Ухвала

Іменем України

26 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 401/1824/17

провадження № 61-20883ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Світловодський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Світловодського районного суду Кіровоградської області від 04 жовтня 2019 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Світловодський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, про стягнення неповністю сплачених аліментів та пені за несвоєчасну сплату аліментів.

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 жовтня 2019 року, яка постановлена судом першої інстанції без виходу до нарадчої кімнати та внесена до протоколу судового засідання у справі, відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 жовтня 2019 року повернуто скаржнику без розгляду.

19 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 жовтня 2019 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційне провадження у частині оскарження ухвали Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 жовтня 2019 рокуне підлягає відкриттю з таких підстав.

Пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині треті цієї статті.

Частиною другою статті 17 ЦПК України встановлено, що не допускається касаційне оскарження судового рішення суду першої інстанції без його перегляду в апеляційному порядку.

Аналіз вказаних норм процесуального законодавства дає підстави дійти висновку, що касаційному оскарженню підлягає рішення суду першої інстанції після його перегляду в апеляційному порядку.

Проте заявник оскаржив у касаційному порядку рішення суду першої інстанції, яке не було предметом перегляду по суті судом апеляційної інстанції, оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення суду першої інстанції повернуто заявнику без розгляду.

За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, відсутні підстави для відкритя касаційного провадження у частині оскарження ОСОБА_1 на ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 жовтня 2019 року.

Касаційне провадження у частині оскарження ухвали Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 жовтня 2019 рокуне підлягає відкриттю з таких підстав.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з частиною п`ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом із тим, як зазначено у частині п`ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є очевидно необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду, передбачені частиною першою статті 353 ЦПК України.

Враховуючи те, що частиною першою статті 353 ЦПК України не передбачено можливості апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання про витребування доказів, суд апеляційної інстанції, керуючись пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України, обґрунтовано виходив із того, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає поверненню заявникові.

Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги про те, що апеляційним судом неправильно застосовано пункт 2 частини першої статті 353 ЦПК України, яким передбачено можливість оскарження ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо забезпечення доказів, відмови в забезпеченні доказів чи скасування ухвали про забезпечення доказів.

Суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим (частина перша статті 116 ЦПК України).

Процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.

Забезпечення доказів - це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмету доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Разом з цим, за змістом статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Зі змісту оскаржуваного судового рішення, касаційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 , звертаючись до суду із клопотанням, просила витребувати докази з іншої держави, оскільки вона не може самостійно отримувати документи від офіційних органів влади інших держав. Такі вимоги по суті є клопотанням про витребування доказів, адже наведені обставини свідчать про, те що заявник тривалий час не може отримати документи, а не про те, що такі докази у майбутньому не вдасться отримати взагалі. Позивачем не наведено підстав для забезпечення цих доказів відповідно до наведених вище положень ЦПК України.

Таким чином, наведені у касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Отже, оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим, постановленим із додержанням норм процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами п`ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Світловодського районного суду Кіровоградської області від 04 жовтня 2019 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Світловодський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, про стягнення неповністю сплачених аліментів та пені за несвоєчасну сплату аліментів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков Г. І. Усик