ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 643/10559/13-ц

Провадження № 22-ц/818/254/19

14 січня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря Литвин О.Б.

учасники справи

позивач ПАТ «Укргазбанк»

відповідач ОСОБА_1

треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Глуховцева Наталія Володимирівна

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» на рішення Московського районного суду міста Харкова від 24 квітня 2018 року (суддя Єрмак Н.В.)

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Глуховцева Наталія Володимирівна про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

встановив:

У липні 2013 року ПАТ «Укргазбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому з урахуванням уточнень просив суд в рахунок заборгованості ОСОБА_2 перед позивачем за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру, яка належить відповідачу на праві власності, шляхом надання позивачу від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною 460300,00 грн., з наданням позивачу всіх повноважень продавця.

В обґрунтування зазначив, що 26.12.2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, у забезпечення якого 09.06.2008 року між банком з одного боку та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з іншого боку було укладено договір іпотеки, за умовами якого позивачу в іпотеку було передано нерухоме майно - житловий будинок літ. В-5 загальною площею 6422,9 кв.м., житловою площею 2285,60 кв.м. (в будинку розташовано 123 квартири), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. З дозволу банку квартири НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8, НОМЕР_9, НОМЕР_10, НОМЕР_11, НОМЕР_12,НОМЕР_13, НОМЕР_14, НОМЕР_15, НОМЕР_16, НОМЕР_17, НОМЕР_18 житлового будинку літ. В-5 по АДРЕСА_1 було виведено з іпотеки та відчужено власником. Зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_2 не виконав. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 була відчужена квартира НОМЕР_19, власником якої стала ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Глуховцевою Н.В. 13.10.2009 р. за реєстровим № 5027. На цей час спірна квартира зареєстрована за відповідачем на підставі договору дарування від 17.06.2011 року.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував та пояснив, що відповідач придбав спірну квартиру у той час, коли вона не знаходилась в іпотеці, так як рішенням суду договір іпотеки було визнано недійсним і на його підставі запис про обтяження майна іпотекою виключено з реєстру.

Треті особи в судове засідання не з'явились.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 24.04.2018 року в задоволені позову ПАТ «Укргазбанк» було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ПАТ «Укргазбанк» подало апеляційну скаргу, якій просить рішення скасувати та постановити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що спірна квартира при передачі в іпотеку вказаного багатоквартирного будинку входила в склад іпотечного майна.

Правом на надання відзиву до суду відповідач не скористався.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення мотивоване тим, що спірна квартира на час укладення договору №16/08-Б була невідокремленою складовою частиною предмета іпотеки, і наразі не має правових підстав вважати, що ця квартира є самостійним предметом іпотеки. Договір іпотеки не містить процедури звернення стягнення на квартиру, як складову частину предмета іпотеки. Доказів, що на час передачі багатоквартирного будинку в іпотеку він був введений в експлуатацію у встановленому законом порядку, та доказів, які б встановлювали співвідношення предмету іпотеки зі спірною квартирою, яка є його частиною та вартості предмета іпотеки (будинку) з вартістю спірної квартири позивачем не надано.

З таким висновком суду погодитись не можна.

При розгляді справи суд першої інстанції не виконав всі вимоги цивільного судочинства. Висновок суду, що квартира не є самостійним предметом іпотеки не відповідає встановленим обставинам справи, оскільки квартира є частиною предмета іпотеки (будинку) в якому вона знаходиться. Суд постановив рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що між ПАТ АБ "Укргазбанк" та ОСОБА_2 26.12.2007 року був укладений кредитний договір № 20 відповідно до якого, банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 2 644 000,00 доларів США на строк з 26.12.2007 року по 25.12.2012 року зі сплатою процентів виходячи із 12,5% річних.

Пунктом 3.2.8 укладеного кредитного договору передбачено, що в разі невиконання Позичальником зобов'язань, передбачених цим договором відшкодування заборгованості здійснюється банком шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, згідно договору іпотеки.

У договорі іпотеки п. 3.2.6 визначено, що Іпотекодержатель/Банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку одноразового чи неодноразового прострочення Іпотекодавцем сплати процентів за користування кредитними коштами, неповернення кредиту, використання кредиту не за цільовим призначенням або порушення інших умов кредитного договору.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки за №16/08-Б від 09.06.2008 року.

Згідно даного договору в іпотеку Банку було передано нерухоме майно житловий будинок літ. В-5 загальною площею 6422,9 кв.м., житловою площею 22856,00 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить іпотекодавцям на праві приватної спільної сумісної власності на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 16.04.2008 року.

ОСОБА_2 належним чином грошові зобов'язання перед банком не виконав, у зв'язку із чим рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13.05. 2010 року з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стягнуто на користь банку 1 млн 664 тис. 543 грн 02 коп. та 2 млн 630 тис. 252 долари 33 центи США в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 26 грудня 2007 року. Рішення суду не виконано.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11.09.2009 року позов ОСОБА_2 і ОСОБА_3 задоволено. Договір іпотеки від 09.06.2008 року визнано недійсним, виключено запис про іпотеку з Державного реєстру іпотек.

У період чинності зазначеного рішення та під час виключення запису про іпотеку з Державного реєстру іпотек, квартиру АДРЕСА_1 відповідачу було відчужено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу від 13.10.2009 року. На цей час спірна квартира зареєстрована за ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 17.06.2011 року.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 04.04.2012 року заочне рішення від 09.06.2008 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору іпотеки недійсним, реєстрацію обтяжень на спірну квартиру поновлено.

Посилаючись на те, що особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця й має всі його права та несе всі його обов'язки за іпотечним договором, ПАТ АБ «Укргазбанк» просило на підставі статті 23 Закону України «Про іпотеку» та статей 525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) звернути стягнення на предмет іпотеки - зазначену квартиру в рахунок погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором шляхом надання ПАТ АБ «Укргазбанк» права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною 460300,00 гривень з наданням ПАТ АБ «Укргазбанк» всіх повноважень продавця.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Частиною п'ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Закінчення строку дії кредитного договору не звільняє сторони від виконання зобов'язань (частина четверта статті 63 ЦК України).

Строк дії на час звернення кредитора до суду не сплинув, основне зобов'язання боржник не виконав.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових прав та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені Законом України від 01 липня 2004 року № 1952-1У «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-1У).

Відповідно до частини третьої статті 3 Закону № 1952-1У права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Аналогічні положення містяться й у частині другій статті 3 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою взаємні права та обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Крім того, державна реєстрація іпотек регулювалася Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 410 (утратив чинність 31 січня 2013 року), та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868.

Відповідно до частини першої, другої статті 26 Закону № 1952-1У записи до державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

В разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься відповідний запис.

Пунктами 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що рішення суду щодо обтяження прав на нерухоме майно, яке набрало законної сили, є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно.

Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових підстав з моменту його ухвалення.

За таких умов у разі скасування незаконного судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису, який виключено на підставі незаконного рішення суду. Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек.

Зазначений висновок узгоджується і з положенням статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору (у справі, що переглядається у зв'язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Тому ухвалення судом рішення про недійсність іпотеки, яке згодом було скасоване, не спростовує презумпції правомірності правочину, а договір іпотеки (права й обов'язки сторін) залишається чинним з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі іпотек.

Отже, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки не є обґрунтованим та не узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України у справі № 6-1193цс15.

Оскільки право власності на спірну квартиру перейшло до ОСОБА_6, до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 23 Закону України «Про іпотеку».

Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття «ціна» як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можна зробити висновок, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Разом з тим, відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо, наприклад, така вартість майна змінилася.

Аналогічний правовий висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 14-11цс18.

Отже, висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для звернення стягнення на спірну квартиру не узгоджується з нормами матеріального права.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» - задовольнити.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 24 квітня 2018 року- скасувати.

Постановити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості по Кредитному договору № 20 від 26.12.2007 року позичальника ОСОБА_2 у розмірі 3664801, 99 доларів США та 23800 945,13 гривень пені (станом на 01.06.2013 року), що складається з простроченої заборгованості по кредиту в розмірі 2382796,72 доларів США, простроченої заборгованості по процентах в розмірі 1282005, 27 доларів США, пені за прострочку погашення кредиту у сумі 16956872,78 гривень, пені за прострочку погашення процентів у сумі 6884072,35 гривень, звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 що є частиною житлового будинку АДРЕСА_1 та яка належить ОСОБА_1 на підставі Договору Дарування від 17.06.2011 року.

Реалізацію предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1 що є частиною житлового будинку АДРЕСА_1 та яка належить ОСОБА_1 на підставі Договору Дарування від 17.06.2011 року, провести шляхом надання ПАТ АБ «Укргазбанк» права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною 460 300 гривень з наданням АБ «Укргазбанк» всіх повноважень продавця, в тому рахунку права отримання у нотаріуса дублікату Договору Дарування від 17.06.2011 року, здійснювати будь-які платежі за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 січня 2019 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко