним своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи касаційної скарги про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, є безпідставними.

Висновки суду апеляційної інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону та узгоджуються з нормами права, які апеляційним судом правильно застосовані.

Зважаючи на встановлення правильного застосування норм процесуального права судом апеляційної інстанції, Верховний Суд зробив висновок про необґрунтованість вимог касаційної скарги про скасування рішення.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 11 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

А. С. Олійник

В. В. Яремко