КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №372/1960/17 Головуючий у І інстанції - Потабенко Л.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/1759/2019 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Таргоній Д.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Головка Олександра Сергійовича на рішення Обухівського районного суду Київської області від 14 серпня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

встановив:

в липні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Обухівського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником 1/2 частини житлового будинку з усіма надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2, на підставі рішення Обухівського районного суду Київської області від 28 грудня 2011 року.

Житловий будинок перейшов у власність позивача та її колишнього чоловіка на підставі договору міни від 14 квітня 2009 року укладеного між колишнім чоловіком позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Укладаючи договір міни ОСОБА_6 не лише передав у власність подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_2, а й передав у володіння на праві користування земельну ділянку під ним та його надвірних будівель та споруд.

Намагаючись оформити своє право на безоплатну приватизацію своєї частини земельної ділянки за вказаною адресою позивач дізналася, що вся, без виключення, земельна ділянка загальною площею 0,144 га., за вказаною адресою була приватизована ОСОБА_6 на підставі рішення Обухівського районного суду від 23 квітня 2014 року та в подальшому передана ним за договорами дарування від 23 серпня 2014 року ОСОБА_4

Таким чином, земельні ділянки загальною площею 0,144 га незаконно вибули з права користування позивача в 2014 році.

Позивач вважає відповідача недобросовісним набувачем.

Просила суд, витребувати у відповідача та скасувати державну реєстрацію прав за відповідачем на земельні ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, а саме: площею 0,1 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,0444 га. для ведення підсобного господарства, кадастровий номер НОМЕР_2, площею 0,0142 га. для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер НОМЕР_3, площею 0,0581 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_4, площею 0,0277 га. для будівництва і обслуговування будівель, кадастровий номер НОМЕР_5.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 14 серпня 2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Обухівського районного суду Київської області від 14 серпня 2018 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що вищезазначене рішення є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 28 грудня 2011 року визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку, що є встановленим юридичним фактом з набуття останньою права повноцінного власника об'єкта нерухомого майна, яке підлягає захисту і не може бути ніким порушено.

Зазначає, що єдиним підтвердженням «знищення» житлового будинку, про що зазначає суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні є витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07 серпня 2013 року за яким право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 погашено у зв'язку зі знищенням. Відповідно до вищезазначеного витягу, позивачем у справі надано було обґрунтовані заперечення, які викладені письмово у відповіді на відзив від 23 квітня 2018 року щодо відхилення яких судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні не наведено жодної мотивувальної оцінки.

Станом на 24 липня 2013 року позивач була власником Ѕ частини даного житлового будинку і жодних заяв щодо змін до державного реєстру припинення своїх прав на даний житловий будинок не подавала, жодних доручень на вчинення таких дій також нікому не давала. Навпаки, судом першої інстанції було встановлено зі свідчень свідка ОСОБА_5, що таку заяву в 2013 році подавав він особисто і ніяких погоджень від позивача щодо подання такої заяви не отримував.

Зазначає, що станом на 24 липня 2013 року ОСОБА_5 мав право подавати таку заяву виключно і лише щодо своєї 1/2 частки даного житлового будинку і не мав жодних прав розпоряджатися правом власності на іншу 1/2 частину житлового будинку, яка визнана на праві власності за позивачем на підставі рішення суду. У зв'язку із чим, погашення прав власності, на житловий будинок в 2013 році можна розглядати виключно в контексті можливої відмови ОСОБА_5 від своєї 1/2 частки у зазначеному будинку. Позивач ніколи не відмовлялася від свого права на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 і жодних заяв з приводу знищення даного житлового будинку ніколи нікуди не подавала.

Відповідно до інформаційної довідки від 26 вересня 2018 року №139152216 за пошуковим запитом по ПІБ, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 має реєстраційний номер - 3397131.

Відповідно до інформаційної довідки від 26 вересня 2018 року №139141250 вбачається, що за вищезазначеною адресою зареєстроване право власності на 1/2 житлового будинку за позивачем, який прив'язаний до того ж самого номера реєстраційного об'єкта в РПВН 3397131.

Апелянт стверджує, що в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні будь-які відомості про знищення житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2.

Просила скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 14 серпня 2018 року та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, а також стягнути з відповідача судові витрати по справі.

В свою чергу, ОСОБА_4 подала відзив на апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що вимоги апелянта є безпідставними, необґрунтованими та такими, що ґрунтуються на припущеннях.

Зазначає, що з рішення Обухівського районного суду Київської області від 28 грудня 2011 року у справі №2-1282/11, на яке як на основну підставу свого права власності посилається позивач, вбачається, що жодного спору про будь-які земельні ділянки суд навіть не розглядав, а спірний на той час житловий будинок вже був знесений і його не існувало в природі. В рішенні також зазначалося про знесення будинку, однак надав цьому критичну оцінку, оскільки відповідних документів сторонами надано не було. Крім того, вищезазначене рішення суду позивачем так і не було своєчасно реалізоване, що вимагало від неї державної реєстрації свого права власності на 1/2 частину вже знесеного будинку АДРЕСА_2 згідно з приписами ст. 182 ЦК України.

Стверджує, що станом на 23 березня 2017 року, жоден з реєстрів не містив відомостей про зареєстроване за позивачем право власності на житловий будинок загальною корисною площею 44кв.м., житловою площею 28,3кв.м., а тому за таких обставин вона не оформивши за собою відповідне право власності на 1/2 частину житлового будинку не може вести мову про спір про земельну ділянку під таким будинком.

Крім того, договір дарування земельної ділянки ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 не був визнаний судом недійсним, тож є чинним на час подання відзиву.

Також, є незрозумілою позиція апелянта щодо необхідності витребування у відповідача та скасування державної реєстрації прав за ОСОБА_4 на 5 земельних ділянок, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2, адже з самого позову та з апеляційної скарги вбачається спір лише про 1/2 частину земельних ділянок і аж ніяк не про цілі земельні ділянки.

ОСОБА_4 стверджує, що посилання на Інформаційні довідки з Державних реєстрів не спростовують висновків суду першої інстанції.

Вважає, що оскаржуване рішення є законним та достатньо обґрунтованим, адже в процесі розгляду цивільної справи суд першої інстанції дослідив усі надані докази та обставини справи, дав їм відповідну належну оцінку та не припустився порушень норм ані матеріального, ані процесуального права.

Просила апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Обухівського районного суду Київської області від 14 серпня 2018 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 перебували у шлюбі з 23 вересня 2000 року по 06 серпня 2010 року.

Під час перебування у шлюбі, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 поміняли згідно договору міни власну квартиру АДРЕСА_1 на житловий будинок АДРЕСА_2, що підтверджується укладеним договором міни 14 квітня 2009 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, згідно якого житловий будинок АДРЕСА_2 перейшов у володіння ОСОБА_5

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 28 грудня 2011 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, визнано житловий будинок №60 з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_5

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку №60 з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину житлового будинку №60 з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2

Рішення набрало законної сили.

З довідки Відділу розвитку інфраструктури, містобудування та архітектури виконавчого комітету Обухівської міської ради №15 КВ від 22 серпня 2011 року вбачається, що під час обстеження земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, були виявлені залишки місця розташування фундаменту старого житлового будинку, істотних порушень при знесенні старого житлового будинку щодо вимог будівельних норм і правил ДБН 360-92 не виявлено.

Відповідно до інформації наданої КПКОР «Обухівське БТІ» від 14 листопада 2011 року, зазначається, що цілий житловий будинок за адресою АДРЕСА_2, зареєстровано та належить ОСОБА_5

Згідно проведеної технічної інвентаризації 05 вересня 2011 року вищевказаного житлового будинку на замовлення ОСОБА_5, за вказаною адресою не виявлено.

Станом на 14 листопада 2011 року право власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_2, зареєстровано за ОСОБА_5, що підтверджується інформаційною довідкою з реєстру права власності на нерухоме майно.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 07 серпня 2013 року право власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_2, погашено, в зв'язку із знищенням об'єкта нерухомого майна.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №83181529 від 23 березня 2017 року за ОСОБА_2 зареєстроване право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 44кв.м., житловою площею 28,3кв.м. за адресою АДРЕСА_2, буд.60.

Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, власником спірних земельних ділянок, та свідоцтв про право власності на нерухоме майно, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2, а саме: земельну ділянку площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_1, земельну ділянку площею 0,0444 га для ведення підсобного господарства, кадастровий номер НОМЕР_2, земельну ділянку площею 0,0142 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер НОМЕР_3, земельну ділянку площею 0,0581 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер НОМЕР_4, земельну ділянку площею 0,0277 га для будівництва і обслуговування будівель, кадастровий номер НОМЕР_5, є відповідач по справі ОСОБА_4

Рішенням апеляційного суду Київської області від 25 січня 2017 року, скасовано рішення Обухівського районного суду Київської області від 23 квітня 2014 року і ухвалено нове яким в задоволенні позову ОСОБА_6 до Обухівської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, відмовлено.

Скасованим рішенням Обухівського районного суду Київської області від 23 квітня 2014 року, позов ОСОБА_6, було задоволено, та визнано за ним в порядку спадкування право власності на земельну ділянку загальною площею 0,144 га, розташовану по АДРЕСА_2, яка на підставі рішення виконкому Обухівської міської ради народних депутатів від 28 березня 2000 року №223 для ведення особистого підсобного господарства - 0,044 га та для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель - 0,100 га (Державний акт на право приватної власності на землю, виданий Обухівською міською радою народних депутатів 20 січня 2004 року та зареєстрований у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2664), що належала ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

23 серпня 2014 року ОСОБА_6 подарував вищевказані земельні ділянки ОСОБА_4, що підтверджується договорами дарування.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності позбавлення відповідачем будь-яких прав позивача на майно, та порушення прав позивача, як власника житлового будинку.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з вимогами ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За правилами ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 330 ЦК України передбачено, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього.

Згідно зі ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до положень ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

У пункті 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 липня 2014 року судам роз`яснено, що відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі.

При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 земельні ділянки для ведення особистого підсобного господарства - 0,044 га., та для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель - 0,100 га., подаровані 23 серпня 2014 року ОСОБА_4

Даних про те, що вищезазначені договори визнані у судовому порядку недійсними, матеріали справи не містять.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на норми закону, які регулюють спірні відносини, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Головка Олександра Сергійовича залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 14 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 07 березня 2019 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Д.О. Таргоній

С.О. Журба