Справа № 461/8847/17 Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б.
Провадження № 22-ц/811/1109/18 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду в складі:

Судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду міста Львова в складі судді Зубачик Н.Б. від 28 лютого 2018 року у справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Інтер-Ріск Україна", яке звернулося в інтересах Публічного акціонерного товариства "КРЕДОБАНК" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Галицького районного суду міста Львова від 28 лютого 2018 року позов задоволено.Стягнуто з ОСОБА_2 (місце проживання за адресою: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» (місцезнаходження за адресою: 79026, м. Львів, вул. Сахарова, 78, ) заборгованість за договором НОМЕР_2 від 11.04.2008 року в розмірі 198,04 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 28.02.2018 року становить 5335 (п'ять тисяч триста тридцять п'ять ) гривень 20 (двадцять) копійок.Стягнуто з ОСОБА_2 (місце проживання за адресою: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» (місцезнаходження за адресою: 79026, м. Львів, вул. Сахарова, 78, ) 1600,00 грн. судового збору.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_2

В своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, а судом не повністю встановлено обставини та неправильно оцінені наявні в матеріалах справи докази. Зазначає, що висновки суду про те, що Договір від 11.04.2008 року, укладений між сторонами є кредитним та застосуванню підлягали норми ч.2 ст. 1052 ЦК України - не відповідають дійсності. Вказує на те, що Договір банківського рахунку НОМЕР_2 від 11.04.2008р. передбачає послуги по відкриттю, ведення карткового рахунку, виготовленню банківської платіжної картки, здійсненню операцій з її застосуванням. Зазначає, що згідно з умовами п.п. 3.5. даного договору виникнення кредитних взаємовідносин можливе лише за умови встановлення кредитного ліміту за заявою клієнта, однак такої заяви нею як клієнтом не подавалось. Також, зазначає, що судом не проведено належним чином дослідження фінансових операцій за вище згаданим рахунком. Крім цього, зазначає, що нею на рахунок НОМЕР_2 внесено кошти в сумі 29500 Доларів США, що підтверджується квитанцією №358222 від 11.04.2008 року та 15.04.2008 року нею було знято кошти в сумі 29495 грн. Жодні інші операції по рахунку не проводились. Також, вважає, що незрозумілим є трактування донарахованої банком комісії як овердрафту, оскільки нею як клієнтом не вчинено заяви щодо встановлення кредитного ліміту, тому Банк не мав підстави для видачі такого без волевиявлення клієнта. Також, судом не враховано, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки такий сплинув 05.06.2011 року.

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, апеляційної скарги, а також інших заяв та пояснень учасників справи у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ч.4 ст. 223, ст.ст. 280-282 ЦПК України, ст.ст. 526, 612, 610, 1049, ч.2 ст. 1050 ч.2 ст. 1054 ЦК України, абзац 2 п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року та задовольняючи позов, - виходив з того, що 11 квітня 2008 року між ПАТ «КРЕДОБАНК» та ОСОБА_2 укладено договір НОМЕР_2 банківського рахунку (карткові рахунки), відповідно до якого остання отримувала послуги по відкриттю, веденню карткового рахунку, виготовленню банківської платіжної картки, здійсненню операцій з її застосуванням, надання короткострокових кредитів в межах встановленого банком кредитного ліміту. Згідно п.2.1. Договору Банк відриває клієнту картковий рахунок НОМЕР_2 в доларах США. Згідно п.8.1 строк дії договору до 11.04.2009 р. На підставі виписки про рух коштів по рахунку з 12.05.2008 р. по 08.11.2017 року встановлено, що відповідачу було надано кредит у розмірі 188,34 дол. США. Згідно до п.п. 3.2. Глави №3 Правил надання комплексних банківських послуг фізичним особам у ПАТ «Кредобанк» банк має право самостійно встановлювати та змінювати Тарифи на його послуги в порядку визначеному цими Правилами. Відповідно до п.п. 3.3. Глави №3 Правил надання комплексних банківських послуг фізичним особам у ПАТ «Кредобанк» перед проведенням операції з використанням банківської платіжної картки (БПК) клієнт зобов'язаний ознайомитися з діючими Тарифами Банку, які встановлюють оплату за цю операцію. Проведення Клієнтом операції означає, що він ознайомився з діючими Тарифами Банку, Кредитні кошти надавались відповідачу в безготівковій формі, шляхом перерахування на поточний рахунок відповідача. Відповідно до п.п. 2.5 Глави №3 Правил надання комплексних банківських послуг фізичним особам у ПАТ «Кредобанк» розрахунки по БПК здійснюються в межах встановленого Банком ліміту витрат. У судовому засіданні встановлено, що відповідач скористалася коштами, але свої зобов'язання за договором виконала не в повному обсязі. Внаслідок цього відповідач станом на 08.11.2017 року заборгувала позивачу 198,04 дол. США, що згідно курсу НБУ станом на 08.11.2017 року становить 5 297,82 грн., та складається: 188,34 дол. США - неповернута сума кредиту, 9,70 дол. США - прострочені відсотки, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором НОМЕР_2 від 11.04.2008 року. Як вбачається з матеріалів справи, на адресу відповідача було направлено повідомлення-вимогу №22372/1 від 26.10.2016р. щодо погашення заборгованості, однак така залишена без належного реагування. При цьому, суд врахував, що цивільно-правовий договір укладений з узгодженої волі сторін, спрямованої на встановлення цивільних прав та обов'язків. Невиконання або неналежне виконання умов договору тягне за собою наслідки, які обумовлені даним договором, тому суд дійшов висновку, що позов необхідно задоволити.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду обставинам, що мають значення та вимогам закону не відповідають, обставини, які суд вважав встановленими - не доведені.

ПАТ «КРЕДОБАНК» звернувся в суд з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КРЕДОБАНК» заборгованість за договором НОМЕР_2 від 11.04.2008 року в розмірі 198,04 долари США, що згідно курсу НБУ становить 5297,82 грн., яка складається з 188,34 дол. США - неповернута сума кредиту та 9,70 дол. США - прострочені відсотки.

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликалися на те, що 11.04.2008 року між ПАТ «КРЕДОБАНК» та ОСОБА_2 було укладено договір НОМЕР_2 банківського рахунку, керуючись Правилами надання комплексних банківських послуг фізичним особам у ПАТ "Кредобанк" відповідачу було встановлено ліміт витрат, що був використаний відповідачем, що підтверджується випискою по рахунку від 08.11.2017 р. Однак, відповідач у порушення умов договору, не виконує свої зобов'язання. Стверджує, що на адресу відповідача було направлено повідомлення-вимогу щодо дострокового погашення заборгованості, яка відповідачем повністю проігнорована. Зазначає, що станом на 04.12.2017 р. заборгованість за договором НОМЕР_2 відповідачем не погашена. З огляду на те, що відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, просили позов задоволити.

Колегія суддів вважає, що підстав для задоволення заявлених вимог у суду першої інстанції не було.

З матеріалів справи вбачається, що дійсно 11 квітня 2008 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 укладено договір НОМЕР_2 банківського рахунку (карткові рахунки), предметом якого є послуги, що надаються Банком Клієнту по відкриттю, веденню карткового рахунку, Власника, виготовленню банківської платіжної картки, здійсненню операцій із її застосуванням, надання короткострокових кредитів, в межах встановленого банком кредитного ліміту відповідно до додаткового договору. Банк відкриває Клієнту картрахунок НОМЕР_2 в доларах США (пункти 1.1, 2.1 Договору а.с. 56-57).

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи, договір НОМЕР_2 банківського рахунку (карткові рахунки) від 11.04.2008 року не містить вказаних складових, а саме згаданим договором не передбачено надання грошових коштів, їх розмір, умови такого надання та повернення, а також сплати процентів та інших можливих платежів. Тому цей договір не слід вважати кредитним договором в розумінні ст.1054 ЦК України.

