Провадження № 22-ц/812/35/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року м. Миколаїв

Справа № 489/6391/18

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Шаманської Н.О.,

суддів: Базовкіної Т.М., Коломієць В.В.,

із секретарем - Андрієнко Л.Д.

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за заявою

ОСОБА_1, подану в інтересах малолітнього ОСОБА_2,

заінтересована особа - ОСОБА_3, про видачу обмежувального припису,

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1, подану його представником ОСОБА_4

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, ухвалене під головуванням судді Коваленка І.В. 22 жовтня 2018 року в приміщенні цього ж суду, повний текст рішення складено 22 жовтня 2018 року

у с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про видачу обмежувального припису.

В обґрунтування заяви зазначав, що з 23 грудня 2005 року по 11 жовтня 2016 року перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, який розірвано рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 30 вересня 2016 року. Від шлюбу мають трьох малолітніх дітей. Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 4 квітня 2017 року місце проживання дітей визначено з матір'ю - ОСОБА_3

ОСОБА_1 зазначав, що ОСОБА_3 належним чином не виконувала свої батьківські обов'язки щодо старшого сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1. Неодноразово завдавала йому побоїв, через що ОСОБА_2 відчуває до неї неприязні стосунки та переживає стрес. Тіло дитини вкрите синцями та саднами. З цих підстав він вже звертався до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_3, але рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 1 жовтня 2018 року йому було відмовлено. Однак, 15 жовтня 2018 року матір знову побила сина ОСОБА_5 через що дитина звернулася по допомогу до нього, як батька.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_3 та визначити заходи тимчасового обмеження її прав та покладення на неї обов'язків, а саме: обмежити строком на три місяці її спілкування з сином ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом надання ОСОБА_3 права на спілкування з сином виключно по телефону; заборонити їй строком на три місяці наближатися ближче, ніж на 100 метрів до місця перебування (місця фактичного проживання батька ОСОБА_1) та навчання її сина ОСОБА_2.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 жовтня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4, посилаючись на те, що суд першої інстанції всупереч думці дитини постановив рішення, яке не відповідає її інтересам, просив скасувати його та ухвалити нове, яким задовольнити його заяву.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на підставі наступного.

Відмовляючи у задоволені заяви, суд першої інстанції виходив з того, що письмовими доказами не доведено факту фізичного насильства по відношенню до малолітнього сина, а тому відсутні підстави для застосування обмежувального припису.

Проте, не з усіма висновками суду першої інстанції можна погодитись.

Так, статтею 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до п.3 та 17 ч.1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані,, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Обмежувальний припис стосовно кривдника уявляє собою встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов'язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Відповідно до ст.26 вказаного закону, обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов'язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб.

З огляду на викладене, враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

З матеріалів справи вбачається, що, з 23 грудня 2005 року по 11 жовтня 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 вересня 2016 року.

Від шлюбу мають синів ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3. Після розлучення діти залишилися проживати разом з матір'ю.

Втім, між батьками дітей, склалися особисті неприязні стосунки, в тому числі і з приводу виховання дітей, що було предметом розгляду судовими інстанціями ( спір про визначення місця проживання дітей, та заява, подана в порядку окремого провадження щодо видачі обмежувального припису).

На час розгляду справи, в провадженні Ленінського районного суду м. Миколаєва знаходиться спір щодо визначення місця проживання старшого сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Звертаючись до суду з вимогою про видачу обмежувального припису, заявник посилався на те, що 15 жовтня 2018 року ОСОБА_3 побила сина ОСОБА_5, через що дитина звернулася по допомогу до батька. При цьому заявник наполягав на необхідності прийняття рішення про видачу обмежувального припису у зв'язку з тим, що малолітній син є особою, яка зазнала домашнього насильства у формі фізичного насильства, що є загрозою для здоров'я дитини.

Допитаний у судовому засіданні апеляційної інстанції у присутності представника органу опіки та піклування малолітній ОСОБА_2 підтвердив, що 15 жовтня 2018 року ввечері мати, перебуваючи у нетверезому стані, побила його, застосовуючи при цьому шнур від плойки, а також наносила йому удари кулаками, в тому числі й по голові. Зазначені обставини стали підставою його звернення до батька, та з 16 жовтня 2018 року він обрав місце свого проживання разом з батьком.

Отже, ОСОБА_2, підтвердив факт фізичного насильства, яке він зазнав 15 жовтня 2018 року від матері.

Відсутність письмових доказів на підтвердження цих фактів не може бути достатньою підставою для того, щоб ставити під сумів зазначенні пояснення малолітньої дитини.

За такого, колегія суддів не може прийняти до уваги пояснення заінтересованої особи - ОСОБА_3, яка заперечувала у суді апеляційної інстанції зазначені обставини.

Оскільки суд першої інстанції, розглядаючи заяву не дав належну оцінку поясненням дитини та дійшов помилкового висновку про недоведеність заявником факту насильства, то рішення суду підлягає скасування з ухваленням нового рішення.

При ухваленні нового рішення, суд враховує, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

За п. 9 ч.1 ст. 1 цього ж Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Проте, на даний час малолітній обрав місце свого проживання разом з батьком і загрози проявів ознак насильства зі сторони матері взагалі не існує, а тому відсутня необхідність вжиття обмежень щодо матері для забезпечення безпеки сина у спосіб, зазначений у заяві.

Надані заявником медичні довідки , з яких вбачається, що малолітній ОСОБА_2 має сліди побоїв на своєму тілі (а.с.6,7) , не можна вважати доказом того, що по відношенню до нього систематично матір'ю вчиняється насильство і існує вірогідність його повторення, оскільки зазначенні обставини були предметом судового розгляду та не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні ( а.с.29-31).

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису відносно заінтересованої особи ОСОБА_3, а тому у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ч. 1 ст. 350-6, 374 ч. 1 п. 1, 375, 381, 384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану його представником ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису відносно заінтересованої особи ОСОБА_3 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: Т.М. Базовкіна

В.В. Коломієць

Повний текст постанови складено 17 січня 2019 року.