Ухвала

26 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 723/3411/17

провадження № 61-1676ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 30 липня 2018 року, ухвалене у складі судді Пташник А. М., та постанову Чернівецького апеляційного суду від 04 грудня 2018 року, ухвалену у складі колегії суддів: Владичана А. І., Височанської Н. К., Лисака І. Н., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу та поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу та поділ майна подружжя.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що з березня 2004 року по квітень 2017 року вона з відповідачем проживали спільно як чоловік та жінка в селі Дібрівка Сторожинецького району Чернівецької області, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, але шлюб не укладали. У листопаді 2015 року за пропозицією відповідача вона зареєструвалася за адресою спільного місця проживання. У січні 2017 року в будинку, де вони разом проживали, сталася пожежа, після чого їх стосунки погіршилися, а тому з квітня 2017 року проживають окремо. На відновлення будинку, вона взяла в позику 2000 доларів США. Вважає, що зазначені кошти є боргом подружжя, оскільки були використанні в інтересах сім'ї. Зобов'язання щодо повернення позики не виконано. Під час спільного проживання сторонами придбано два автомобілі НОМЕР_1 2006 року випуску та автомобіль НОМЕР_2 2007 року випуску, які перебувають у користуванні відповідача.Зазначені автомобілі зареєстровані за ОСОБА_3 Автомобілі є майном, що набуте в період спільного проживання, а тому є спільною сумісною власністю. За період спільного проживання, за спільні кошти з метою покращення спільного побуту та придбання побутових товарів

ОСОБА_1 двічі брала грошові кошти в кредит.

З урахування викладених обставин, просила:

встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 з 01 березня 2004 року по 10 квітня 2017 року включно;

визнати автомобіль марки ЗАЗ 110307, реєстраційний номер НОМЕР_3,

2006 року випуску та автомобіль марки VOLKSWAGEN CRAFTER, реєстраційний номер НОМЕР_4, 2007 року випуску такими, що належать на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1;

стягнути з ОСОБА_3 на її користь компенсацію за Ѕ частку вартості автомобіля марки ЗАЗ 110307, реєстраційний номер НОМЕР_3, 2006 року випуску в розмірі 16 152,00 грн та автомобіля марки VOLKSWAGEN CRAFTER, реєстраційний номер НОМЕР_4, 2007 року випуску в розмірі 170 940 грн 50 коп.;

стягнути з ОСОБА_3 на її користь 27 100,00 грн у рахунок виконання зобов'язання за розпискою від 11 січня 2017 року.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 30 липня 2018 року, залишеним без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 04 грудня 2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено з підстав недоведеності факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з березня 2004 року по квітень 2017 року, а тому відсутні правові підстави для задоволення інших позовних вимог, які є похідними.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У лютому 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, у якій заявник просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке мотивоване тим, що вперше касаційна скарга на оскаржувані судові рішення була направлена 14 січня 2019 року, тобто, у визначений процесуальним законом строк, але ухвалою Верховного Суду від 24 січня

2019 року зазначену касаційну скаргу було повернуто особі, яка її подала (була не підписана). Копію зазначеної ухвали представник заявника отримала

06 лютого 2019 року, що підтверджується копією конверту, а відтак, вважає, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин.

Відповідно до частини третьої статті 390 ЦПК України строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Перевіривши наведені доводи та вивчивши надані докази, вважаю, що клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження підлягає задоволенню, а строк поновленню.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об'єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предметом спору в даній справі є встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 з 01 березня 2004 року по

10 квітня 2017 року включно; визнання автомобіля марки ЗАЗ 110307, реєстраційний номер НОМЕР_3, 2006 року випуску та автомобіля марки VOLKSWAGEN CRAFTER, реєстраційний номер НОМЕР_4, 2007 року випуску такими, що належать на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1; стягнення з ОСОБА_3 на її користь компенсації за Ѕ частку вартості автомобіля марки ЗАЗ 110307, реєстраційний номер НОМЕР_3,

2006 року випуску в розмірі 16 152,00 грн та автомобіля марки VOLKSWAGEN CRAFTER, реєстраційний номер НОМЕР_4, 2007 року випуску в розмірі

170 940 грн 50 коп. та стягнення з ОСОБА_3 на її користь 27 100,00 грн у рахунок виконання зобов'язання за договором позики від 11 січня 2017 року.

Зазначена справа не є справою з ціною позову, яка перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Ураховуючи наведене, справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обгрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обгрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 30 липня 2018 року та постанови Чернівецького апеляційного суду від 04 грудня 2018 року задовольнити.

Поновити представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 30 липня 2018 року та постанови Чернівецького апеляційного суду від 04 грудня 2018 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 30 липня 2018 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 04 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу та поділ майна подружжя, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Г. І. Усик