Дійсно таким договором передбачена можливість надання короткострокових кредитів, однак така можливість може реалізовуватись шляхом укладення окремого, додаткового договору про що вже йшлося в п.1.1 Договору та йдеться також і у п. 3.5 Договору.

Так, відповідно до п. 3.5 Договору, Банк за заявою клієнта встановлює йому кредитний ліміт, в порядку визначеному Банком. Розмір кредитного ліміту, умови його обслуговування, повернення визначаються у Додатковому Договорі, що укладається між банком та клієнтом. Розмір кредитного ліміту може бути змінений Банком за заявою Клієнта.

Однак, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б вказували на факт укладення між сторонами будь-якого іншого договору, зокрема, про встановлення кредитного ліміту. Вказане заперечує і відповідачка.

Крім цього, у матеріалах справи відсутня і заява ОСОБА_2 про встановлення кредитного ліміту.

Тому, підстав вважати, що відповідачу було надано кредит у сумі 188,34 дол. США у суду першої інстанції не було. Відповідно і вимогу позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором слід вважати безпідставною.

Повідомлення-вимога, що надсилалась та не була отримана відповідачкою від 26.10.2016 року (а.с. 64) містить реквізити певного договору, що між сторонами не укладався №!22372 від 12.05.2008 року із строком дії до 31.10.2009 року.

Також, незрозумілим є і нарахування ОСОБА_2 заборгованості у виписці про рух коштів, підстава такого нарахування, механізм, визначення суми у розмірі 188,34 долари США і тд. Окрім цього, рахунок, зазначений у виписці про рух коштів (а.с.63), яка була долучена позивачем до матеріалів справи, відрізняється від карткового рахунку, вказаного в договорі НОМЕР_2 банківського рахунку (карткові рахунки) від 11.04.2008 року, який був відкритий відповідачці.

Крім цього, не зрозумілим є і спосіб нарахування певних відсотків на, ніби то, отриманий кредит відповідачкою позивачем, оскільки кредитний договір, як вказано вище, між сторонами не укладався, певних правил, умов та тарифів, за якими такі відсотки нараховувались Банк не вказав та не надав, період за який такі нараховані не вказано.

Також, з розрахунку умовної заборгованості (а.с. 62) вбачається, що нарахування такої здійснювалось за знову ж договором, який не укладався між сторонами, про який йдеться у згаданому повідомленні-вимозі №!22372 від 12.05.2008 року та здійснювалося у гривнях, однак загальна сума заборгованості вказана у доларах США, що додатково свідчить про взаємосуперечливість розрахунку та такий не можна брати до уваги як доказ на підтвердження позовних вимог.

Крім цього, як вказала відповідач (що підтверджується квитанцією №358222 від 11.04.2008року (а.с.109) саме нею за укладеним між сторонами договором банківського рахунку вносилися кошти на її картковий рахунок у розмірі 29500 доларів США та такі у повному обсязі знято не було.

Якщо навіть припустити, що за надання певних послуг після внесення таких коштів Банком було нараховано певні суми у зв'язку з перевищенням ліміту витрат (технічний овердрафт) (п. 3.6 Договору), то вказані вище докази не свідчать про те, що такі були нараховані відповідно до умов укладеного між сторонами договору, закону, тарифів, правил Банку та не вказано яких саме, не зазначено спосіб нарахування таких коштів та не додано інших доказів на підтвердження обґрунтування позовних вимог.

Зважаючи на вказане позовні вимоги слід вважати безпідставними та такими, що помилково були задоволені судом першої інстанції. Доводи ж апеляційної скарги слід визнати підставними та саму скаргу задовольнити.

Рішення ж суду першої інстанції про задоволення позову відповідно слід скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до задоволених вимог скарги слід стягнути судовий збір.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.2-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 28 лютого 2018 року- скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з додатковою відповідальністю "Інтер-Ріск Україна", яке звернулося в інтересах Публічного акціонерного товариства "КРЕДОБАНК" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "КРЕДОБАНК" в користь ОСОБА_2 385 грн. сплаченого нею судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення та 2400 грн. сплаченого нею судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 17.01.2019 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра