ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 675/352/17
Провадження № 22-ц/4820/100/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

ОСОБА_1 (суддя-доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3

секретар судового засідання Гриньова А.М.

за участю: позивача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5, представника відповідача ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу №675/352/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 09 листопада 2018 року (суддя Трасковський С.Л.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» про відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та представників, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до начальника ДУ «Замкова виправна колонія (№58)» ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що в порушення ст. 112 КВК України посилки, направленні поштовим звязком на адресу його перебування йому не передаються в ПКТ, а пересилаються відправникам; гроші, направлені позивачу поштовим переказом, пропадають; кошти, що знаходились на його особовому рахунку, використовувались адміністрацією установи виконання покарань на власні цілі. Крім того, позивач посилається на безпідставне вилучення в нього цигарок, а також на незабезпечення його відповідачем цигарками в порушення приписів діючого законодавства. Такими діями, як вважає позивач, йому заподіяно моральної шкоди, яку він оцінює в 50 000 грн., яку і просить стягнути з відповідача.

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 20 вересня 2017 року замінено відповідача начальника ДУ «Замкова виправна колонія (№58)» ОСОБА_7 на ДУ «Замкова виправна колонія (№58)».

В ході розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з ДУ «Замкова виправна колонія (№58)» на свою користь моральну шкоду в сумі 50 000 грн.

Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 09 листопада 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до ДУ «Замкова виправна колонія (№58)» про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати. Вказує на те, що при ухваленні рішення суду були порушенні норми чинного законодавства України, а тому, посилаючись на ст. 56 Конституції України, просить скасувати оскаржуване рішення суду та задовольнити його апеляційну скаргу.

ДУ «Замкова виправна колонія (№58)» подала відзив, в якому просить рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 09 листопада 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_4 без задоволення.

В судовому засіданні позивач та його представник апеляційну скаргу підтримали.

Представник відповідача в судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, що на час виникнення спірних правовідносин позивач ОСОБА_4 відбував покарання у виді позбавлення волі у ДУ «Замкова виправна колонія (№58»), яка є установою максимального рівня безпеки.

Згідно з довідкою про заохочення та стягнення засудженого ОСОБА_4, постанов про притягнення до дисциплінарної відповідальності, протягом 2016 року та січня, лютого 2017 року до ОСОБА_4 було застосовано дисциплінарне стягнення: 04.03.2016 року у виді 2 місяців ПКТ, 31.03.2016 року 13 діб ДІЗО, 30.06.2016 року 3 місяці ПКТ, 19.08.2016 року 10 діб ДІЗО, 27.10.2016 року 3 місяці ПКТ, 03.11.2016 року 15 діб ДІЗО, 01.12.2016 року 15 діб ДІЗО, 19.12.2016 року 15 діб ДІЗО, 26.01.2017 року 15 діб ДІЗО, 16.02.2017 року 12 діб ДІЗО (а.с. 106-118 т. 1).

Відповідно до карток обліку побачень, видачі посилок (передач) та бандеролей ОСОБА_4 на його імя протягом 2016 року (18.01.12.02, 17.05 2 шт., 24.09.) надійшло 5 посилок, 07.04.2017 року 2 посилки, які видані ОСОБА_4 під підпис. Записи відносно невручення або повернення відправнику у вказаній картці відсутні (а.с. 128-129 т. 1).

За довідкою про рух коштів по особовому рахунку засудженого ОСОБА_4 №28 від 25.01.2018 року, списками та отоварення засуджених за липень-жовтень, грудень 2014 року, березень-квітень 2015 року, списків надання засудженим телефонних переговорів, усі витрати з особового рахунку ОСОБА_4 були здійснені на придбання ним продуктів харчування та на телефонні переговори. В свою чергу, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували здійснення грошових переказів на його імя будь-якими фізичними особами протягом вересня-жовтня 2016 року та використання коштів, які знаходились на його особовому рахунку, адміністрацією установи виконання покарань на власні цілі (а.с. 27, 98, 152-160 т. 1).

Крім того, матеріалами справи та показами свідка встановлено, що 08.02.2017 року та 09.02.2017 року на імя ОСОБА_4 надійшли два рекомендовані листи, з яких було вилучено по дві пачки цигарок з кожного та поміщені на склад установи та 07.04.2017 року були видані ОСОБА_4 З актом про вилучення речей від 09.02.2017 року був ознайомлений позивач під підпис (а.с. 100-101, 183-187 т. 1).

