Справа № 161/9469/18 Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В. В.
Провадження № 22-ц/802/278/19 Категорія: 48 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Данилюк В.А.,Киці С.І.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 листопада 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, які обґрунтувала тим, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі, у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. 12 квітня 2001 року шлюб між ними розірвано.

Крім того, позивач зазначала, що постановою Ковельського міського суду Волинської області від 11 жовтня 1999 року постановлено стягувати з відповідача ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 2 серпня 1999 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян, їх син ОСОБА_5 навчався у Луцькій філії товариства з обмеженою відповідальністю Медичний коледж «Монада» на відділенні «Стоматологія ортопедична», плата за навчання складає 41 550 грн. Позивач також зазначає, що нею були понесені додаткові витрати на оплату отриманих їх сином спортивно-оздоровчих послуг у розмірі 5 190 грн. та добровільного страхування сина в розмірі 300 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила одноразово стягнути з відповідача половину понесених нею додаткових витрат на утримання дитини в розмірі 23 520 грн.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину ОСОБА_4 одноразово шляхом покриття фактично понесених витрат в сумі 2 595 грн. В задоволенні решти позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину, представник позивача подала апеляційну скаргу на це рішення, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду в цій частині скасувати з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину в розмірі 20 755 грн.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду щодо частини вирішених вимог, а тому суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не робить висновків щодо неоскаржуваної частини рішення ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення.

Справа розглядається в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження без повідомлення учасників справи як малозначна відповідно до норм частини 6 статті 19, частини 1 статті 369 ЦПК України.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу представника позивача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину, суд першої інстанції виходив з того, що кожний із батьків зобов'язаний нести матеріальні витрати на дитину, а також виходив з того, що витрати на оплату навчання дитини у вищих навчальних закладах для здобуття професійної освіти не відноситься до додаткових витрат на дитину, які можуть бути стягнуті з одного з батьків на підставі статті 185 СК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені з дотриманням вимог закону.

Із матеріалів справи убачається, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі до 12 квітня 2001 року (а.с.21).

24 лютого 1999 року у них народився син ОСОБА_5, про що було видано свідоцтво про народження серії І-ЕГ № 034602 (а. с. 20).

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що син сторін по справі ОСОБА_4 проживає разом зі своєю матірю позивачем в даній справі ОСОБА_1

Постановою Ковельського міського суду Волинської області від 11 жовтня 1999 року постановлено стягувати з відповідача ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 2 серпня 1999 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян (а. с. 22).

У своїй позовній заяві ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача в її користь половину понесених нею витрат на оплату за навчання їх сина в Луцькій філії Товариства з обмеженою відповідальністю Медичний коледж «Монада» в розмірі 20775 грн.

Згідно із вимогами статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 26 вересня 2018 року в справі №569/6838/15-ц, в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред'явила такий позов.

При цьому навчання у вищих навчальних закладах для здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини.

З врахуванням зазначених вимог закону суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що навчання сина сторін в даній справі у Медичному коледжі «Монада» для здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини, у звязку з чим обґрунтовано відмовив ОСОБА_6 у задоволенні даних позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги представника позивача не впливають на правильність рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові, яке постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської від 16 листопада 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді