Справа № 638/4635/18
Провадження № 2/638/3710/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2019 Дзержинський районний суд м. Харкова у складі

головуючого судді - Омельченко К. О.

при секретарі - Юрченко Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову позивач зазначив, що Між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» в особі директора Харківської філії АБ «Укргазбанк» ОСОБА_3 та ОСОБА_1 23 червня 2008 року був укладений Кредитний договір №68/08-Р (надалі - Кредитний договір). За умовами Кредитного договору, Банк повинен був надати позичальнику кредит у сумі 31600,00 ( Тридцять одну тисячу шістсот) доларів США на строк з 23 червня 2008 року по 21 червня 2019 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13,8 % річних. Банком зобов`язання по кредитному договору виконані, позичальнику відкрито позичковий рахунок, сума кредиту отримана готівкою з каси банку. У процесі виконання кредитного договору кредитна заборгованість Позичальника була реструктиризована, за згодою сторін змінена валюта кредиту з долара США на гривню, узгоджено новий графік погашення кредиту, збільшено строк кредитування, про що банком та позичальником укладена до Кредитного договору Додаткова угода №1 від 24 жовтня 2011 року.

Згідно підпункту 1.1.3 пункту 1.1., Кредитного договору від 23 червня 2008р. №68/08-Р в редакції Додаткової угоди №1 від 24 жовтня 2011 року. (надалі Кредитний договір), банк відкриває позичальнику мультивалютну не відновлювану відкличну кредитну лінію з лімітом кредитування у сумі 160 348, 65 грн. на строк з 24 жовтня 2011 року по 21 червня 2021 року, зі сплатою 14,2% річних. За користування кредитними коштами, що не повернуті в терміни, передбачені (прострочена заборгованість) процентна ставка встановлюється, виходячи з 19,2% річних. Позичальник ОСОБА_1 отримала кредит в межах ліміту кредитної лінії у сумі 160 348,65 грн.

Пунктом 3.1. Додаткової угоди № 1 та Графіком платежів (Додаток №1) до Кредитного договору, Позичальник зобов`язався повернення кредиту здійснювати на рахунки в АБ «Укргазбанк» щомісячно до 10-го числа кожного місяця, починаючи з 10.11.2011 року по 600 грн., з 10.11.2012р. по 10.05.2021р. по 1470,00 грн., а 21.06.2021 року сплатити 1738,65 грн.

Відповідно до п. 3.2.2 Кредитного договору, Позичальник зобов`язався один раз на місяць не пізніше 10 десятого числа місяця наступного за місяцем користування кредитними коштами та у день закінчення строку, на який надано кредитні кошти, у відповідності з п.1.1.3 цього договору, а також в день дострокового повного погашення заборгованості по кредиту, сплачувати проценти за користування кредитними коштами, отриманими в межах встановленого п.1.1.3 цього договору ліміту на рахунок в АБ «Укргазбанк».

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_2 укладено Договір поруки №68/08-Р від 21 червня 2008 року. Додатковою угодою від 24 жовтня 2011 року №1 до Договору поруки від 23 червня 2008 року №68/08-Р у договір поруки внесено зміни щодо валюти та суми кредиту, строків виконання зобов`язання, процентів за користування кредитними коштами.

У зв`язку з невиконанням зобов`язань позичальником рішенням Апеляційного суду Харківської області від 28.04.2016 р. в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 68/08-Р від 23.06.2008, у сумі 136 850,86 грн. звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 шляхом примусового продажу з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АБ «УКРГАЗБАНК» в особі Харківської обласної дирекції АБ «УКРГАЗБАНК», як солідарного боржника з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 68/08-Р від 23.06.2008 р. станом на 16.03.2015 р. в сумі 136 850,86 грн., яка складається з заборгованості по кредиту строкової в розмірі 112 403,65 грн.; заборгованості по кредиту простроченої в розмірі 22 008,26 грн.; заборгованості по процентах поточної в розмірі 882,85 грн.; заборгованості по процентах простроченої в розмірі 1 556,10 грн., з врахуванням коштів отриманих при зверненні стягнення на предмет іпотеки.

На час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 06.06.2014 р. рішення апеляційного суду не підлягає виконанню в частині звернення стягнення на квартиру, яка належить ОСОБА_1 .

Позичальник продовжує не виконувати умови кредитного договору, не дотримується щомісячного графіку погашення кредиту, не провадить погашення процентів за користування кредитними коштами, в результаті чого за період з 16.03.2015 р. по 12.02.2018 р. утворилась заборгованість по процентах поточна у сумі 706,50 грн., та заборгованість по процентах прострочена у сумі 56 625,92 грн., а всього 57 332,42 грн.

Приймаючи до уваги, що заборгованість по кредиту не погашена, позивач звертається з цим позовом до позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 про стягнення про стягнення заборгованості по донарахованим процентам за період з 16.03.2015 р. по 12.02.2018 р.

Пунктами 1.2 , 1.3. Договору поруки передбачено, що Поручитель несе солідарну відповідальність з Позичальником перед Кредитором за порушення виконання зобов`язань по кредитному договору. Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі що і позичальник - за повернення кредиту, сплату процентів за користування кредитними коштами, комісії, неустойки (пені) можливих штрафних санкцій за невиконання або неналежне виконання зобов`язань, передбачених у кредитному договорі. Право позивача на вимогу до поручителя також витікає з вимог ст. ст.553, 554 Цивільного кодексу України.

У відповідності до п. п. 2.1., 2.2. Договору поруки банк звернувся до поручителя ОСОБА_2 з Вимогою від 06 березня 2018 року № 51708/230/2018 про сплату простроченої заборгованості за процентами, що нараховані в період з 16.03.2015 р. по 12.02.2018 р. (включно). Станом на дату звернення до суду з позовною заявою сума боргу поручителем не погашена.

Банк звернувся до Позичальника ОСОБА_1 з вимогою від 06.03.2018 р. №51708/228/2018, але заборгованість по кредиту не погашена.

06.06.2017року відповідачами поданий відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що розрахунок ОСОБА_1 заборгованості по процентах у сумі 57 332,42 грн є необґрунтованим та недоведеним з наступних підстав: По-перше - Згідно розрахунку заборгованості по процентам наданого банком до суду, за період з 16.03.2015 року по 12.02.2018 року (включно)

-загальна сума нарахованих процентів складає - 62 350,47 грн.

-загальна сума сплачених процентів складає - 7 457,00грн

Різниця складає-54 893,47 грн. (62 350,47 - 7 457 = 54 893,47)

Однак, в наданому банком розрахунку та в позовній заяві загальна сума заборгованості визначена у розмірі 57 332,42 грн.

Таким чином, до матеріалів справи банком долучено розрахунок заборгованості по процентам з якого вбачається що розмір моєї заборгованості складає лише 54 893,47 грн, а матеріали справи не містіть будь-яких інших доказів, які б підтверджували, що сума заборгованості складає саме 57 332,42 грн., як зазначено в позові до суду.

По-друге - В розрахунку заборгованості по процентам наданого банком до суду, за період з 16.03.2015 року по 12.02.2018 року (включно), відсутнє відображення платежу від 17.03.2015 року на загальну суму 1900,00 грн., відповідно до якого на погашення процентів по кредиту було спрямовано суму 1556,10 грн. Однак, решта, у розмірі 343,90 грн, яка була спрямована на погашення тіла кредиту, найшла відображення у наданому банком розрахунку.

По-трете - Банком не вірно визначено період розрахунку заборгованості по. процентам._Звертаючись із позовом в даній справі 11 квітня 2018 року, банк просить стягнути заборгованість по процентам за період з 16.03.2015 року по 12.02.2018 року, в той час як позовні вимоги по стягненню заборгованість по- процентам за період 24.10.2011 року по 16.03.2015 року (включно) вже раніше були предметом розгляду судом та з цього приводу існує судове рішення від 28 квітня 2016 року, що набрало законної сили. Тобто нарахування процентів по кредиту за даним позовом повинно починатися з 17.03.2015 року. Зайво та подвійно нарахована сума процентів за березень 2015 року за один день прострочки складає 55,30 грн.

Розрахунок процентів банку за період з 16.03.2015 року по 31.03.2015 року складає - 882,19 грн.

Повинно бути нараховано процентів за період з 17.03.2015 року по 31.03.2015р. на суму - 826,89 грн.

Позивачем за даним позовом не надано доказів, що відповідач ОСОБА_1 має сплатити на його користь суму заборгованості по процентах у розмірі 57 332,42 грн., яка утворилася за період з 16.03.2015 року по 12.02.2018 року.

Також ОСОБА_1 зазначила, що у позивача відсутні підстави для стягнення суми процентів по кредиту у сумі 57 332,42грн з її поручителя ОСОБА_2 , яку позивач визначив другим відповідачем по справі.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань позичальника (пункт 5.1) не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Під виконанням сторонами зобов`язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов`язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов`язки сторін кредитного договору.

Як убачається з Договору, я (а відтак і поручитель) взяла на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 21 червня 2021 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком погашення платежів .

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання позичальником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Оскільки відповідно до статгі 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої етапі 559 ЦК України) повинні' застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, передбачений частиною четвертою етапі 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У пунктах 3.2.1 та 3.2.2 Договору сплата нарахованих процентів за. користування кредитними ко штамі здійснюється наступним чином: щомісячно, один раз на місяць, не пізніше 10-го числа місяця наступного за місяцем користування кредитними коштами сплачувати проценти за користування кредитними коштами.

