Справа № 183/3131/19
№ 2-о/183/139/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2019 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря Пащенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Міністерство соціальної політики України, Посольство Російської Федерації в Україні, про встановлення факту, що має юридичне значення,

за участю представника заявника ОСОБА_2 ,-

в с т а н о в и в:
Заявник звернувся до суду з вказаною заявою мотивуючи тим, що він перебував на військовій службі в Центрі забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу збройних сил України в м.Києві. У період з 08.05.2014 року по 19.07.2014 року, а також в період з 26.07.2014 року по 04.10.2014 року безпосередньо приймав участь в бойових діях на сході України, забезпечуючи незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і районах проведення бойових дій в населених пунктах Луганської та Донецької областей.

29.09.2014 року, виконуючи обов`язки військової служби в ході ведення бою по знищенню членів незаконних збройних формувань в районі с.Нижня Кринка Донецької області, отримав поранення. В результаті отриманого поранення йому було встановлено інвалідність 3-я група інвалідності.

Посилаючись на те, що його травмування відбулося внаслідок юридичного факту, а саме - збройної агресії Російської Федерації проти України, встановлення такого юридичного факту йому необхідно для визначення статусу особи, яка перебуває під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, що була ратифікована Президією Верховної Ради Української РСР 03 липня 1954 року та на те, що оскільки встановлення факту поранення внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, в іншому порядку, окрім як у спосіб звернення до суду не передбачено, просив задовольнити його заяву.

Звернення до суду з вказаною заявою обумовлено тим, що він має на меті визначення статусу жертви міжнародного збройного конфлікту з подальшим виникненням права на отримання допомоги від гуманітарних організацій.

В судовому засіданні представник заявника підтримала вимоги ОСОБА_1 .

Представники заінтересованих осіб до суду не з`явились, про час розгляду справи повідомлені належним чином, представник міністерства соціальної політики України надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, причина неявки представника іншої заінтересованої особи суду не відома.

Вислухавши пояснення представника заявника та підстави звернення його до суду, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 станом на 04.09.2018 року перебував на військовій службі в Центрі забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу збройних сил України в м.Києві (а.с. 6).

Відповідно до довідки № 5728 від 12.12.2014 року, виданою військовою частиною НОМЕР_1 , ОСОБА_1 безпосередньо приймав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції в населених пунктах Луганської та Донецької областей, в період з 08.05.2014 року по 19.07.2014 року та з 26.07.2014 року по 04.10.2014 року (а.с. 7).

Як вбачається з довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) підполковника ОСОБА_1 № 3087 від 27.10.2014 року останній 29 вересня 2014 року отримав: мінно-вибухову травму, закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, акубаротравму (а.с. 80).

Відповідно до довідки МСЕК серії 12 ААБ № 019761 від 19.09.2018 року та довідки ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності, причина інвалідності травма, яка пов`язана із захистом Батьківщини, дата чергового перегляду 18.09.2019 року (а.с. 86).

ОСОБА_1 нагороджено орденом Богдана Хмельницького ІІІ ступеню (а.с. 89,90).

ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій інваліда війни третьої групи (а.с. 87,88).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що факт травмування ОСОБА_1 під час проходження ним служби підтверджується належними та допустимими доказами у розумінні статей 76-80 ЦПК України.

Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з частиною першою та пунктом п`ятим частини другої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з частиною другою статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Зі змісту зазначеної норми права, а також роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» випливає, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки.

ОСОБА_1 звернувся до суду у порядку окремого провадження з метою встановлення факту, що має юридичне значення у порядку, передбаченому статтею 315 ЦПК України. Метою встановлення такого факту є визначення його статусу як особи, яка перебуває під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях (далі Конвенція), яка набрала чинності 21 жовтня 1950 року, ратифікована Президією Верховної Ради Української РСР від 03 липня 1954 року, тобто отримати статус жертви міжнародного збройного конфлікту та з подальшим отримання допомоги від гуманітарних організацій.

Статтею 2 Конвенції передбачено, що крім положень, які виконуються в мирний час, ця Конвенція застосовується в усіх випадках оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. В усіх випадках оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. Конвенція також застосовується в усіх випадках часткової або повної окупації території держави однієї з Високих Договірних Сторін, навіть якщо цій окупації не чиниться жодний збройний опір. Хоча одна з держав, які перебувають у конвенції може не бути учасницею цієї Конвенції, держави, які є її учасницями, залишаються зобов`язаними нею у своїх взаємовідносинах. Крім того, вони зобов`язані Конвенцією стосовно зазначеної держави, якщо остання приймає та застосовує її положення.

Статтею 4 Конвенції передбачено, що нейтральні держави за аналогією застосовують положення цієї Конвенції щодо поранених і хворих, а також медичного та духовного персоналу збройних сил конфлікту, прийнятих або інтернованих на території їхніх держав, а також знайдених померлих.

Приписами статті 13 Конвенції передбачено, що вона застосовується до поранених і хворих, які належать, зокрема, до категорії та особового складу збройних сил сторони конфлікту, а також членів ополчення або добровольчих загонів, які є частиною цих збройних сил.

Частиною четвертою статті 2 Закону України від 18 січня 2018 року «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» визначено, що відповідальність за матеріальну чи нематеріальну шкоду, завдану Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, покладається на Російську Федерацію відповідно до принципів і норм міжнародного права. При цьому, відповідно до абзацу 6 преамбули вказаного Закону датою початку окупації частини території України, зокрема Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, є дата, визначена Законом України від 15 квітня 2014 року «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», а саме: 20 лютого 2014 року.

Крім того, обґрунтовуючи необхідність встановлення факту того, що травмування при виконанні військової служби 29.09.2014 року проведення АТО, ОСОБА_1 отримав внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, заявник акцентував увагу суду на відсутність іншого позасудового способу встановлення причинно-наслідкового зв`язку між отриманням ним пораненням та військовою агресією Російської Федерації, оскільки такий порядок законодавством не визначено.

Статтею 6 Конвенції встановлено, що справедливість судового рішення вимагає, аби таке рішення достатньою мірою висвітлювало мотиви, на яких воно ґрунтується. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення й мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Отже, дослідженими в суді доказами стверджується факт травмування ОСОБА_1 при виконанні обов`язків військової служби 29.09.2014 року поблизу населеного пункту Нижня Кринка Совєтського району м.Макіївки Донецької області, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Крім того, встановлення цього факту відповідно до наведеного вище в рішенні породжує юридичні наслідки, оскільки судове рішення про встановлення юридичного факту травмування ОСОБА_1 , при виконанні обов`язків військової служби 29.09.2014 року в районі населеного пункту Нижня Кринка Совєтського району м.Макіївки Донецької області, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України може слугувати підставою для визначення статусу особи, яка перебуває під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, що була ратифікована Президією Верховної Ради Української РСР 03 липня 1954 року.

Встановлення зазначеного юридичного факту іншим способом, окрім судового неможливо, аналіз зібраних по справі доказів та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви про встановлення факту травмування ОСОБА_1 , при виконанні обов`язків військової служби 29.09.2014 року в районі населеного пункту Нижня Кринка Совєтського району м.Макіївки Донецької області, що передбачено ч. 1 ст. 315 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ч. 4 ст. 2 Закону України від 18 січня 2018 року «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 293, 273, 315-319, 354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :
Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація, про встановлення факту, що має юридичне значення, - задовольнити.

Встановити юридичний факт травмування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні обов`язку військової служби, під час захисту Батьківщини, 29.09.2014 року поблизу населеного пункту Нижня Кринка Совєтського району м.Макіївки Донецької області, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сорока О.В.