Справа № 583/2269/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року м. Охтирка Сумської області

Охтирський міськрайонний суд Сумської області в особі:

головуючого - судді КОВАЛЬОВОЇ О.О.

при секретарі АРТЕМЕНКО О.С.

позивача ОСОБА_1, представника третьої особи ОСОБА_2, з фіксацією розгляду справи технічним комплексом «Акорд», розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 (місце реєстрації АДРЕСА_1, місце проживання АДРЕСА_2) до ОСОБА_3 (місце реєстрації АДРЕСА_2, місце фактичного проживання АДРЕСА_3) , третя особа орган опіки та піклування Охтирської районної державної адміністрації (місцезнаходження вул. Київська, 1, м. Охтирка, Сумська область)

про визнання права спільної сумісної власності та поділ спільного майна

встановив:

15.06.2018 року до суду звернувся позивач з даним позовом. Вимоги мотивував тим, що з 20.12.2012 року він з відповідачкою та її малолітнім сином ОСОБА_4 розпочав спільне сімейне життя без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_4 року у них народився спільний син ОСОБА_5. В липні 2014 року спільно з відповідачкою придбали будинок та земельні ділянки, договори купівлі, за спільною домовленістю, оформили на ім'я відповідачки, яка на той момент мала прізвище ОСОБА_3. Крім того відповідачка уклала заповіт, де на випадок її смерті заповідала позивачу придбані садибу та земельні ділянки. 13.09.2014 року сторони уклали шлюб, відповідачка змінила прізвище на ОСОБА_3. Після реєстрації прав на садибу позивач розпочав її капітальний ремонт: обладнав ванну кімнату, провів гарячу та холодну воду, каналізацію, широсмуговий інтернет, встановив нову систему опалення, відремонтував електричну мережу, замінивши розетки та встановивши стабілізатор напруги на весь будинок. На земельних ділянках висадив багаторічні кущі та дерева. За весь час спільного проживання позивач сплачував комунальні платежі за інтернет, електроенергію, скраплений газ та тверде паливо. 05.05.2016 року рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області шлюб між сторонами розірвано. Відповідачка разом з дітьми виїхала на постійне місце проживання до м. Охтирка. З червня 2017 року по теперішній час малолітній син ОСОБА_5 проживає разом з позивачем по АДРЕСА_2 15.02.2017 року позивач передав відповідачці в рахунок плати за її частку у спільному сумісному нерухомому майні 25220 гривень, письмових підтверджень цьому правочину сторонами не оформлялось. Відповідачка не має бажання мати право власності на спірний будинок та земельні ділянками.

Посилаючись на викладене, неможливість в повній мірі реалізувати свої права власника, позивач просив суд визнати нерухоме майно, а саме житловий будинок з належними до нього будівлями і спорудами та земельні ділянки за адресою АДРЕСА_2, як набуте ОСОБА_3 та ОСОБА_1 спільним сумісним майном. Поділити майно та визнати право власності за ОСОБА_1 в частці 1/1 нерухомого майна.

Позивач в судовому засідання підтримав позовні вимоги у повному обсязі, послався на визнання позовних вимог відповідачкою, пояснив, що внаслідок задоволення його позовних вимог не будуть порушені права його спільної з відповідачкою дитини, оскільки він дав обіцянку не скривдити дитину у майбутньому, а на даний час надає матеріальну допомогу дитині, приймає участь у її вихованні, піклується про здоров»я сина. Внаслідок оформлення майна на відповідачку, яка проживає в іншому населеному пункті, він позбавлений права користуватися соціальними гарантіями, субсидією на оплату за електроенергію. Проти оформлення всіх домовленостей з відповідачкою у нотаріальному порядку заперечив, пославшись на дорогу вартість нотаріальних послуг, а відповідачка згодна, щоб за нею не рахувалося майно. Не погодився з висновком органу опіки і піклування, оскільки, на його думку інтереси дитини не повинні враховуватися при вирішенні майнових питань між колишнім подружжям.

Відповідачка, будучи належним чином сповіщеною про час та місце судового розгляду, в судове засідання не прибула, 15.01.2019 року подала заяву, в якій зазначила про визнання позовних вимог, просила розглянути справу у її відсутність. Стверджувала, що між нею і позивачем укладено домовленість про те, що він не буде знімати з реєстрації у спірному будинку відповідачку та її дітей. Вважала, що внаслідок задоволення позовних вимог права її спільного з позивачем сина не погіршаться, а тому не погодилася з висновком органу опіки і піклування, який при ухваленні судом рішення просила не враховувати.