Відповідно до пункту 1.2 та 1.3 договору поруки Поручитель зобов`язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання Позичальником зобов`язань щодо сплати суми Кредиту, процентів за користування кредитом, неустойки (пені, штрафу), передбачених Договором кредиту № 68/08-Р від 23.06.2008 року. Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі по процентах позичальник повинен був здійснювати до 10 числа кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до позичальника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя.

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами нього строку.

Формулюючи вимоги до поручителя ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 68/08-Р від 23.06.2008 року за період з 16.03.2015року по 12.02.2018 року у сумі 57 332,42 грн банк порушил вищенаведени норми матеріального права.

12.07.2018р. відповідачем подана заява про збільшення позовних вимог, в якому ПАТ АБ «Укргазбанк» збільшив суму заборгованості за кредитним договором, яка підлягає до стягнення, а саме: 62 155,22грн.

08.11.2018р. відповідачами поданий відзив на позовну заяву, в якому містяться аналогічні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог позивача, які вказані в попередньому відзиві.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Відповідачі в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, підтримали доводи, які зазначені у відзиву на позовну заяву.

Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно

оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.І ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.І ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, що 23 червня 2008 року між ВАТ АБ «УКРГАЗБАНК», правонаступником якого є ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір.

У відповідності з умовами вказаного кредитного договору Банк відкрив ОСОБА_1 позичковий рахунок, на підставі заяв Позичальника про видачу кредиту. Всього на поточний рахунок позичальника зараховано кредитні кошти у сумі 25 600,00 дол. США.

У процесі виконання кредитного договору кредитна заборгованість Позичальника була реструктуризована, за згодою сторін змінена валюта кредиту з долара США на гривню, узгоджено новий графік погашення кредиту, збільшено строк кредитування, про що Банком та ОСОБА_1 24 жовтня 2011 року укладена Додаткова угода №1 до Кредитного договору від 23 червня 2008р. №68/08-Р .

Згідно підпункту 1.1.3 пункту 1.1., Кредитного договору від 23 червня 2008р. №68/08-Р в редакції Додаткової угоди №1 від 24 жовтня 2011 року, (надалі Кредитний договір), Банк відкриває Позичальнику мультивалютну не відновлювану відкличну кредитну лінію з лімітом кредитування у сумі 160348, 65 грн. на строк з 24 жовтня 2011 року по 21 червня 2021 року, зі сплатою 14,2% річних. За користування кредитними коштами, що не повернуті в терміни, передбачені Кредитним договором (прострочена заборгованість) процентна ставка встановлюється, виходячи з 19,2% річних. Позичальник ОСОБА_1 отримала кредит в межах ліміту кредитної лінії у сумі 160348,65 грн., що підтверджено Випискою /особовий рахунок №590.980 з 24.10.11р. по 26.01.15р.

Пунктом 3.1. Кредитного договору та Графіком платежів (Додаток №2) до Кредитного договору, Позичальник зобов`язався повернення кредиту здійснювати на рахунки в АБ «Укргазбанк» щомісячно до 10-го числа кожного місяця, починаючи з 10.11.2011 року по 600 грн., з 11.02.2013р. по 11.05.2021р. по 1499,00 грн., а 21.06.2021 року сплатити 1477,65 грн.

Відповідно до п.3.2.2 Кредитного договору, Позичальник зобов`язався один раз на місяць не пізніше 10 десятого числа місяця наступного за місяцем користування кредитними коштами та у день закінчення строку, на який надано кредитні кошти, у відповідності з п.1.1.3 цього договору, а також в день дострокового повного погашення заборгованості по кредиту, сплачувати проценти за користування кредитними коштами.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ПАТ АБ «Укргазбанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки №64/08-Р від 23 червня 2008 року, за яким в іпотеку Банку передано однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , належну ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Також, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_2 укладено Договір поруки №68/08-Р від 21 червня 2008 року.

Додатковою угодою від 24 жовтня 2011 року №1 до Договору поруки від 23 червня 2008 року №68/08-Р у договір поруки внесено зміни щодо валюти та суми кредиту, строків виконання зобов`язання, процентів за користування кредитними коштами.

ОСОБА_1 не виконує умови кредитного договору, не дотримується щомісячного графіку погашення кредиту, не у повному обсязі провадить погашення процентів за користування кредитними коштами.

У зв*язку з тим, що відповідач ОСОБА_1 неналежно виконувала умови кредитного договору, позивач 05 грудня 2014 року надіслав відповідачу вимогу про дострокове (протягом десяти) погашення заборгованості по кредитному договорі, процентів та штрафних санкцій.

Після цього позивач 12.02.2015 року звернувся до суду з позовом до відповідача, просили в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №68/08-Р від 23 червня 2008р., загальна сума якої станом на 16.03.2015р. становить 136 850,86грн. та складається із заборгованості по кредиту строкової в розмірі 112 403,65грн.; заборгованості по кредиту простроченої в розмірі 22 008,26грн.; заборгованості по процентах поточної в розмірі 882,85 грн.; заборгованості по процентах простроченої в розмірі 1556,10грн.,

- звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 , шляхом примусового продажу з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», із дотриманням вимог цього Закону.

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» в особі Харківської обласної дирекції АБ «УКРГАЗБАНК» заборгованість за кредитним договором №68/08-Р від 23 червня 2008р. станом на 16.03.2015р. в сумі 136 850,86 грн. та стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28 січня 2016 року в задоволенні позову ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 28.04.2016 р. в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 68/08-Р від 23.06.2008, у сумі 136 850,86 грн. звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 шляхом примусового продажу з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Дане рішення набрало чинності.

Таким чином, позивач у зв*язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, змінив строк виконання зобов*язання за кредитним договором з 21 червня 2019 року на 15 грудня 2014 року та мав право звернутися до суду із позовом про дострокове стягнення заборгованості. Таким правом позивач скористався 12лютого 2015року і його позовні вимоги були задоволені повністю рішенням суду від 28 квітня 2016 року.

Після зміни строку виконання зобов*язання усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою від 05 грудня 2014 року позичальник був зобов*язаний повернути кредит в повному обсязі до вказаної у вимозі дати й усі наступні щомісячні платежі за графіком після письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості не підлягали виконанню.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 02 грудня 2015 року (№ 6-1707цс15 та № 6-249цс15), які згідно зі ч.4 ст. 263 ЦПК України є обов*язковою для судів.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 14 лютого 2018року у справі № 564/2199/15-ц та Великою палатою Верховного Суду України в постанові від 04 липня 2018року по справі № 310/11534/13-ц.

Таким чином, після направлення відповідачу письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості кредитний договір припинив свою дію та позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором, оскільки, нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки поза строком дії кредитного договору не передбачено.

З моменту ухвалення вказаного рішення, яким вирішено спір сторін щодо боргових зобов*язань відповідача, правовідносини сторін перейшли в іншу площину площину виконання судового рішення. Ці правовідносини врегульовані спеціальним законом Законом України «Про виконавче провадження».

Крім того, згідно положень абзацу 2 пункту 17 Постанови Пленуму ВССУ № 5, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, і не надає права на нарахування і отримання відсотків за Кредитним договором (нарахування і отримання яких можливо лише у разі стягнення коштів за виконавчим написом нотаріуса, згідно положень абзацу 3 пункту 17 Постанови Пленуму ВССУ № 5).

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по відсотках в сумі 62 155,22грн. не підлягають задоволенню.

Стосовно вимог позивача про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по відсоткам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1, 2 статті 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно із умовами договору та вимогами чинного законодавства.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 28.04.2016 р. стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» в особі Харківської обласної дирекції АБ «УКРГАЗБАНК», як солідарного боржника з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №68/08-Р від 23 червня 2008р. станом на 16.03.2015р. в сумі 136 850,86 грн. та складається з заборгованості по кредиту строкової в розмірі 112 403,65грн.; заборгованості по кредиту простроченої в розмірі 22 008,26грн.; заборгованості по процентах поточної в розмірі 882,85 грн.; заборгованості по процентах простроченої в розмірі 1556,10 грн., з врахуванням коштів отриманих при зверненні стягнення на предмет іпотеки.

- стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» в особі Харківської обласної дирекції АБ «УКРГАЗБАНК» понесені судові витрати по 1512грн. 45коп. з кожної.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 30.03.12 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», згідно із ч.4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно із ст.. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов`язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором, строк пред`явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов`язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов`язання у повному обсязі, або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Згідно до висновку Верховного Суду України у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором від 19.09.2014р. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 17 вересня 2014 року ухвалив постанову у справі № 6-53цс14 предметом якої був спір про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Суд зробив правовий висновок про те, що, регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред`явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

При цьому зазначене положення не виключає можливості пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Таким чином, позивачем в строки, передбачені ч.4 ст. 559 ЦК України, не була пред`явлена вимога до поручителя, а тому суд приходить до висновку, що порука є припиненою.

Керуючись ст.. 526, 533, 554, 559, 629 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 30.03.12 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», Постановою Верховного суду україни від 14.02.2018р. № 564/2199/15-ц, ст.ст. 4,5,13,76,77,81,82,89, 259, 264-265, 268, ЦПК України, суд-

ухвалив:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишити без задоволення.

Судові витрати покласти на позивача.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського Апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Повний текст рішення складено 10.06.2019 року.

Суддя