ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 666/4749/15-ц

провадження № 61-34149св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», подану його представником Сокуренко Наталією Вікторівною, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 22 лютого 2017 року, ухвалене у складі судді Котьо І. В., та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 3 травня 2017 року, постановлену колегією у складі суддів: Бугрика В. В., Базіль Л. В., Семиженко Г. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», яке відповідно до зареєстрованої 14 червня 2018 року нової редакції Статуту змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), звернулося з позовом до ОСОБА_1 і ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначило, що 21 серпня 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № HEQ0GR, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 20 600 доларів США на строк по 21 серпня 2017 року зі сплатою 1,67% на місяць за користування кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3%, яка сплачується у день видачі кредиту, і винагороди за резервування ресурсів у розмірі 5,04% річних.

У забезпечення виконання цього договору 21 серпня 2008 року між банком і ОСОБА_3 укладено договір поруки, згідно з яким поручитель зобов`язався солідарно у повному обсязі відповідати перед кредитором за належне виконання позичальником кредитних зобов`язань.

Позивач зазначає, що ОСОБА_1 не виконує зобов`язання з погашення кредитної заборгованості і станом на 9 червня 2015 року має заборгованість у розмірі 115 678,23 доларів США, що за встановленим Національним банком України курсом гривні до долара США станом на дату вчинення розрахунку еквівалентно 2 440 810,68 гривень, з них: заборгованість за кредитом - 19 683,66 доларів США, заборгованість за процентами - 20 898,73 доларів США, заборгованість за комісією - 5 627,04 доларів США, заборгованість за пенею - 63 949,03 доларів США та штрафи - 11,85 доларів США (фіксована частина) і 5 507,92 доларів США (процентна складова).

За таких обставин АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 115 678,23 доларів США, що за встановленим Національним банком України курсом гривні до долара США станом на дату вчинення розрахунку еквівалентно 2 440 810,68 гривень.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області 21 червня 2016 року провадження у справі в частині позовних вимог, пред`явлених до ОСОБА_3 , закрито.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 22 лютого 2017 року позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 384 520,28 гривень та 575,50 гривень - у відшкодування судового збору.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягуючи з відповідача заборгованість за процентами і комісією, суд першої інстанції виходив з доведеності невиконання позичальником кредитних зобов`язань і наявності у неї заборгованості за цими платежами у вказаному банком розмірі.

Відмовляючи у стягненні тіла кредита і неустойки, суд першої інстанції дійшов висновку про сплив погодженої сторонами у кредитному договорі п`ятирічної позовної давності щодо основної вимоги про стягнення кредита та, як наслідок, - і щодо додаткової вимоги про стягнення пені і штрафів.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 3 травня 2017 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» відхилено, рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 22 лютого 2017 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції щодо відмови у стягненні тіла кредита і неустойки з підстав пропущення банком строку звернення до суду з відповідними позовними вимогами, оскільки вважав, що до таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі всебічного і повного з`ясування обставин справи.

В частині стягнення процентів і комісії банк рішення суду не оскаржував, тому у цій частині апеляційний суд рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 22 лютого 2017 року не переглядав.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У травні 2017 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просило рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 22 лютого 2017 року в частині відмови у стягненні тіла кредиту і неустойки та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 3 травня 2017 року у цій частині скасувати і направити справу у відповідній частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення судів першої і апеляційної інстанцій у оскаржуваній частині ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Заявник зазначає, що строк дії кредитного договору встановлений до 21 серпня 2017 року, тому, звертаючись із цим позовом у серпні 2015 року, банк не пропустив визначену договором п`ятирічну позовну давність щодо вимог про стягнення тіла кредиту і неустойки.

Вказує, що кредит підлягав погашенню шляхом сплати щомісячних платежів, тобто умовами договору встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника з повернення боргу, тобто сплив позовної давності щодо вимог про стягнення частини із цих платежів не свідчить про її сплив щодо вимог про погашення кредиту у цілому.

Вважає, що платежі, які підлягали сплаті протягом п`яти років, які передували зверненню до суду, піддягають стягненню на користь банка, так як позовна давність за такими платежами не спливла.

Відзив на касаційну скаргу не надходив

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У 2018 році справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 21 серпня 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № HEQ0GR, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 20 600 доларів США на строк по 21 серпня 2017 року зі сплатою 1,67% на місяць за користування кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3%, яка сплачується у день видачі кредиту, і винагороди за резервування ресурсів у розмірі 5,04% річних.

ОСОБА_1 не виконувала зобов`язання з погашення кредитної заборгованості і станом на 9 червня 2015 року має заборгованість у розмірі 115 678,23 доларів США, що за встановленим Національним банком України курсом гривні до долара США станом на дату вчинення розрахунку еквівалентно 2 440 810,68 гривень, з них: заборгованість за кредитом - 19 683,66 доларів США, заборгованість за процентами - 20 898,73 доларів США, заборгованість за комісією - 5 627,04 доларів США, заборгованість за пенею - 63 949,03 доларів США та штрафи - 11,85 доларів США (фіксована частина) і 5 507,92 доларів США (процентна складова).

