Справа № 140/2059/14-ц
Провадження № 22-ц/801/237/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Слободяник Т.В.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 рокуСправа № 140/2059/14-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Рибчинського В. П., Голоти Л. О.,

за участі секретаря судового засідання Топольської В. О., скаржниці позивачки ОСОБА_1 , її представників ОСОБА_2 , адвоката Примакової В.В., розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в м. Він-ниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Мельниківської сільської ради Немирівсь-

кого району Вінницької області, ОСОБА_3 про відшкодуван-

ня майнової та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Немирівсь-кого районного суду Вінницької області від 26 липня 2016 року, ухвалене в приміщенні суду у м. Немирові за головування судді Слободяник Т. В.,

В С Т А Н О В И В:

29 липня 2014 року ОСОБА_1 звернулася у Немирівський районний суд Вінницької області з позовом до Мельниківської сільської ради Немирівського району Вінницької області, ОСОБА_4 про відшкодування майнової та мораль-ної шкоди. Позов мотивований тим, що за посвідченим у виконавчому комітеті Мельниківської сільської ради Немирівського району Вінницької області дого-вором купівлі-продажу від 15 липня 1992 року, укладеним між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , остання придбала житловий дерев'яно-валькований будинок критий залізом, загальною житловою площею 30 кв.м., з надвірною господарсь-кою будівлею глинобитним критим залізом сараєм по АДРЕСА_1 . Вартість придбаної нерухо-мості склала 700,00 крб. зі страховою оцінкою будинку 1536,00 крб. У куплено-му будинку позивачка мешкала до 2003 року, після чого поїхала працювати до Російської Федерації, але щорічно навідувалася до свого будинку. У березні 2014 року ОСОБА_1 довідалася від своєї сестри ОСОБА_2 , яка проживає в с. Нові Обиходи Немирівського району Вінницької області, про те, що сусід ОСОБА_4 , який за життя був власником сусідського будинку АДРЕСА_2 , розбирає залізну покрівлю її будинку. У зв'язку з цим позивачка передала сестрою у Мельниківську сільську раду заяву, де про-сила надати пояснення діям сусіда. Приїхавши в липні 2014 року в с. Червоне, ОСОБА_1 виявила, що її будинку немає, сусід повністю його розібрав. У сільській раді позивачка дізналася про наявність рішення виконавчого комітету сільської ради від 20 грудня 2005 року № 43 щодо закриття погосподарських номерів власників непридатних для проживання будівель, які померли або змі-нили місце проживання. Серед інших прізвищ за № НОМЕР_2 значиться ОСОБА_1 . Посилаючись на норми статей 319, 321, 1166, 1167, 1192 ЦК України, позивач-ка просила суд зобов'язати ОСОБА_4 відновити належний їй на праві приват-ної власності житловий будинок з господарською будівлею по АДРЕСА_1 , стягнути солідарно з відповідачів у відшкодування заподіяної моральної шкоди три мільйони гри-вень ( т. 1, а. с. 3-4 ).

19 квітня 2016 року ОСОБА_1 подала у Немирівський районний суд Вінницької області заяву про зміну предмета позову, у якій за тих же фактич-них обставин справи зазначила, що завдана їй майнова шкода становить віднов-ну вартість житлового будинку, яка згідно висновку спеціаліста від 03 лютого 2016 року № 2 становить 477 765,00 гривень. Завдана моральна шкода полягає у позбавленні її єдиного житла, через що вона стала особою без місця проживан-ня. Ситуація приносить їй хвилювання, тривогу за своє майбутнє, оскільки вона одинока, віком за 50 років, не має можливості побудувати новий будинок або купити інший. Враховуючи використання ОСОБА_4 земельної ділянки, на якій був будинок позивачки, самовільне зведення ним на цій земельній ділянці літньої кухні, що унеможливлює відновлення будинку, ОСОБА_1 визначи-лася з предметом свого позову, змінивши його, просила суд стягнути з ОСОБА_4 на її користь 477 765,00 гривень відновної вартості належного їй на праві власності житлового будинку АДРЕСА_1 , стягнути солідарно з ОСОБА_4 та Мельни-ківської сільської ради у відшкодування завданої моральної шкоди три мільйо-ни гривень ( т. 1, а. с. 132-133 ).

