Справа № 638/2098/18
Провадження № 2/638/2103/19
14.05.2019 Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - Шестака О.І.,
за участю секретаря - Цуваревої Р.Ю.,
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказала, що вона працювала у СТРУКТУРНОМУ ПІДРОЗДІЛІ "АВТОБАЗА" ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА "ОРДЖОНІКІДЗЕВУГІЛЛЯ" з 14.03.1977 року по 31.10.2014 року.
Позивачка була звільнена за власним бажанням відповідно до ст. 38 Кодексу Законів про Працю України у зв`язку з виходом на пенсію, про що міститься відповідний запис у трудовій книжці.
В день звільнення з роботи позивачу не виплачено заробітну плату за період з 01.07.2014 року по 31.10.2014 рік.
Позивач вважає такі дії відповідача незаконними, та такими що порушують Кодекс законів про працю України, а саме приписи ст. 115 та 116 КЗпП, оскільки Відповідно до частини першої статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата, та відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому з підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про зараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Позивач стверджує, що середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з серпня 2014 року по січень 2018 року (включно) складає загальну суму 112 869,54 грн. з розрахунку: 2 687,37 грн. (середній заробіток) х 42 (кількість місяців прострочки) 112 869,54 грн. (сто дванадцять тисяч вісімсот шістдесят дев`ять грн. 54 коп.).
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 червня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.
Позивач в судове засідання не з`явилась, причина неявки суду не відома. Від Позивача до суду надійшла письмова заява від 09.11.2018 року у якій ОСОБА_1 просить розглядати дану справу за відсутності позивача па підставі наданих письмових доказів у зв`язку з неможливістю прибути у судове засідання, Позивач підтримує вимоги позову в повному обсязі на підставах, викладених у позовній заяві, та просить суд їх задовольнити.
Відповідач по справі в судове засідання не з`явилась, причина неявки суду не відома. Відзиву на позов, письмових заперечень та клопотань від Відповідача до суду не надходило.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
У зв`язку з викладеним суд вважає можливим провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи, дійшов висновку про таке.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала у СТРУКТУРНОМУ ПІДРОЗДІЛІ "АВТОБАЗА" ДЕРЖАВНОГО ПІДПРИЄМСТВА "ОРДЖОНІКІДЗЕВУГІЛЛЯ" з 14.03.1977 року по 31.10.2014 року про що є відповідні записи у трудовій книжці Позивача, копія якої міститься у матеріалах справи.
Позивачка була звільнена за власним бажанням відповідно до ст. 38 Кодексу Законів про Працю України у зв`язку з виходом на пенсію, про що міститься відповідний запис у трудовій книжці.
Згідно ст.. 2 КЗпП України право громадян України на працю, тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою.
Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
За ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.
Ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно статей 94, 95 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Мінімальна заробітна плата це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).
Відповідно до статті 110 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Розрахунок середнього заробітку у даному випадку проводиться відповідно до порядку затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08.02.1995 р. (надалі Порядок № 100) виходячи з виплат за останні два календарні місяці.
Оклад позивача складає 2687,37 гривень, середньоденна заробітна плата згідно розрахунку за Порядком № 100 складає 119,44 грн.
Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставіст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Оскільки позивач був звільнений 31.10.2014 року, а повний розрахунок з ним не проведено як при звільненні так, і на день винесення цього рішення, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку при звільненні за період з 01.11.2014 року по день постановлення рішення суду за 1128 робочих днів, що дорівнює 134728,32 грн.
Судом враховано, що між сторонами відсутній спір про розміри належних звільненому позивачу суми заробітної плати згідно зі ст. 116 КЗпП України.
Тяжке фінансове положення підприємства не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов`язку сплатити зазначені кошти позивачу.
Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст.141 ЦПК України.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст.. 115-117 КЗпП, ст. ст. 2, 3, 4, 5, 10, 11, 12, 13, 15, 16, 43, 76-81, 76, 83, 141, 258, 259, 263-268, 280 ЦПК України, -
Допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати, у розмірі 23 509,94 грн., (двадцять три тисячі п`ятсот дев`ять грн. 94 коп.).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Дзержинський районний суд міста Харкова.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Шестак О.І.