У пункті кредитного договору 5.5 сторони встановили позовну давність за вимогами про стягнення кредиту, процентів, комісії і неустойки тривалістю у п`ять років.

Також суди з поданого банком розрахунку встановили, що станом на 17 серпня 2010 року заборгованість ОСОБА_1 за тілом кредиту становила 19 683,66 доларів США, за процентами - 6 320,44 доларів США, за комісією - 1 981,62 доларів США.

З цим позовом АТ КБ «ПриватБанк» звернувся 21 серпня 2015 року; під час розгляду справи у суді першої інстанції ОСОБА_1 заявила про застосування наслідків спливу позовної давності.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Погоджуючись із рішенням суду першої інстанції щодо відмови у стягненні тіла кредиту у розмірі 19 683,66 доларів США, пені у розмірі 63 949,03 доларів США та штрафів - 11,85 доларів США (фіксована частина) і 5 507,92 доларів США (процентна складова), апеляційний суд погодився із висновками про сплив позовної давності щодо цих вимог та відхилив доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» про пред`явлення вимог щодо стягнення частини платежів у межах позовної давності.

Проте такі висновки суду апеляційної інстанції є передчасними.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтями 610, 611 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то, незалежно від визначення у договорі строку кредитування, право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу.

Перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК Українипочинається після невиконання чи неналежного виконання позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Суд апеляційної інстанції, погоджуючись із висновками суду першої інстанції про те, що станом на 17 серпня 2010 року заборгованість ОСОБА_1 за тілом кредиту становила 19 683,66 доларів США і при поданні позову 21 серпня 2015 року банк пропустив позовну давність щодо вимог про стягнення цієї суми, не звернув уваги на те, що кредитний договір № HEQ0GR встановлював окремі зобов`язання, які деталізували обов`язок позичальника повернути борг частинами у строк по 21 серпня 2017 року, та не перевірив, чи є зазначена заборгованість простроченою.

Досліджуючи поданий позивачем розрахунок заборгованості, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що сума боргу за тілом кредиту відображена у двох окремих графах: поточна заборгованість - 18 770,05 доларів США і прострочена заборгованість - 913,61 доларів США.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, суд не спростував твердження банка про те, що заборгованість у розмірі 18 770,05 доларів США є поточною і підлягала погашенню щомісячними платежами, розрахованими по 21 серпня 2017 року, перебіг позовної давності за кожним із яких обчислюється окремо з моменту настання строку внесення такого платежу.

Дійшовши передчасного висновку про те, що АТ КБ «ПриватБанк» пропустив строк звернення до суду з вимогами про стягнення усієї суми заборгованості за тілом кредиту, суд апеляційної інстанції також передчасно погодився із висновками суду про сплив позовної давності щодо вимог про стягнення неустойки.

Обмежившись такими посиланнями, суд не дослідив належним чином кредитний договір № HEQ0GR, у пункті 5.1 якого зазначається про сплату пені у гривні, та розрахунок заборгованості, в якому пеня обчислена у іноземній валюті, і не перевірив правильність її нарахування. Також апеляційний суд не встановив, за які порушення умов договору передбачено нарахування пені і штрафів, та не перевірив, чи не призведе їх одночасне стягнення до подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, що заборонено статтею 61 Конституції України.

Касаційний суд, з урахуванням встановлених статтею 400 ЦПК України меж розгляду справи у суді касаційної інстанції, процесуальної можливості усунути допущені апеляційним судом недоліки не має, так як не може встановлювати та вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, або необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, або встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу, не встановив фактичні обставини, які мають значення для її правильного вирішення, зокрема, не дослідив належним чином поданий розрахунок заборгованості і не встановив, чи змінював позивач кінцевий строк виконання основного зобов`язання, не з`ясував, чи спливла позовна давність щодо вимог про стягнення поточної заборгованості за кредитом, строк сплати якої настав після серпня 2010 року, тобто у межах п`яти років до пред`явлення цього позову, а також не перевірив правильність нарахування неустойки і правові підстави для одночасного стягнення пені та штрафів.

За таких обставин постановлена судом апеляційної інстанції ухвала не може вважатися законною і обґрунтованою, тому відповідно до статті 411 ЦПК Українипідлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду справи суду належить урахувати викладене та, оцінивши подані сторонами докази, встановити, чи змінював позивач кінцевий строк виконання основного зобов`язання, визначити, який порядок погашення кредиту узгодили сторони у договорі, перевірити сплив позовної давності щодо кожного із щомісячних платежів, які включають також платіж у погашення тіла кредита, перевірити правильність нарахування пені, яка обчислена банком у іноземній валюті, і визначені у договорі підстави одночасного нарахування пені та штрафів, і ухвалити судове рішення по суті позовних вимог відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд касаційної інстанції дійшов висновку про передачу справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», подану його представником Сокуренко Наталією Вікторівною, задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 3 травня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В. О. Кузнєцов В. С. Жданова В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. А. Стрільчук