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 26 липня 2016 року позов ОСОБА_1 до Мельниківської сільської ради Немирівсько-го району Вінницької області, ОСОБА_4 про відшкодування майнової та мо-ральної шкоди залишений без задоволення ( т. 1, а. с. 143-153 ).

Не погоджуючись з ухваленим судом першої інстанції рішенням, позивачка оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане рішення скасувати, ухва-лити нове рішення про задоволення її позовних вимог у повному обсязі. Скарж-ниця вважає оскаржуване рішення необ`єктивним, необгрунтованим, ухвале-ним з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права ( т. 1, а.с. 155-157 ).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 16 серпня 2016 року виконкомом Мельниківської сільської ради Немирівського району Він-ницької області, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Листом від 04 березня 2017 року № 295 Немирівська державна нотаріальна контора по-відомила апеляційний суд про те, що після смерті ОСОБА_4 нотаріальною кон-торою спадкова справа не заведена. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області від 24 березня 2017 року до участі у даній справі залучена правонаступниця померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 - за життя його дружина ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину після смерті чоловіка відповідно до норм ста-тей 1268, 1270 ЦК України ( т. 1, а. с. 181, 196, 202 ).

Відповідачка ОСОБА_3 з часу залучення її до участі у справі ( ухвала від 24 березня 2017 року, т. 1, а. с. 202 ) в судові засідання апеляційного суду не з`яв-лялася, хоча кожного разу завчасно була повідомлена про день, час, місце роз-гляду справи ( т. 1, а. с. 209, т. 2, а. с. 67, 92, 158 ). Починаючи з 26 грудня 2017 року, після надходження справи з Верховного Суду на новий розгляд судом апеляційної інстанції ( т. 2, а. с. 57 ) представник ОСОБА_4 адвокат Кіцула В. І., який 03 липня 2017 року в інтересах ОСОБА_3 ( т. 1, а. с. 212 ) подавав за-перечення на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у судові засідання не з`явився жодного разу. У дане судове засідання також з невідомих причин не з`явився Мельниківський сільський голова Лесько О. І., який повідомлений про розгляд справи в установленому порядку та брав участь у попередніх судових засідан-нях. У відповідності до норм статті 372 ЦПК України колегія суддів апеляцій-ного суду, враховуючи відсутність заперечень сторони позивачки, ухвалила розглянути дану справу за апеляційною скаргою без участі відповідачів, оскіль-ки жодних заяв про відкладення слухання справи за поважних на те підстав до суду від указаних учасників справи не надходило, вони належним чином, зав-часно повідомлені про день, час та місце розгляду справи, про що свідчать ре-комендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, додані до ма-теріалів справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення по апеляційній скарзі скаржниці, її представників, враховуючи заперечення на апеляційну скаргу представника Мельниківської сільської ради, сільського голови Леська О. І., на-дані ним у попередніх судових засіданнях, дослідивши матеріали справи, проа-налізувавши наявні в ній докази в їх сукупності, перевіривши законність, об-ґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апе-ляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеля-ційна скарга позивачки ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимо-гам, воно є помилковим, поверховим, не відповідає завданням цивільного судо-чинства, тому залишатися в силі не може. Дане рішення суду мотивоване тим, що позивачкою не доведений належними, допустимими доказами факт руйну-вання чи знищення належного їй будинку саме відповідачем ОСОБА_4 , оскіль-ки вона до правоохоронних органів з цього приводу не зверталася, докумен-тальне підтвердження вказаному відсутнє.

Судом встановлено та не оспорюється учасниками справи, що 15 липня 1992 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 був укладений, посвідчений у ви-конавчому комітеті Мельниківської сільської ради Немирівського району Він-ницької області, зареєстрований у реєстрі за № 10, договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого позивичка за 700,00 крб. придбала житловий дерев'-яно-валькований критий залізом будинок, загальною житловою площею 30 кв.м. з надвірною будівлею глинобитним, покритим залізом сараєм, розташова-ні на присадибній земельній ділянці Мельниківської сільської ради Немирівсь-кого району Вінницької області площею 2 500 кв.м., зі страховою оцінкою бу-динку 1536,00 крб. З 2003 року ОСОБА_1 поїхала на роботу за кордон, од-нак, за її твердженням, навідувалася до свого будинку АДРЕСА_1 . У 2014 році сестра пові-домила їй, що сусід по земельній ділянці ОСОБА_4 розібрав її будинок. Потім позивачка дізналася про закриття її погосподарського номера.

ОСОБА_4 за життя був власником будинку АДРЕСА_2 ( суміжна садиба щодо зе-мельної ділянки позивачки ОСОБА_1 ). Його правонаступником у даний час ухвалою апеляційного суду від 24 березня 2017 року визнана дружина ОСОБА_3 , яка відповідно до інформаційної довідки Мельниківської сільської ради Немирівського району Вінницької області від 20 березня 2017 року № 02-20-139 ( т. 1, а. с. 200 ) зареєстрована та проживає у будину АДРЕСА_2 .

20 грудня 2005 року рішенням виконавчого комітету Мельниківської сільсь-кої ради Немирівського району Вінницької області № 43 «Про закриття погос-подарських номерів» у зв`язку з непридатністю будівель для проживання, смер-тю власників окремих будівель та зміною місця проживання, відповідно до пункту дев`ятого статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» ( у чинній на момент розгляду справи редакції ) закрито погосподарсь-кі номери окремих садиб, зокрема, за № НОМЕР_2 - ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із вказаним рішенням виконавчого комітету Мельни-ківської сільської ради Немирівського району Вінницької області, ОСОБА_1 у серпні 2014 року звернулася в суд з адміністративним позовом до Мельни-ківської сільської ради Немирівського району Вінницької області про скасуван-ня вказаного рішення виконавчого комітету в частині закриття її погосподарсь-кого номера. Свій адміністративний позов ОСОБА_1 мотивувала тим, що відповідно до статті 7 Житлового кодексу Української РСР ( в редакції, чинній на момент прийняття рішення виконавчим комітетом ) непридатні для прожи-вання жилі будинки і жилі приміщення переобладнуються для використання в інших цілях або такі будинки зносяться за рішенням виконавчого комітету об-ласної, міської ( міста республіканського підпорядкування ) Ради народних де-путатів. Порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання встановлюється Радою Мініс-трів Української РСР.

Постановою Немирівського районного суду Вінницької області від 17 люто-го 2015 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адмініс-тративного суду від 14 квітня 2015 року, визнане незаконним та скасоване рі-шення виконавчого комітету Мельниківської сільської ради Немирівського ра-йону Вінницької області від 20 грудня 2005 року № 43 в частині закриття погос-подарського номера № НОМЕР_2 ОСОБА_1 . Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22 жовтня 2015 року постанова Немирівського районного суду Вінницької області від 17 лютого 2015 року, ухвала Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2015 року залишені без змін. З цієї ухвали від 22 жовтня 2015 року та матеріалів справи, оглядом у судовому засіданні апеляційного суду оригіналу паспорта позивачки убачається, що ОСОБА_1 зареєстрована і проживає у селі Червоне Немирівського району Вінницької об-ласті з 04 липня 1991 року.

Постановою Ради Міністрів Української РСР від 26 квітня 1984 року № 189 затверджене Положення про порядок обстеження стану жилих будинків з ме-тою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання ( далі - По-ложення № 189 ).

