Провадження №22-ц/812/171/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 січня 2019 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Горенко Ю.В.

за участі представника позивача - Киричук В.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу №479/339/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення, яке постановив Кривоозерський районний суд Миколаївської області під головуванням судді Репушевської Олени Віталіївни у приміщенні цього суду 20 листопада 2018 року, повний текст якого складений 29 листопада 2018 р., за позовом Державної екологічної інспекції у Миколаївської області до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного знищення лісових насаджень,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2018 р. Державної екологічної інспекції у Миколаївської області (далі - Інспекція) звернулася з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного знищення лісових насаджень.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 27 грудня 2017 р. державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Миколаївської області встановлено, що відповідачем в межах лісового насадження на території Мазурівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області здійснено незаконне самовільне знищення (рубку) 6 дерев породи «Акація біла», діаметри дерев у корі біля шийки кореня становили: 32 см., 31,5 см., 31 см., 21 см., 19 см., 15 см., не маючи відповідного дозволу, а саме лісорубного квитка, чим спричинив збитки. Постановою державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції в Миколаївській області від 28 грудня 2017 р. відповідача ОСОБА_2 визнано винними у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.65-1 КУпАП і накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 136 грн. В добровільному порядку збитки не відшкодовано, а тому позивач змушений звернутись до суду.

Посилаючись на викладене, а також на те, що відповідач своїми діями щодо вирубки дерев спричинив значні збитки, розмір яких згідно розрахунку, виконаного Державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції у Миколаївській області на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 2008 р. № 665 складає 16 848 грн. 87 коп., позивач просив суд стягнути з відповідача зазначену суму збитків та судовий збір.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву про невизнання позову, який мотивовано тим, що ОСОБА_2 не здійснював вирубку дерев на території ДП «Врадіївське лісове господарство», але як працівник ТОВ «Нордвест і К» на виконання трудових обов'язків, виконував виробниче завдання роботодавця, який, в свою чергу, виконував роботи на підставі договору субпідряду з ДП «Одеський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України», а саме - проводив вирубку чагарників по краю проїзної частини на відстані 1,5-45 метрів автомобільної дороги загального користування державного значення М05 Київ-Одеса 373+210 по 309+000 км.

Аналогічні заперечення проти позову позивач та його представник підтвердили в судовому засіданні.

Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 20 листопада 2018 р. позовні вимоги задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_2 16848 грн. 87 коп. шкоди, заподіяної внаслідок незаконного знищення лісових насаджень, в бюджет Мазурівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області та 1762 грн. судових витрат на користь Державної екологічної інспекції у Миколаївській області.

Рішення суду мотивовано тим, що постановою державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції в Миколаївській області від 28 грудня 2017 р. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.65-1 КУпАП, яке полягало у тому, що 27 грудня 2017 р. відповідач не маючи спеціального дозволу на порубку дерев, в межах лісового насадження належного ДП «Врадіївське лісове господарство», на території Мазурівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, здійснив незаконне самовільне знищення (рубку) 6 дерев породи «Акація біла», діаметри дерев у корі біля шийки кореня становили: 32 см., 31,5 см., 31 см., 21 см., 19 см., 15 см. і накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 136 грн.

В результаті таких дій ОСОБА_2 заподіяно шкоду довкіллю та матеріальну шкоду Мазурівській сільській раді Кривоозерського району Миколаївської області, розмір якої згідно розрахунку виконаного Державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції у Миколаївській області 28 грудня 2017 р. на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 2008 року № 665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу» складає 16 848, 87 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на підставі ст. 107 ЛК України, ст. 1166 ЦК України.

Суд відхилив заперечення відповідача щодо здійснення ним вирубки дерев у зв'язку з виконанням трудових обов'язків, оскільки із наданого відповідачем на підтвердження своїх заперечень наряду-допуску на виконання робіт підвищеної небезпеки, виданого Товариством з обмеженою відповідальністю Будівельна компанія «Нордвест і К» (далі - ТОВ БК «Нордвест і К») від 27 грудня 2017 р. ОСОБА_2 з бригадою у складі 3 осіб, необхідно було 27 грудня 2017 р. виконати такі роботи: вирубка чагарників по краю проїзної частини на відстані від 1,5 до 45 метрів автомобільної дороги загального користування державного значення М05 Київ-Одеса, км.373+210 по 309+000, проте вказана ділянка автодороги не поширюється на межі території Мазурівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, тому заперечення відповідача в цій частині не ґрунтуються на законі. Факт вирубки дерев відповідачем було зафіксовано на території Мазурівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, ухваленим з порушенням норм матеріального права та просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, в якому в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд помилково не взяв до уваги надані відповідачем докази того, що він 27 грудня 2017 р. за завданням роботодавця виконав роботи: вирубку чагарників по краю проїзної частини на відстані від 1,5 до 45 метрів автомобільної дороги загального користування державного значення М05 Київ-Одеса, км.373+210 по 309+000, тобто проводив порубку дерев в зоні полоси відведення автошляху, діяв під час виконання службових обов'язків, в межах обов'язків та на підставі наряду-доручення роботодавця.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу про залишення рішення суду без змін, який мотивований тим, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджено, що відповідач здійснив незаконну рубку насаджень не біля автомобільної дороги М05 Київ-Одеса, а в межах лісового насадження. Такі обставини не заперечувались ОСОБА_2 при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та розгляді адміністративної справи, постанова про притягнення його до відповідальності не оскаржена.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним положенням процесуального закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Як встановив суд і таке вбачається з матеріалів справи, 27 грудня 2017 р. державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції у Миколаївській області Євичем С.В. складено протокол про адміністративне правопорушення № 001704, згідно якому ОСОБА_2 о 14 годині у лісовому насадженні ДП «Врадіївське лісове господарство» самовільно, без відповідного дозволу здійснив незаконну вирубку 6 дерев породи «Акація біла», діаметри дерев у корі біля шийки кореня становили: 32 см., 31,5 см., 31 см., 21 см., 19 см., 15 см (а.с. 14-15).

Постановою державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції в Миколаївській області від 28 грудня 2017 р. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.65-1 КУпАП, а саме, що 27 грудня 2017 р. не маючи спеціального дозволу на порубку дерев, в межах лісового насадження, належного ДП «Врадіївське лісове господарство», на території Мазурівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, здійснив незаконне самовільне знищення (рубку) 6 дерев породи «Акація біла», діаметри дерев у корі біля шийки кореня становили: 32 см., 31,5 см., 31 см., 21 см., 19 см., 15 см. і накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 136 грн.(а.с.16-17).

Звертаючись з позовом, Інспекція посилалася на те, що відповідач, зрубавши дерева без належного дозволу, спричинив збитки, розмір яких згідно розрахунку, виконаного Державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції у Миколаївській області на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23липня 2008року №665, складає 16 848, 87 грн.

Як визначено у частинах 2, 2 ст. 1 Лісового Кодексу України (далі - ЛК України), ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Заготівля деревини може здійснюватися у порядку спеціального використання лісових ресурсів (ч. 1 ст. 67 ЛК України).

Спеціальне використання лісових ресурсів на виділеній лісовій ділянці проводиться за спеціальним дозволом - лісорубний квиток або лісовий квиток, що видається безоплатно (ч. 1 ст. 69 ЛК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 105 ЛК України порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону. Зокрема, відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників.

Наказом №312 від 11 серпня 2017 р. Міністерства екології та природних ресурсів України затверджено Положення про державну екологічну інспекцію в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Відповідно до п.п.1, 3 даного наказу Державна екологічна інспекція в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - Держекоінспекція) є територіальним органом Державної екологічної інспекції України, який діє у складі Держекоінспекції України і їй підпорядковується. Основними завданнями Держекоінспекції є реалізація повноважень Держекоінспекції України у межах відповідної території.

Держекоінспекція (Розділ ІІ) здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог, в тому числі і щодо законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів зокрема: законності вирубки, ушкодження дерев і чагарників, знищення або ушкодження лісових культур, сіянців або саджанців у лісових розплідниках і на плантаціях, а також молодняку природного походження й самосівів на площах, призначених під лісовідновлення та тощо.

Згідно з Положення (Розділ ІІ п. 6, 7) для виконання покладених на неї завдань Держекоінспекція має право: розраховувати розмір шкоди, збитків і втрат, заподіяних внаслідок порушення законодавства з питань, що належить до її компетенції, пред'являти претензії, вживати в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступати позивачем та відповідачем у судах.

Відповідно до приписів ст. 20-2 Закону України «Про охорону природного навколишнього середовища» до компетенції державної екологічної інспекції належить організація і здійснення державного контролю за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень вимог законодавства про охорону, утримання і використання зелених насаджень. Вказаним законом вищезазначений орган наділений повноваженнями виступати позивачем у судах.

Отже, порядок нарахування заподіяної навколишньому природному середовищу шкоди порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності та порядок визначені законом.

Між тим, судом при вирішенні спору неповно встановлено характер спірних правовідносин, коло учасників цих правовідносин та норми права, які підлягали застосуванню.

Загальні положення про відшкодування завданої майнової шкоди закріплені в положеннях статті 1166 ЦК України.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Вказаними нормами закону встановлені загальні підстави відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди.

Для встановлення обставин, чи є підстави для настання відповідальності за спричинення майнової шкоди необхідні: наявність шкоди, протиправне діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні.

Разом із покладанням на винну особу обов'язку з відшкодування шкоди правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

У тих випадках, коли шкоди завдано працівниками під час виконання ними своїх трудових (службових) обов'язків, зобов'язання щодо її відшкодування покладаються на роботодавця (частина перша статті 1172 ЦК України).

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв'язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов'язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків слід розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

Такі правові висновки викладені Верховним Судом України у постановах від 21 вересня 2016 р. у справі за № 6-1693цс16 та від 02 листопада 2016 р. у справі за № 6-1693цс16.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, вважав, що відповідальною особою за відшкодування збитків, завданих навколишньому середовищу вирубкою дерев, є безпосередньо завдавач шкоди - відповідач по справі.

Однак такий висновок суду є помилковим.

ОСОБА_2 перебуває у трудових відносинах з ТОВ БК «Нордвест і К», що підтверджується наказом від 30 червня 2017 р. про прийняття на роботу останнього на посаду водія-бригадира та довідкою товариства (а.с. 48, 49).

Згідно договору субпідряду № 33 від 27 червня 2017 р., укладеного між ТОВ БК «Нордвест і К» (субпідрядник) та Дочірнім підприємством «Одеський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (підрядник), субпідрядник за дорученням підрядника виконує послуги з експлуатаційного утримання автомобільної дороги загального користування державного значення М-05 Київ - Одеса, км 273+210-км 364+122 (а.с. 50-62).

27 грудня 2017 р. ОСОБА_2 як відповідальному виконавцеві робіт з бригадою у кількості трьох осіб ТОВ БК «Нордвест і К» було видано наряд-допуск на виконання таких робіт: вирубка чагарників по краю проїзної частини на відстані від 1,5 до 45 метрів автомобільної дороги загального користування державного значення М05 Київ - Одеса, км. 373+210 по 309+000, для чого також надано у розпорядження інструменти, матеріали, захисні засоби.

Суд вважав, що, оскільки вирубка дерев була проведена в межах земельної ділянки, належної на праві власності ДП «Врадіївське лісове господарство», і ділянка автодороги, на якій мав виконувати роботи відповідач, не входить в межі території Мазурівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, де проведено пошкодження дерев, таке не свідчить про виконання трудових обов'язків під час вирубки дерев.

Між тим, оскільки саме під час виконання виробничого завдання ТОВ БК «Нордвест і К», у робочий час (протокол складено о 14 годині) відповідачем було здійснено вирубку шести дерев акацій, у зв'язку з чим було складено протокол та притягнуто його до адміністративної відповідальності, з урахуванням наведених обставин та вимог закону, правових позицій Верховного Суду України, колегія суддів приходить до висновку, що відповідальною особою за дії відповідача має бути його роботодавець - ТОВ БК «Нордвест і К».

Заінтересовані особи, між якими виник спір про право, що переданий на розгляд суду, називаються сторонами.

Отже сторонами у цивільному процесі є юридично заінтересовані особи (фізичні або юридичні), матеріально-правовий спір між якими є предметом розгляду і вирішення в цивільному судочинстві.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (ст. 48 ЦПК України).

Позивач - особа, на захист суб'єктивних прав і охоронюваних законом інтересів якої порушується цивільна справа в суді і розпочинається цивільний процес.

Відповідач - особа, котра за заявою позивача притягується до відповідальності за порушення чи оспорення права або охоронюваних законом інтересу позивача і безпосередньо на чиї права та інтереси може вплинути вирішення спору.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов'язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Встановивши, що позов пред'явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Вирішуючи спір, суд не дав належної оцінки наведеним обставинам справи, вимогам закону та правовим позиціям Верховного Суду України та помилково відхилив заперечення відповідача проти позову, обґрунтовані наявністю підстав для покладання відповідальності на роботодавця, не визначився в повній мірі з характером спірних правовідносин та складом їх учасників.

За такого висновок суду щодо задоволення позову та аргументи відзиву позивача на апеляційну скаргу є помилковим, оскільки його заявлено до неналежного відповідача.

Враховуючи наведене, рішення суду, яке постановлено з порушенням вимог матеріального та процесуального права на підставі положень п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України необхідно скасувати, постановити по справі нове рішення про відмову у позові.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв'язку із задоволенням вимог апеляційної скарги в частині позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, на користь відповідача з позивача слід стягнути сплачений при поданні апеляційної скарги судовий збір в розмірі 2 643 грн. та витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Оскільки по справі постановлено рішення про відмову у позові на позивача з урахуванням викладених вимог закону слід покласти обов'язок компенсувати усі судові витрати позивача, в тому числі на правничу допомогу.

Згідно наданих розрахунків витрати відповідача на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції становлять 5 000 грн., які підлягають стягненню з позивача, враховуючи наступне.

Такі розрахунки ґрунтуються на умовах укладених з адвокатом угоди про надання правової допомоги (а.с. 82), квитанції про сплату їх вартості (а.с. 84), відповідають обсягу виконаних робіт, часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), характером та складністю справи. Позивач не подавав клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 20 листопада 2018 року скасувати, постановити нове судове рішення.

В позові Державної екологічної інспекції у Миколаївській області до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного знищення лісових насаджень відмовити.

Стягнути з Державної екологічної інспекції у Миколаївській області (м. Миколаїв, вул. Дзержинського, 134) ) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає в АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) 7 643 (сім тисяч шістсот сорок три) грн. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

Ж.М. Яворська

_______________________________________________

Повний текст постанови складений 16 січня 2019 року