ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/5314/19 Номер провадження 22-ц/814/2714/19Головуючий у 1-й інстанції Блажко І.О. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголова В.М.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 27 серпня 2019 року (час ухвалення судового рішення з 16:36:36 год до 17:12:24 год., дата виготовлення повного тексту рішення не зазначена) у справі за позовом Комунального підприємства «Полтаваелектроавтотранс» Полтавської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року КП «Полтаваелектроавтотранс» звернулось до суду з вказаним позовом, просило: стягнути з ОСОБА_1 на користь КП «Полтаваелектроавтотранс» Полтавської міської ради відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 57 999,84 грн. та витрати на судовий збір в сумі 1 921 ,00 грн.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що у жовтні 2017 року з вини ОСОБА_1 , який перебував з позивачем у трудових відносинах, сталася дорожньо-транспортна пригода. На підставі судового рішення, яке набрало законної сили, КП «Полтаваелектроавтотранс» Полтавської міської ради відшкодувало завдані дорожньо-транспортною пригодою збитки, які у регресному порядку мають бути стягнуті з відповідача.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 27 серпня 2019 року позовні вимоги КП «Полтаваелектроавтотранс» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в порядку регресу задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Полтаваелектроавтотранс» Полтавської міської ради відшкодування шкоди в сумі 57 999 грн. 84 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Полтаваелектроавтотранс» Полтавської міської ради сплачений за подання позовної заяви судовий збір в сумі 1921 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції не дав належної оцінки фактичним обставинам справи, зокрема відсутності доказів укладення з відповідачем договору про повну матеріальну відповідальність, а також неправильно застосував норми ст.130, ст.134, ст.135-1 КЗпП України.

У відзиві на апеляційну скаргу КП «Полтаваелектроавтотранс» по суті повторно виклав доводи заявленого позову та зробив висновок про обґрунтованість своїх вимог, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення залишити без змін.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити.

Відповідно до ч.1, ч.2 та ч.3 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України).

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Октябрського районного суду м.Полтави від 10.11.2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, застосовано до правопорушника адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 340 гривень. (а.с.14).

Згідно постанови суду 07.10.2017 року водій ОСОБА_1 близько 06.00 години в м.Полтаві по вул. Європейській керував тролейбусом «ЮМЗ-Т-1» борт 32, кузов 106, в порушення п.12.1, п.13.1 ПДР України, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «ВАЗ 217030» д.н.з. НОМЕР_1 , який зупинився попереду, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Водій тролейбуса «ЮМЗ-Т-1» ОСОБА_1 на момент ДТП перебував із КП «Полтаваелектроавтотранс» ПМР у трудових відносинах і виконував свої трудові (службові) обов`язки.

Рішенням Господарського районного суду Полтавської області від 26.04.2019 року стягнуто з КП «Полтаваелектроавтотранс» ПМР на користь ТОВ "Маркс Капітал" 49 649,61 грн. шкоди в порядку суброгації, три проценти річних у сумі 1 575,00 грн., інфляційні втрати у сумі 4 854,23 грн. та 1 921,00 грн. витрат по сплаті судового збору (а.с.18-20).

Як слідує зі змісту судового рішення, на момент ДТП автомобіль «ВАЗ», д.р.н. НОМЕР_1 був застрахований в «СК «Саламандра-Україна» відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) за програмою «Автоцивілка+» № 04-1.0066348.0001 від 24.03.2017. До ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» звернувся власник пошкодженого автомобіля із заявою про страховий випадок від 18.10.2017р. На виконання умов договору ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» виплатило страхове відшкодування в розмірі 49 649,61 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №2 від 03.01.2018р. На момент ДТП цивільно-правову відповідальність водія тролейбуса «ЮМЗ-Т-1» ОСОБА_1 не було застраховано. 10.01.2018 ПрАТ «СК «Саламандра-Україна» направило КП «Полтаваелектроавтотранс» ПМР вимогу №66 про виплату страхового відшкодування (в порядку суброгації). Однак вищевказана вимога залишилась без реагування. Право вимоги за договором страхування відступлене ТОВ «Маркс.Капітал» відповідно до укладеного договору про надання фінансових послуг факторингу № 01/20.07.17 від 20.07.2017р.

Відповідно до наказу №60-к КП «Полтаваелектроавтотранс» ПМР від 13.05.2013 ОСОБА_1 прийнятий з 14.05.2013р. в службу руху водієм тролейбуса 3-го класу (а.с.8).

Відповідно до наказу №40-к КП «Полтаваелектроавтотранс» від 26.03.2018 ОСОБА_1 звільнено з посади водія тролейбуса служби руху з 26.03.2018 за угодою сторін (а.с.7).

28 травня 2019 року КП «Полтаваелектроавтотрнс» ПМР здійснила виплату ТОВ «Маркс Капітал» за рішенням суду у сумі 57 599,84, що підтверджується платіжним дорученням №2734 від 28.05.2019р. (а.с.2).

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини учасниками справи не заперечуються.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності обставин, на які посилався позивач, і зробив висновок про покладення на відповідача обов`язку відшкодувати завдані його винними діями збитки у повному обсязі.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з таких міркувань.

Згідно із частиною першою статті першої ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини).

За змістом частини першої статті третьої КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються також до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Правовідносини з покладення на працівників матеріальної відповідальності за шкоду, завдану підприємству, врегульовані положеннями Глави 9 КЗпП України, проте вони не містять спеціальної норми, яка б визначала підстави, порядок відшкодування працівником шкоди, завданої підприємству внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, для правильного вирішення цього спору підлягають застосуванню як норми КЗпП України (глава 9, ст.233), так і норми ЦК України (ст.1187, ст.1191).

Частинами першою і п`ятою ст.1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема із використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно ст.132 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами.

Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене.

Статтею 138 КЗпП України передбачено, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

В разі відсутності підстав для покладення на працівника обов`язку повністю чи частково відшкодувати заподіяну підприємству шкоду (статті 133, 134 КЗпП України), працівник, з вини якого заподіяно шкоду, несе матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середньомісячного заробітку (стаття 132 КЗпП України).

Саме такі критерії притягнення працівника до матеріальної відповідальності висловлені у постановах Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 495/2130/15-ц та від 11 березня 2019 року у справі № 626/1833/15-ц.

Вичерпний перелік випадків повної матеріальної відповідальності працівників за шкоду, завдану підприємству, визначений ст.134 КЗпП України.

У матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази про укладення з ОСОБА_1 договору про повну матеріальну відповідальність відповідно до ст.135 КЗпП України, його посада - водій, не включена до Переліку посад і робіт, що заміщаються або виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові

договори про повну матеріальну відповідальність…, що затверджений постановою Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПС №447/24 від 28 грудня 1977 р.

Аналогічним чином позивачем не доведено належними і допустимими доказами існування обставин, передбачених пунктами 2 - 9 ст.134 КЗпП України.

Факт вчинення відповідачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КЗпП України, не можна тлумачити на користь того, що шкоди завдано підприємству діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Враховуючи встановлене, відповідач має відповідати за завдану підприємству шкоду у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середньомісячного заробітку (стаття 132 КЗпП України).

Згідно довідки КП «Полтаваелектроавтотранс» про заробітну плату ОСОБА_1 за два місяці, що передували заявленню вимог про відшкодування шкоди, середньомісячна заробітна плата останнього становить 5 071,29 грн. (а.с.36).

Отже, з ОСОБА_1 на користь КП «Полтаваелектроавтотранс» ПМР підлягають стягненню грошової кошти у сумі його середньомісячного заробітку, а саме 5 071,29 грн.

У зв`язку з наведеним рішення суду першої інстанції слід змінити, а саме зменшити розмір задоволених вимог з 57 999 грн. 84 коп. до 5 071,29 грн.

Частиною 13 ст.141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 та п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З матеріалів справи вбачається, що КП «Полтаваелектроавтотранс» ПМР, подаючи позовну заяву, до суду сплатило 1 921 грн. судового збору (а.с.1).

Позовні вимоги КП «Полтаваелектроавтотранс» задоволено частково на 8,74 %.

Таким чином, КП «Полтаваелектроавтотранс» має право на стягнення з іншої сторони (1 921 / 100) х 8,74% = 167,89 грн. судових витрат, тобто з ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь КП «Полтаваелектроавтотранс» ПМР 167 грн. 89 коп.

При апеляційному оскарженні рішення ОСОБА_1 . сплачено 2 895,07 грн. судового збору (а.с.123).

Апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволено частково на 100% - 8,74% = 91,26%.

Таким чином, ОСОБА_1 має право на стягнення з іншої сторони 2 895,07 / 100% х 91,26 % = 2 642,04 грн. судових витрат, тобто з КП «Полтаваелектроавтотранс» ПМР необхідно стягнути на користь ОСОБА_1 2 642,04 грн.

Відповідно до ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Оскільки з КП «Полтаваелектроавтотранс» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 642,04 грн., а з ОСОБА_1 на користь КП «Полтаваелектроавтотранс» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 167,89 грн., то, враховуючи ч.10 ст.141 ЦПК України, з КП «Полтаваелектроавтотранс» на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути різницю судових витрат, покладених на обидві сторони, в розмірі 2 642,04 - 167,89 = 2 474,15 грн., а також звільнити ОСОБА_1 від обов`язку сплачувати КП «Полтаваелектроавтотранс» частину судового збору.

Керуючись ст.367, ст.374 ч.1 п. 2, ст.376 ч.1 п.1,3,4, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 27 серпня 2019 року змінити в частині розміру шкоди, що підлягає відшкодуванню, а саме зменшити суму коштів, які слід стягнути з ОСОБА_1 на користь КП «Полтаваелектроавтотранс» Полтавської міської ради, з 57 999 грн. 84 коп. до 5 071,29 грн.

Стягнути з КП «Полтаваелектроавтотранс» Полтавської міської ради на користь ОСОБА_1 сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір в сумі 2 474 грн. 15 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 13.11.2019 року.

Головуючий суддя: О.А. Лобов

Судді: А.І. Дорош

В.М. Триголов