Представник органу опіки та піклування Охтирської районної державної адміністрації в судовому засіданні заперечила проти позовних вимог, надала висновок органу опіки і піклування, в якому, посилаючись на відсутність іншого житла у відповідачки та її спільної з позивачем дитини, була висловлена думка про невідповідність позовних вимог інтересам малолітньої дитини.

Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши доводи і заперечення осіб, що беруть участь у розгляді справи, надані ними докази, виходив з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

За приписами ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_3 народила сина ОСОБА_5, в свідоцтві про народження якого зазначений батьком позивач. /а.с.7/

Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 06.08.2014 року, посвідченого державним нотаріусом Охтирської районної державної нотаріальної контори ВОРОПАЄМ В.В., реєстр 936, та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.08.2014 року № 25228905 ОСОБА_3 придбала житловий будинок з належними до нього будівлями і спорудами за адресою АДРЕСА_2, а саме: житловий будинок одноповерховий, житловою площею 44.0 кв.м., загальною площею 82.6 кв.м., позначений на плані літерами А, з належними до нього будівлями і спорудами: прибудова а, тамбур а1, погріб пг, сарай-гараж Б, сарай-прибудова б, сарай В, сарай-літня кухня Г, огорожа № 1-№ 3, розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0,0505 гектара (кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_5). /а.с.8 - 13/

Відповідно до договору купівлі-продажу від 06.08.2014 року, посвідченого державним нотаріусом Охтирської районної державної нотаріальної контори ВОРОПАЄМ В.В., реєстр 939, та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.08.2014 року № 25229994 ОСОБА_3 придбала земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,2489 гектара (кадастровий номер - НОМЕР_4) за адресою АДРЕСА_2. /а.с.14 - 16/

Відповідно до договору купівлі-продажу від 06.08.2014 року, посвідченого державним нотаріусом Охтирської районної державної нотаріальної контори ВОРОПАЄМ В.В., реєстр 937, та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.08.2014 року № 25229407 ОСОБА_3 придбала земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0505 гектара (кадастровий номер - НОМЕР_5) за адресою АДРЕСА_2, /а.с.17 - 20/

Відповідно до договору купівлі-продажу від 06.08.2014 року, посвідченого державним нотаріусом Охтирської районної державної нотаріальної контори ВОРОПАЄМ В.В., реєстр 941, та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.08.2014 року № 25230632 ОСОБА_3 придбала земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,2080 гектара (кадастровий номер - НОМЕР_3) за адресою АДРЕСА_2. /а.с. 21 - 23/

06.08.2014 року ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Охтирської районної державної нотаріальної контори ВОРОПАЄМ В.В., реєстр 943, яким заповідала на випадок смерті належні їй житловий будинок з господарчими спорудами та приватні земельні ділянки, розташовані за адресою АДРЕСА_2, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3. /а.с. 124/

Судом встановлено, що 13.09.2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали шлюб, зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Охтирка реєстраційної служби Охтирського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_6 від 13.09.2014 року. /а.с.25/

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05.05.2016 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано. /а.с. 26/

З висновку органу опіки та піклування Охтирської районної державної адміністрації від 05.12.2018 року вбачається, що орган опіки вважає доцільним та таким, що відповідає інтересам малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, рекомендувати залишити право власності на житловий будинок з належними до нього будівлями, спорудами та земельними ділянками за адресою АДРЕСА_2, за матір'ю дитини ОСОБА_3, оскільки остання не має іншого житла у власності, а тому позбавлення її права власності на вказаний житловий будинок буде суперечити інтересам малолітнього ОСОБА_5.

Вирішуючи позовні вимоги про визнання спільною сумісною власністю майна, право на яке набуто відповідачкою, суд виходив з того, що згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 356 ч. 1 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

За висновком суду наданими позивачем доказами знайшли підтвердження його доводи щодо обставин набуття відповідачкою майна за адресою АДРЕСА_2, а саме: житлового будинку з належними до нього будівлями і спорудами та земельних ділянок площею 0,0505 га (кадастровий номер НОМЕР_5), площею 0,2489 га (кадастровий номер НОМЕР_4), площею 0,2080га (кадастровий номер НОМЕР_3). З урахуванням визнання позовних вимог в цій частині, суд вважає такими, що не підлягають доказуванню, оскільки відсутній обґрунтований сумнів щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Суд вважає такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання спільною сумісною власністю позивача і відповідачки нерухомого майна, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_2, а саме: житлового будинку з належними до нього будівлями і спорудами та земельних ділянок за цією ж адресою площею 0,0505 га (кадастровий номер НОМЕР_5), площею 0,2489 га (кадастровий номер НОМЕР_4), площею 0,2080га (кадастровий номер НОМЕР_3).

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У силу приписів статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Відповідно до ч.2 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За висновком суду під час розгляду справи позивач не надав належних і допустимих доказів, які б свідчили про врегулювання спору між ним на відповідачкою відповідно до вимог закону з урахуванням інтересів малолітньої дитини.

Надані позивачем квитанції про оплату за електричну енергію суд позбавлений визнати належним доказом у справі, оскільки вони оформлені на іншу особу.

Суд вважає безпідставними твердження позивача про сплату на користь відповідачки компенсації за частку у спільному сумісному майні, оскільки на наведене не надано жодних доказів.

Вирішуючи питання стосовно того, чи порушуються права малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, суд виходив з наступного.

Частиною 4 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місцем проживання її батьків (усиновлювачів) або одного із них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

В силу ст. 160 СК України, місце проживання дитини визначається по місцю проживання батьків.

Неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає.

Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них).

Згідно ч. 2 ст.. 6 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року

№ 2402-III (з наступними змінами і доповненнями) /далі - Закон/ держава гарантує дитині право на охорону здоров'я, безоплатну кваліфіковану медичну допомогу в державних і комунальних закладах охорони здоров'я, сприяє створенню безпечних умов для життя і здорового розвитку дитини, раціонального харчування, формуванню навичок здорового способу життя.

Стаття 8 Закону встановлює, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 3 ст.. 11 Закону батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За приписами ст.. 18 Закону держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Суд з достатньою повнотою встановив, що спільний син позивача і відповідачки проживає разом з матір'ю в с. Деревки Котелевського району Полтавської області, але єдине житло, де зареєстрована дитина разом з матір'ю, є будинок по АДРЕСА_2.

Доводи позивача про досягнення будь-яких домовленостей між ним і відповідачкою щодо реєстрації місця проживання дитини у спірному будинку не знайшли підтвердження жодними належними доказами, а тому суд приймає обґрунтованими рекомендації органу опіки і піклування про залишення за відповідачкою права власності на вказаний будинок.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В той же час, задовольняючи позовні вимоги частково, не порушуючи прав сторін та їх спільної малолітньої дитини, суд визнав за правомірне вийти за межі позовних вимог і визнати за позивачем і відповідачкою право власності по 1/2 частині - за кожним у спільному сумісному майні за адресою АДРЕСА_2. Наведене питання обговорювалося в судовому засіданні і заперечень від позивача не надійшло.

Доводів та доказів, які б спростовували встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду, сторони не надали.

На підставі ст.ст. 12, 13, 81, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце реєстрації АДРЕСА_1, місце проживання АДРЕСА_2) до ОСОБА_3 (місце реєстрації АДРЕСА_2, місце фактичного проживання АДРЕСА_3), третя особа орган опіки та піклування Охтирської районної державної адміністрації (місцезнаходження вул. Київська, 1, м. Охтирка, Сумська область) про визнання права спільної сумісної власності та поділ спільного майна - задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, (РНОКПП НОМЕР_1) та ОСОБА_3, (РНОКПП НОМЕР_2) по Ѕ частини - кожному, нерухоме майно, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_2, а саме: житловий будинок одноповерховий, житловою площею 44.0 кв.м., загальною площею 82.6 кв.м., позначений на плані літерами А, з належними до нього будівлями і спорудами: прибудова а, тамбур а1, погріб пг, сарай-гараж Б, сарай-прибудова б, сарай В, сарай-літня кухня Г, огорожа № 1-№ 3, та земельні ділянки за цією ж адресою площею 0,0505 га (кадастровий номер НОМЕР_5), площею 0,2489 га (кадастровий номер НОМЕР_4), площею 0,2080га (кадастровий номер НОМЕР_3).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області О.О. КОВАЛЬОВА

Повний текст рішення виготовлений 07.03.2019 року