Пунктом п`ятим Положення № 189 передбачено, що якщо під час обстежен-ня стану жилих будинків буде виявлено невідповідність санітарним і технічним вимогам цих будинків ( жилих приміщень ), яку можливо і доцільно усунути шляхом проведення капітального ремонту, житлово-експлуатаційна організація в установленому порядку вирішує питання про проведення такого ремонту. У разі неможливості або недоцільності проведення капітального ремонту житло-во-експлуатаційна організація вносить до виконавчого комітету районної, місь-кої, районної у місті Ради народних депутатів пропозицію про визнання жилого будинку ( жилого приміщення ) таким, що не відповідає вказаним вимогам і є непридатним для проживання.

Встановлено, що рішення виконавчого комітету Мельниківської сільської ради Немирівського району Вінницької області від 20 грудня 2005 року № 43 в частині закриття погосподарського номера № НОМЕР_2 ОСОБА_1 прийняте без висновку комісії виконавчого комітету, яка мала бути призначена для обсте-ження стану житлового будинку в складі заступника голови виконавчого комі-тету, представника санітарно-епідеміологічної служби, районного архітектора, представника органу державного пожежного нагляду, представника громадсь-кості.

Відповідно до висновку спеціаліста № 2 Товариства з обмеженою відпові-дальністю «Подільський експертний центр» від 03 лютого 2016 року вартість заміщення житлового будинку АДРЕСА_1 орієнтовною загальною площею 50,0 кв.м., житловою площею 30,0 кв.м., станом на лютий 2016 року становить 477 765,00 гривень; ринкова вартість вказаного будинку визначена у 197 050,00 гривень. Дане дослідження проведене на підставі наданої безпосередньо ОСОБА_1 інформації ( т. 1, а. с. 115-119 ).

На виконання ухвал апеляційного суду від 23 січня, 20 березня, 29 травня 2019 року ( т. 2, а. с. 108-110, 160-162 ) про призначення у справі судової екс-пертизи 11 листопада 2019 року до суду надійшов висновок експерта від 30 жовтня 2019 року № 4012/4013/4126/19-21 за результатами проведення судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної та земельно-технічної експертизи ( т. 2, а. с.174-190 ). Згідно цього висновку вартість тотожного житлового бу-динку з господарськими будівлями та спорудами у цьому ж селі за місцем то-тожного розташування будинку АДРЕСА_1 , що належав на праві приватної власності ОСОБА_1 , в цінах сформованих станом на час проведення експертизи може становити 89 801,00 гривню. Вартість відтворення ( заміщення ) тотожного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами у цьому ж селі за місцем тотожного розташування будинку АДРЕСА_1 , що належав на праві приватної власності ОСОБА_1 , станом на час проведення експертизи може становити 204 751,00 гривню. Експертом визначені орієнтовні межі земельної ділянки, ви-користовуваної ОСОБА_1 , що відображені на план-схемі у додатку 1 до цього висновку. На відтвореній земельній ділянці площею 0,2500 га, що знахо-дилася у користуванні ОСОБА_1 , розміщена господарська будівля сараю літ. «Г» з погребом літ. «Гпід», які входять до складу садиби АДРЕСА_2 , належної ОСОБА_4 . Також на земельній ділянці виявлено наявність уживаних будівельних матеріалів, а саме дерев`яних стовпів, які за технічними ознаками слугували опорами стін глинобитного житлового будинку.

У судовому засіданні апеляційного суду 27 листопада 2019 року позивачка, її адвокат Примакова В. В. зазначили, що з урахуванням викладеного висновку судової експетизи від 30 жовтня 2019 року вони підтримують свою вимогу про відшкодування з особи, винної у спричиненні майнової шкоди, визначеного експертом розміру останньої в сумі 89 801,00 гривні; просять стягнути з Мель-никівської сільської ради Немирівського району Вінницької області на користь позивачки заявлені у позові три мільйони гривень у відшкодування моральної шкоди.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Нормами статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстан-ції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та пере-віряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах дово-дів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та ( або ) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єк-тивно не залежали від нього.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції від 26 липня 2016 року, ОСОБА_1 , виклавши аналогічні позовній заяві фактичні обставини справи, по-силається на незастосування судом першої інстанції норм закону, що підлягали застосуванню, невідповідність висновків суду обставинам справи, на порушен-ня її права власності, підкреслює, що діями відповідачів їй завдано майнову та моральну шкоду. Перша - це вартість будинку з господарчою будівлею сараєм, оціненими позивачкою у 50 000,00 гривень. Моральна шкода за визначенням скаржниці полягає в тому, що вона стала особою без місця проживання, хвилю-ється за своє майбутнє, оскільки не має можливості побудувати чи придбати ін-ше помешкання. ОСОБА_1 у скарзі просить скасувати оскаржуване рішен-ня Немирівського районного суду Вінницької області, ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

До спірних правовідносин про відшкодування майнової та моральної шкоди підлягає застосуванню стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якого кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, пе-редбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Вказані по-ложення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі зако-ни, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати подат-ків, інших зборів або штрафів.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо порушення відповідачами її права на мирне володіння майном, передбаченого статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та непропорційне втручання держави в особі органу місцевого самовря-дування у право власності позивачки, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність зазначити наступне.

ОСОБА_1 заявила вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої порушенням її права власності на майно.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, зав-дана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайно-вим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фі-зичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. У деліктних зобов`язаннях цивільне законодавство передбачає пре-зумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи презумпція не буде спростова-на, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподію-вача шкоди.

З матеріалів справи убачається, що поруч з колишнім будинком позивачки знаходиться будинок № 5 , який на праві власності за життя належав ОСОБА_4 . Як зазначала ОСОБА_1 ОСОБА_4 самовільно використав її земельну ділян-ку, якою вона користувалася, здійснив на ній самочинне будівництво літньої кухні на місці розташування її погріба, користувався за життя цією земельною ділянкою, зведеною літньою кухнею з погребом під нею. ОСОБА_4 у своїх по-ясненнях, беручи участь у розгляді справи судом першої інстанції, не спросту-вав доводів ОСОБА_1 щодо захоплення її земельної ділянки та розбирання на матеріали її будинку, у тому числі залізного даху. Даючи пояснення у суді першої інстанції він особисто вказав, що найняв людей та розібрав будинок ОСОБА_1 . Ці пояснення зафіксовані технічним записом судового засідання, диск якого доданий до матеріалів справи ( т. 2, а. с. 38 ). Земельна ділянка по-зивачки ним приєднана до своєї земельної ділянки. Вказані факти підтверджені висновком експерта від 30 жовтня 2019 року № 4012/4013/4126/19-21 за резуль-татами проведеної судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної та зе-мельно-технічної експертизи. У даний час всією земельною ділянкою, самочин-но збудованою літньою кухнею з погребом під нею користується фактична спадкоємиця ОСОБА_4 відповідачка ОСОБА_3 .

Апеляційний суд наголошує, що відсутність вини у правовідносинах щодо відшкодування шкоди доводить відповідач. Належних та допустимих доказів на спростування вини ОСОБА_4 суду не представлено.

Відповідно до норм статті 1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов`язок відшкодувати майнову шкоду ( збитки ), яка була завдана спадкодав-цем. Майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодову-ється спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину. За позовом спадкоємця суд може зменшити розмір неустойки ( штрафу, пені ), розмір відшкодування майнової шкоди ( збитків ) та моральної шкоди, якщо вони є непомірно великими порівняно з вартістю рухо-мого чи нерухомого майна, яке було одержане ним у спадщину.

Враховуючи, що спадкоємиця ОСОБА_3 участі у вирішенні справи особисто чи через представника з власних міркувань не брала, будь-яких доказів на дове-дення вартості майна, фактично отриманого у спадщину після смерті подруж-жя, суду не надала, апеляційний суд вважає правильним та об`єктивно доціль-ним позов ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди із спадкоємиці ОСОБА_3 задовольнити у встановленому експертним шляхом розмірі 89 801,00 гривні.

У задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування з відповідачки ОСОБА_3 моральної шкоди необхідно відмовити, оскільки частиною другою статті 1231 ЦК України визначено, що до спадкоємця переходить обов`язок відшкоду-вання моральної шкоди, завданої спадкодавцем, яке було присуджене судом зі спадкодавця за його життя.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про відсутність доказів на спростування завдання ОСОБА_1 моральної шкоди Мельниківською сільською радою Немирівського району Вінницької області. Беручи до уваги рішення адміністративних судів щодо скасування рішення виконавчого коміте-ту про закриття погосподарського номера позивачки, які набрали законної сили, належить погодитися з доводами ОСОБА_1 щодо позбавлення її місця про-живання та понесені через це переживання, стурбованість за своє майбутнє. Житловий будинок АДРЕСА_1 був її житлом протягом більше двадцяти років і позбавлення її цього житла є вкрай негативним факто-ром як для людини з недостатнім рівнем доходів для того, аби побудувати но-вий будинок чи купити інший за власний рахунок.

Крім іншого ОСОБА_1 позбавлена права захистити своє право на житло ще й тому, що земельна ділянка, на якій знаходився її будинок згідно погоспо-дарських книг 1949 року побудови ( т. 2, а. с. 167-168 ), не була нею привати-зована, через що вона позбавлена права усувати перешкоди у користуванні цією земельною ділянкою зі сторони відповідачів.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини напра-цьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручан-ня у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід ( втручання у право на мирне володіння майном ) пропорційним визначеним цілям. Європейський суд з прав людини констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного крите-рію не буде додержано ( рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Шве-ції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21 лютого 1986 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Трегубенко проти України» 02 листопада 2004 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року та інші ).

З огляду на характер спірних правовідносин у даній цивільній справі, вста-новлені судом обставини та застосовані правові норми необхідно зробити вис-новок про невідповідність заходу втручання держави в особі органу місцевого самоврядування у право власності ОСОБА_1 усім трьом критеріям право-мірного втручання у право особи на мирне володіння майном, сформованим сталою практикою Європейського суду з прав людини.

Разом з тим колегія суддів апеляційного суду бере до уваги, що рішеннями адміністративних судів, які набрали законної сили, право ОСОБА_1 у формі заявлених нею позовних вимог, а саме про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Мельниківської сільської ради Немирівського району Вінницької області від 20 грудня 2005 року № 43 в частині закриття по-господарського номера НОМЕР_2 - захищене. Часткове скасування вказаного рішення фактично тягне відновлення погосподарського номера ОСОБА_1 , що також має певні юридичні наслідки, які вона може, та й використовує реально. Цим же рішенням апеляційного суду вирішується вимога позивачки згідно її заяви про зміну предмета позову від 19 квітня 2016 року ( т. 1, а. с. 132-133 ) стосовно відшкодування завданої майнової шкоди.

Щодо відшкодування моральної шкоди, завданої Мельниківською сільсь-кою радою Немирівського району Вінницької області, то, ураховуючи безпе-речність її завдання, а також інтереси усієї громади сільських жителів, яку уособлює сільська рада, апеляційний суд визнає суму позову ОСОБА_1 у три мільйони гривень надто, особливо завищеною.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування мо-ральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ка-ліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у прини-женні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визнача-ється судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та ду-шевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, як-що вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обста-вин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування врахо-вуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, зав-дана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи без-діяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслі-док моральних чи фізичних стражлань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У цій справі безсумнівно з`ясована наявність моральної шкоди, завданої неза-конним у певній частині рішенням виконавчого комітету Мельниківської сільської ради Немирівського району Вінницької області від 20 грудня 2005 ро-ку № 43, наявність причинного зв`язку між шкодою, протиправним діянням за-подіювача та вина останнього в її заподіянні.

