Справа №265/9603/18
Провадження №2/265/409/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2019 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Шиян В. В.,

за участю секретаря судового засідання Себко Г.Л.,

розглянув в підготовчому судовому засіданні, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

за участю сторін:

представника позивача адвоката ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_2

В С Т А Н О В И В:

16 листопада 2018 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до відповідачки ОСОБА_2 В обґрунтування позову вказує, що з 12 жовтня 1991 року вони перебували в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Під час шлюбу ними було придбано спільне майно за спільні кошти подружжя на загальну суму 196 000 гривень, що склало 7000 доларів США, а саме було придбано трьох кімнатну квартиру АДРЕСА_1. Свідоцтво про право власності на спірну квартиру було оформлено на імя дружини. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 30 жовтня 2018 року шлюб з відповідачкою було розірвано. Оскільки сторони не досягли згоди щодо розподілу майна, позивач змушений звернутись до суду із вказаним позовом. Посилаючись на норми законодавства просить визнати за ним право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2.

Позивач до судового засідання не зявився надавши заяву про розгляд справи без його участі, за участю його представника.

Представник позивача, адвокат ОСОБА_3, у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Просила суд задовольнити позов. Судові витрати просить залишити за рахунок позивача.

Відповідачка у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі, на що надала письмову заяву.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 жовтня 1991 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 12 жовтня 1991 року Палацом одруження міста Маріуполя Донецької області, актовий запис № 2418.

Відповідно до договору біржового контракту (купівлі-продажу) № 283 від 12 червня 1996 року, відповідачка ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2.

Згідно реєстраційного посвідчення БТІ м. Маріуполя від 12 червня 1996 року, квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі Біржового контракту № 283 від 12 червня 1996 року.

З технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_3 вбачається, що вказана квартира складається з трьох кімнат загальною площею 57,6 кв.м., житловою площею 33,5 кв.м.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 30 жовтня 2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Відповідно до статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із частиною першою статті 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до статті 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. (ч.1 ст. 71 СК України).

Згідно роз'яснень викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" (далі - постанова Пленуму ВСУ № 11), вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Судом встановлений факт набуття сторонами права власності на квартиру АДРЕСА_4 під час шлюбу.

Визнання позову відповідачкою свідчить про безспірність факту, що джерелом набуття вказаного майна були спільні сумісні кошти подружжя. Заперечень з цього приводу, відповідачем надано не було.

З огляду на наведене, суд дійшов переконливого висновку про принцип поділу майна подружжя в рівних частках, а тому визнає за позивачем право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1.

Оскільки представник позивача не наполягала на стягненні з відповідачки судових витрат, то суд вважає можливим залишити сплачений позивачем судовий збір у розмірі 980 гривень за його рахунок.

Керуючись ст.ст. 10, 133, 141, 258-259, 263-265, ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_5, загальною площею 57,6 кв.м., житловою площею 33,5 кв.м.

Витрати по сплаті судового збору в розмірі 980 гривень, залишити за рахунок позивача ОСОБА_1.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України від 15 грудня 2017 року апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, адреса реєстрації: АДРЕСА_6.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2 адреса реєстрації; АДРЕСА_7.

Повний текст рішення складено 07 березня 2019 року.

Суддя: