Ухвала

15 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 295/1228/18

провадження № 61-7113 ск 19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Воробйової І. А. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 04 вересня 2018 року, постанову Житомирського апеляційного суду від 12 березня 2019 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду 08 жовтня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 04 вересня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Вирішено стягнути із ОСОБА_1 аліменти на користь

ОСОБА_2 на утримання дітей: ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2 500,00 грн щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 01 лютого 2018 року і до повноліття дітей.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 12 березня 2019 року заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 04 вересня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2

Вирішено стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у

розмірі 2 000,00 грн щомісячно на кожну дитину, починаючи з 01 лютого

2018 року і до повноліття дітей.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У квітні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 на заочне рішення Корольовського районного суду

м. Житомира від 04 вересня 2018 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 12 березня 2019 року.

Ухвалою Верховного Суду від 18 квітня 2019 року у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 04 вересня 2018 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 12 березня 2019 року відмовлено.

У листопаді 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 на заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 04 вересня 2018 року, постанову Житомирського апеляційного суду від 12 березня 2019 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду 08 жовтня 2019 року.

Як вбачається з матеріалів касаційного провадження, Верховним Судом постановлено ухвалу від 18 квітня 2019 року про відмову у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 04 вересня 2018 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 12 березня 2019 року.

Ураховуючи зазначене, Верховний Суд дійшов висновку про відмову

у відкритті касаційного провадження в частині оскарження рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 04 вересня 2018 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 12 березня 2019 року, оскільки є ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 394 ЦПК України суддя відмовляє

у відкритті касаційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення касаційної скарги цієї особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Крім того, ОСОБА_1 також оскаржує ухвалу Житомирського апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Житомирського апеляційного суду від 12 березня 2019 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною четвертою статті 19 ЦПК України визначено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

З урахуванням наведеного, ціна позову у цій справі складає 30 000,00 грн, тобто суму, яка станом на 01 січня

2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921,00 грн * 100 = 192 100,00 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Касаційна скарга не містить посилання на випадки, передбачені підпунктами а), б), в) г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності якого судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, а саме: стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи, справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, а також у разі, коли суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages PrestationsServicesv. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla GomezdelaTorrev. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом

1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

Керуючись статтею 389, пунктом 3 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 04 вересня 2018 року, постанову Житомирського апеляційного суду від 12 березня 2019 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду 08 жовтня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. А. Воробйова