Встановлені обставини узгоджуються з роз`ясненнями, викладеними у по-станові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайної ) шкоди» із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду від 25 травня 2001 року № 5, від 27 лютого 2009 року № 1.

Вирішуючи питання розміру морального відшкодування ОСОБА_1 , апе-ляційний суд враховує глибину її психологічних страждань у зв`язку з фактич-ними обставинами, що є беззаперечними у такій ситуації. Апеляційний суд та-кож враховує, що сільською радою у квітні 2014 року на звернення позивачки останній листом № 02-20-87 було повідомлено, що в погосподарській книзі № 3 за 2001-2005 роки на особовому рахунку № НОМЕР_2 ( сторінка 87 ) зроблені наступ-ні записи: «будинок розвалений. Погосподарський номер закритий. Рішення ви-конкому від 20.12.2005 року № 43». Ураховуючи, що ніхто з працівників вико-навчого комітету сільської ради у 2005 році у виконкомі не працював, для уточ-нення усіх подробиць з питання, що має місце, та можливого його вирішення у правовому полі згідно чинного законодавства ОСОБА_1 пропонувалося прибути в сільську раду у зручний для неї час. Тобто йшлося про вжиття захо-дів до мирного урегулювання питання позивачки.

Суд апеляційної інстанції з огляду на встановлені підстави для відшкоду-вання моральної шкоди, завданої Мельниківською сільською радою, з ураху-ванням принципу співмірності та розумності дійшов висновку про необхідність її відшкодування у розмірі 10 000,00 гривень. Саме такий розмір відшкодування визначається як достатній для компенсації понесених ОСОБА_1 моральних страждань. При цьому суд зважає, що заподіювач моральної шкоди є самовряд-ним сільським органом місцевої територіальної громади, доходи місцевого бюджету якого необхідні, крім іншого, не лише для виконання власних повно-важень, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування», з фінан-сування видатківна соціальний захист та соціальне забезпечення, закладів осві-ти, культури, охорони здоров`я населення і т. ін., але й для забезпечення вико-нання делегованих законом повноважень органів виконавчої влади.

Рішення адміністративних судів, що набрали законної сили, якими захи-щене порушене право ОСОБА_1 шляхом задоволення у повному обсязі за-явлених позовних вимог про скасування у вказаній частині рішення виконав-чого комітету сільської ради, є самостійною справедливою сатисфакцією, яка не завжди має грошовий характер. У цьому випадку справедливою сатисфак-цією суд вважає, зокрема, саме встановлення адміністративними судами факту порушення права позивачки.

Статтями 374, 376 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати су-дове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рі-шення або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення пов-ністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або змі-ни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесу-ального права або неправильне застосування норм матеріального права. Непра-вильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлу-мачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Нормами статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір поклада-ється на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, до яких належать й витрати, понесені на оплату проведеної у справі експертизи, покладаються у разі часткового задово-лення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись нормами статей 141, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 26 липня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Мель-никівської сільської ради Немирівського району Вінницької області, ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Мельниківської сільської ради Немирівського району Вінницької області, вул. Пролетарська, 2 с. Мельниківці Немирівського району Вінницької області, , на користь ОСОБА_1 у від-шкодування заподіяної моральної шкоди 10 000,00 гривень ( десять тисяч гри-вень 00 коп. ), у відшкодування понесених судових витрат 26,29 гривень ( двад-цять шість гривень 29 коп. ).

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , меш-канки АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 89 801,00 гривню ( вісімдесят дев'ять тисяч вісімсот одна гривня 00 коп. ) у відшкодування завданої спадкодавцем майнової шкоди, 4 038,01 гривень ( чотири тисячі тридцять вісім гривень 01 коп. ) у відшкодування сплачених судових витрат з урахуванням оплати прове-деної у справі судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної та земельно-технічної експертизи.

У решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, од-нак вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду про-тягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 02 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді В. П. Рибчинський

Л. О. Голота