Справа № 263/6692/18
Провадження № 2/263/173/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

16 січня 2019 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Соловйов О. Л.

при секретарі Лопатнюк К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

22 травня 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 03.03.2014 року у розмірі 31932,91 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03.03.2014 року з відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно умов якого, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 6900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом, в розмір зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Договору. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, умов та правил надання банківських послуг та тарифів банку. У порушення ст.ст.526,527,530 ЦК України та умов договору відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 26.04.2018 має заборгованість в загальній сумі 31932,91 грн., яка складається з заборгованості за процентами за користування кредитом 2456,40 грн.; 29491,93 грн. заборгованість за пенею та комісією; штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн. - фіксована частина та 1496,81 грн. - процентна складова. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 31932,91 грн., судовий збір в сумі 1762 грн.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, у позовній заяві зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за його відсутністю та винесення заочного рішення у справі.

Відповідач у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомлено.

На підставіст.247 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання звукозаписувального технічного засобу.

Ухвалою суду від 16 січня 2019 року постановлено провести заочний розгляд справи.

Вивчивши матеріали справи в їхній сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов ПАТ КБ «Приватбанк» не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Звертаючись до суду з позовом банк зазначив, що на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», яка 03.03.2014 року підписана сторонами, й Умов та правил надання банківських послуг, які погоджені з відповідачем, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, згідно якого ОСОБА_1 отримав кредит на суму 6900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

На підтвердження заявлених вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» надано анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», яка підписана сторонами; розрахунок заборгованості за кредитним договором; витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна Голд»; витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

Як вбачається з анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, остання не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду, номеру та строку дії. Вказана анкета-заява не містить заповненої графи заяви про бажання клієнта отримати відповідну картку: «Универсальная», «Gold», поле бажаний ліміт за платіжними картками: «Универсальная», «Gold» не заповнено.

Відповідно до вимог чинного законодавства договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому (частина перша статті 634 ЦК України).

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає і погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Виходячи з позовних вимог, саме про такий договір зазначив банк.

Підписом у анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, що є договором приєднання, відповідач погодилася з умовами та правилами, однак з цієї анкети-заяви не вбачається суми наданого кредитного ліміту, тому застосування Умов та правил надання банківських послуг в будь-якій редакції не є можливим.

У матеріалах справи відсутні дані щодо видачі відповідачу будь-якої карт банку.

Таким чином не можливо встановити, які після підписання анкети-заяви від 03.03.2014 року відповідач мав у користуванні кредитні картки, які видані відповідачу відповідно до анкети заяви, до того ж графа заяви щодо оформлення певного виду картки не заповнені.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які підтверджують видачу відповідачу 03.03.2014 року кредитної картки та суму наданого відповідачу кредитного ліміту - 6900 грн.

Крім цього, надані до позовної розрахунки містять розрахунки заборгованості за період з 01.07.2014 року по 31.08.2015 року та з 01.09.2016 року по 26.04.2018 року, а не з 03.03.2014 року.

Проаналізувавши доданий позивачем розрахунок заборгованості по кредиту (проведений станом на 26.04.2018 року), встановлено, що банк 01.09.2015 року до існуючої суми заборгованості по тілу кредиту додав існуючу заборгованість за відсотками та з вересня 2015 року щомісяця нараховує відсотки на суми «складової заборгованості за наданим кредитом», до якої включені відсотки, штраф та пеня, тобто банк нараховує відсотки на відсотки, штраф та пеню, що чинним законодавством не передбачено. Також згідно заявленого позову, у відповідача взагалі відсутня заборгованість по тілу кредиту, однак наявна заборгованість за відсотками, штрафах та пені. За встановленого, перевірити розмір нарахованих сум процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим.

Дослідивши зібрані у справі докази окремо й в їх сукупності, суд вважає, що жоден із наданих позивачем доказів не містить ні підтвердження факту надання кредитних коштів відповідачу (у готівковій або безготівковій формі), ні факту видачі відповідачу відповідного платіжно-кредитного інструменту (платіжної картки), ні наявності заборгованості по них.

Отже факт того, що ОСОБА_1 був ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, які додані до позовної заяви, не мають правового значення для правильного вирішення спору за встановлених судом обставин щодо відсутності доказів на підтвердження отримання позичальником указаної в позовній заяві кредитної картки та кредитних коштів.

За приписами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статті 13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог стало підставою для вмотивованого висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, адже саме зазначені позивачем обставини ґрунтуються на припущеннях, таким чином у позовних вимог слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись 16, 525, 526, 530, 610, 611, 1054 Цивільного кодексу України, ст.4,6,10,12,13, 81-83, 141, 247, 263-264, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Жовтневим районним судом м.Маріуполя Донецької області за письмовою заявою відповідача, шляхом подачі заяви про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущенного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя О.Л. Соловйов