Справа № 163/1795/18 Головуючий у 1 інстанції: Чишій С.С.
Провадження № 22-ц/802/207/19 Категорія: 50 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Данилюк В.А., Здрилюк О.І.,

з участю секретаря судового засідання Галицької І.П.,

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 29 листопада 2018 року ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на своє утримання.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що відповідач є її батьком. У період неповноліття ОСОБА_2 сплачував на її утримання аліменти. На даний час у звязку із отриманими травмами в результаті дорожньо-транспортної пригоди їй встановлена друга група інвалідності до 01.07.2019 року. Вона перенесла оперативне втручання і на лікування були понесені значні кошти. Для відновлення здоровя потребує реконструктивного хірургічного та санаторно-курортного лікування. Матір, з якою вона проживає, самостійно утримувати її неспроможна. Батько ніякої матеріальної допомоги не надає, хоча має таку можливість, оскільки є працездатним.

Просить стягнути з ОСОБА_2 в свою користь аліменти в розмірі 1500 гривень щомісячно, починаючи з дня подання позову.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 29 листопада 2018 року позов в даній справі задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у звязку із непрацездатністю в розмірі 1/4 частини заробітку(доходу) щомісячно, починаючи з 12.09.2018 року і до припинення в ОСОБА_1 статусу особи, якій призначено другу групу інвалідності.

Рішення про стягнення місячного розміру аліментів в сумі 749 гривень 25 копійок звернуто до негайного виконання.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову, покликається на неповне зясування всіх обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушенням норм процесуального та матеріального права.

Заслухавши сторін, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 є батьком позивача ОСОБА_1

20.01.2018 року позивач досягла повноліття. До цього часу з відповідача на її утримання стягувались аліменти згідно з рішенням Любомльського районного суду від 20.02.2006 року.

ОСОБА_1 проживає з матірю ОСОБА_4, що підтверджується довідкою про склад сімї Згоранської сільської ради від 12.09.2018 року.

За змістом довідки до акту огляду МСЕК від 19.07.2018 року позивачу ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності загального захворювання внаслідок ДТП. Інвалідність встановлена до 01.07.2019 року, дату чергового переогляду визначено на 22.06.2019 року.

На підставі копій виписок із медичної картки стаціонарного хворого №4079 та №52407/416/432 встановлено, що позивач внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримала численні тілесні ушкодження. 18.04.2018 року її прооперовано (реконструкція, репозиція кісток середньої та нижньої третини обличчя).

Відповідно до Детального звіту по замовленню Київської обласної клінічної лікарні від 01.08.2018 року загальна вартість замовлених позивачем медичних послуг становить 6852,84 гривні, з яких сплачено 6376,59 гривень, що також підтверджується Актом цієї клінічної лікарні про надані медичні послуги.

Копіями наданих позивачем фіскальних чеків стверджено придбання ряду медикаментів.

Згідно із копією виданого ТОВ «Іматех Медікал» рахунку на оплату №52 від 10.04.2018 року позивач значиться покупцем медичних засобів на загальну суму 196484,00 гривень.

Довідкою Управління соціального захисту населення Любомльської райдержадміністрації від 26.10.2018 року стверджено, що позивач перебуває на обліку як одержувач державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю, і щомісячно отримує 1452 гривень соціальної допомоги.

Відповідач проживає разом із своїми батьками, які є особами похилого віку(батько - ІНФОРМАЦІЯ_1, мати ІНФОРМАЦІЯ_2), що встановлено на підставі довідки Рівненської сільської ради Любомльського району від 23.10.2018 року.

Згідно довідки підприємця ОСОБА_5 від 26.10.2018 року відповідач з 01.04.2018 року працює пилорамщиком і отримує заробітну плату в сумі 2997,01 гривень.

З розрахунку суми заборгованості по сплаті аліментів встановлено, що відповідач сплачує аліменти на неповнолітню дитину у щомісячному розмірі в сумі 972 гривні. Станом на 01.11.2018 року заборгованість відсутня.

Відповідно ст.198 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Тобто, батьки продовжують бути зобов'язаними утримувати свою дитину після досягнення нею повноліття за наявності у сукупності таких обставин: дочка або син є непрацездатними; непрацездатні повнолітні діти потребують матеріальної допомоги; наявність у батьків можливості надати таку допомогу.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у звязку з втратою годувальника відповідно до закону.

Під потребою матеріальної допомоги розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги - пенсій та допомог у зв'язку з інвалідністю. При цьому якщо особа, хоча і є інвалідом з дитинства, але отримала професію (наприклад, програміста) та самостійно заробляє гроші, вона не може вимагати утримання від своїх батьків.

Батьки не будуть зобов'язані утримувати повнолітню дитину, якщо вони самі є непрацездатними та потребують допомоги або якщо їхній заробіток не дозволяє їм здійснювати утримання.

Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Тобто, на відміну від аліментів на неповнолітню дитину, при стягненні аліментів на дитину, яка досягла повноліття, необхідно враховувати, чи має батько можливість надання такого утримання.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що позивач є інвалідом ІІ групи, потребує постійного лікування та значних коштів для придбання ліків, враховуючи працездатний вік відповідача, його матеріальне становище, суд вважав що відповідач має обовязок та можливість надавати матеріальну допомогу повнолітній непрацездатній доньці, а тому дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, зі стягненням з відповідача аліментів на утримання позивача у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів (заробітку) щомісячно до припинення статусу особи, якій призначено другу групу інвалідності, що відповідає засадам розумності, справедливості та добросовісності, а також що зазначений розмір аліментів відповідатиме можливостям відповідача надавати допомогу на утримання дитини.

З таким висновком колегія суддів апеляційного суду погоджується частково.

Стягуючи аліменти в частці, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що в позовній заяві позивач просила стягувати аліменти саме в твердій грошовій сумі, а не в частці.

Згідно зі статтею 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до частини першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум осіб, які втратили працездатність з 1 січня 2018 року складає 1373 грн. Позивач, отримує державну соціальну допомогу, яка складала 1452 грн.

В той же час вбачається, що відповідач отримує заробітну плату в розмірі 2997, 01 гривень, сплачує аліменти на неповнолітнього сина в розмірі 972 гривень, щомісячно.

Таким чином, задовольняючи частково позов, суд першої інстанції не в повній мірі врахував положень чинного законодавства, якими визначено обставини за яких можливе стягнення аліментів на повнолітніх дочку (сина) та порядок звернення з позовом про їх стягнення.

Враховуючи майновий стан відповідача, а також виходячи з обовязку кожного із батьків утримувати дітей, з врахуванням майнового стану відповідача, апеляційний суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти щомісячно в розмірі 500 гривень.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Беручи до уваги викладене, з врахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу, колегія суддів приходить до висновку, про необхідність зміни рішення суду першої інстанції в частині визначеного судом розміру стягуваних аліментів.

В решті рішення суду постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з врахуванням усіх встановлених обставин справи.

Керуючись ст. ст. 367, 374, п.3 ч.1 376,381, 382, 384, 390 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Любомльського районного суду Волинської області від 29 листопада 2018 року в даній справі змінити в частині розміру стягнутих аліментів та стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти щомісячно в розмірі 500 гривень.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий

Судді