"06" березня 2019 р. м. Київ
Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
Головуючого - судді Марфіна Н. В.;
За участю секретаря Міроненко С. П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -
ОСОБА_1, звертаючись до суду, просила позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнути з відповідача аліменти що становить прожитковий мінімум для дитини відповідного віку.
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що у покійного сина позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась донька - ОСОБА_3. Протягом двох років відповідачка разом з покійним сином ОСОБА_1 проживали за одною адресою разом з позивачкою, на наступний день після народження ОСОБА_3, відповідач зібрала речі і пішла з дому, залишивши малолітню дитину разом з позивачкою та її сином. 26 жовтня 2018 року, відповідачка забрала малолітню дитину та на телефонні дзвінки не виходила, після розшуку відповідача, 29 жовтня 2018 року ОСОБА_4 знайшов дитини та повернув її додому, 04.11.2018 року після смерті ОСОБА_4, відповідачка відвідала дитину та пояснила, що не може займатись її вихованням оскільки має проблеми з законом і відбуває умовний строк покарання. Позивач зазначає, що малолітня дитина залишилась проживати разом з нею, відповідач на даний час не виконує свої батьківські обов'язки, не займається вихованням дитини, не дбає про її стан здоров'я та розвиток, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не виявляє бажання спілкуватись з донькою, хоча зі свого боку позивач не чинить жодних перешкод для спілкування матері з дитиною. Зважаючи на те, що відповідач, як мати дитини, самоусунулась від виховання дитини, байдуже ставиться до виконання своїх батьківських обов'язків, ігнорує інтересами дитини, не бажає цікавитись життям та здоров'ям дитини, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, дає підстави позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11 грудня 2018 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10 січня 2019 року закінчено підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, звернулась до суду з заявою про розгляд справи у відсутність сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомила, процесуальним правом подати відзив на позов не скористалась.
Представник третьої особи - Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за відсутністю представника третьої особи.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З матеріалів справи вбачається, що позивач не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення.
За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до положень ст.121 Сімейного кодексу України визначено, що права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Відповідно до положень ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2, у свідоцтві про народження, батьками дитини записані: батько - ОСОБА_4, мати - ОСОБА_2. (а.с. 6)
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Відповідно до положень статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Згідно статті 165 Сімейного кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Відповідно до ч.4 ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав тощо обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який згідно з ч.5 ст. 19 подає суду письмовий висновок щодо розв'язування спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
При цьому суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).
Згідно Висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у зв'язку з тим, що вона ухилилась від виховання та утримання дитини (а.с. 51-52).
Як роз'яснено у пунктах 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.
Як з'ясовано судом, підтверджується наявними справі доказами, неповнолітня дитина залишилась проживати разом з матір'ю, перебуває на повному її утриманні, мати дитини самоусунулась від виховання дитини, не дбає про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, до подання позову до суду спору щодо місця проживання дитини та визначення порядку спілкування та виховання дитини не виникало, з такими вимогами до суду мати дитини не зверталась.
Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.
Згідно ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Виходячи зі змісту п. 2 ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України, згідно якої обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Враховуючи вищевикладені обставини, позицію позивача, яка висловила свої міркування щодо підстав позову та наполягала на позбавлені відповідача батьківських прав, оскільки відповідач самоусунувся від вихованням дитини, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не має бажання та не спілкується з дитиною, не цікавиться її життям та здоров'ям, тому позивачем прийнято свідоме виважене рішення звернутись з цим позовом до суду.
З огляду на викладене, суд вважає доведеним обставини ухилення матері від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, яка самоусунулась від виховання та спілкування з дитиною, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, відповідач аліменти на утримання дитини не сплачує, та ураховуючи інтереси малолітньої дитини, що у сукупності дає підстави позбавити батьківських прав матері дитини, з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України.
Згідно із ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.
Із системного тлумачення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст.7,141,159 СК Українивипливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.
У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008р. по справі "Савіни проти України" зазначається "що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини."
Виходячи з предмету спору та суб'єктивного складу сторін, судом встановлено, що відповідач самоусунувся від спілкування з дитиною, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, ці обставини доведено належними та допустимими письмовими доказами та показами свідків, які підтвердили факт ухилення матері від виконання своїх обов'язків відносно малолітньої дитини, тому з урахуванням інтересів дитини в силу її віку, та спираючись на норми чинного законодавства, суд вважає доведеними обставини ухилення батька від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, що дає підстави позбавити його батьківських прав з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України.
Разом з тим, суд враховує, що відповідно до положень ст. 168, 169 Сімейного кодексу України, відповідач, батько дитини, у разі позбавлення батьківських прав, не позбавлений права на звернення до суду із заявою про надання права на побачення з дитиною, так і з позовом про поновлення батьківських прав.
Відповідно до предмету позову, позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти що становить прожитковий мінімум для дитини відповідного віку.
Згідно ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.
Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Виходячи з положень ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення
Як встановлено судом, малолітня дитина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає разом з позивачем, яка перебуває повністю на її утриманні, в той же час, відповідач самоусунувся від вихованням дитини, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не має бажання та не спілкується з дитиною, крім того, батько дитини ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3, за таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем правомірно пред'явлено позовні вимоги до відповідача про стягнення аліментів.
При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, враховує, що малолітня донька проживає разом з матір'ю, перебуває на її утриманні, відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку своїх батьків.
Встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 01 січня 2019 року прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років - 2027,00 грн., на одну особу в розрахунку на місяць, який визначає вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Відповідач ОСОБА_2 є особою працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду надано не було, тому в сукупності оцінених судом доказів, є підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини, тому присуджує відповідачу до сплати аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 2027,00 грн., оскільки саме така сума аліментів є справедливою для забезпечення нормального функціонування організму дитини.
Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.
Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів в є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп., які сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 19, 121, 125, 150, 164, 165 Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 223, 259, 263-265, 273, 280, 284, 288, 354,355 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки міста Києва, громадянки України.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 2027,00 грн. щомісячно, починаючи з 05 грудня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення (ст. 284 ЦПК України).
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Повний текст рішення складено 07.03.2019 року.
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1);
Відповідач - ОСОБА_2 (НОМЕР_2, АДРЕСА_1)