В період з 27.01.2017 року по 10.02.2017 року ОСОБА_4 перебував в ДІЗО.

Також, 16.02.2017 року відносно ОСОБА_4 була винесена постанова про притягнення до дисциплінарної відповідальності за незаконне придбання та зберігання пачки цигарок «Прима срібна» та підданий стягненню у вигляді 12 діб ДІЗО, яка останнім не оскаржена (а.с. 119-125 т. 1).

Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 1 ст. 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до розяснень п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пунктом 5 зазначеної постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 112 КВК України, число посилок (передач) і бандеролей, що одержують засуджені до арешту та позбавлення волі, не обмежується. Порядок приймання і вручення посилок (передач) або бандеролей, а також перелік предметів, заборонених до одержання засудженими, визначаються нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.

Відповідно до приписів розділу Х Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України №2186/5 від 29.12.2014 року (надалі Правила), що діяли на момент виникнення спірних правовідносин, посилки, що надходять на імя засуджених, обліковуються в картках обліку побачень, видачі посилок (передач) і бандеролей згідно форми, встановленої у додатку до Правил.

Посилки (бандеролі), що надійшли на імя засуджених, які відбувають дисциплінарне стягнення у ПКТ, ДІЗО (ОК), карцері, видаються їм після відбуття ними стягнення.

Посилки (бандеролі) можуть бути повернуті відправникам лише у разі звільнення або смерті засудженого, якому такі поштові відправлення надійшли.

Згідно зі ст. 107 КВК України, засуджені до позбавлення волі мають право отримувати грошові перекази. Пунктом 2 розділу ХІІ Правил одержані за переказом кошти зараховуються на особовий рахунок засудженого.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 113 КВК України, засудженим дозволяється одержувати і відправляти листи і телеграми за свій рахунок без обмеження їх кількості. Кореспонденція, яку одержують і надсилають засуджені до відбування покарання у виправних колоніях мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання, середнього та максимального рівня безпеки, підлягає перегляду. Кореспонденція, яку засуджені адресують Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, Європейському суду з прав людини, а також іншим відповідним органам міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, уповноваженим особам таких міжнародних організацій, до суду та прокуророві, перегляду не підлягає і надсилається за адресою протягом доби з часу її подачі. Кореспонденція, яку засуджені одержують від зазначених органів та осіб, перегляду не підлягає.

Зазначене також передбачене і пунктом 1 розділу ХІІ Правил

Згідно з пунктом 3 розділу ІІ Інструкції з організації перегляду кореспонденції (листування) осіб, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.07.2013 року №1304/5, рекомендовані листи, листи з оголошеною цінністю, кореспонденція, передбачена абзацом другим пункту 4 розділу І цієї Інструкції, та листи, що містять відомості про смерть близьких або інші термінові повідомлення, що надходять з поштових відділень або надсилаються за реєстром, реєструються окремо у журналі обліку кореспонденції осіб, які тримаються в установі виконання покарань (слідчому ізоляторі), форма якого визначена в додатку 2 до цієї Інструкції.

Відповідно до пункту 6 розділу XXV Правил засудженим, які поміщені в ДІЗО, забороняється курити, їм забороняється брати з собою продукти харчування і особисті речі, за винятком рушника, мила, зубної пасти, зубної щітки, туалетного паперу, олівців, авторучок, зошитів, поштових марок, конвертів.

Згідно зі ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Разом з тим, позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що діями відповідача йому заподіяна моральна шкода, та що ці дії носили неправомірний характер. Оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо недоведеності позовних вимог, а тому обґрунтовано відмовив в задоволенні позову.

При цьому, судом першої інстанції підставно не взято до уваги посилання позивача на лист Уповноваженого Верховної ради України з прав людини щодо порушень чинного законодавства в ЗВК (№58), оскільки в цьому листі не наведено конкретних порушень саме відносно засудженого ОСОБА_4 та саме відносно тих фактів, які ним вказані у позові.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, фактично апелянт наводить тіж аргументи, що є підставою позову та яким дана оцінка судом в мотивувальній частині постанови, а тому такі доводи слід відхилити.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 09 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 березня 2019 року.

Суддя-доповідач: /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_2

/підпис/ ОСОБА_3

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду І.В. Пєнта

______________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8 Провадження № 22-ц/4820/100/19

Доповідач Пєнта І.В. Категорія № 59