У Х В А Л А

01 листопада 2019 року

м. Київ

Справа № 594/23/17

Провадження № 14-658цс19

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Лященко Н. П.,

суддів Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Єленіної Ж. М., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,

перевіривши наявність підстав для передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , за участю третьої особи - Борщівської районної державної адміністрації Тернопільської області, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса

за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 05 травня 2017 року (суддя Зушман Г. І.) та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 18 липня 2017 року (судді Храпак Н. М., Дикун С. І., Парандюк Т. С.),

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект») звернулося до суду з позовом, у якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просило усунути перешкоди у здійсненні права користування квартирою АДРЕСА_1 шляхом надання безперешкодного доступу; визнати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування квартирою.

Позовну заяву мотивовано тим, що 12 грудня 2011 року ТОВ «Кей-Колект» придбало у Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк», банк) право вимоги за кредитним договором від 15 січня 2008 року, який ОСОБА_1 уклав з банком. Повернення кредиту забезпечувалося договором іпотеки, за умовами якого ОСОБА_1 передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 . 25 липня 2015 року позивач у позасудовому порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» набув право власності на зазначену квартиру, але надалі довідався, що у ній зареєстровані та проживають відповідачі. Зазначене позбавляє ТОВ «Кей-Колект» права користування належним йому майном, тому позивач за первісним позовом звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Б. М. від 25 липня 2015 року, індексний номер 23152303.

Позовну заяву мотивовано тим, що приватний нотаріус не мав правових підстав для прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя не укладався; квартира виступає як забезпечення його зобов`язань за споживчим кредитом, який надавався в іноземній валюті, не перевищує 140 кв. м та використовується як постійне місце проживання його сім'ї. Крім того, у квартирі зареєстрований та проживає малолітній ОСОБА_6 , проте орган опіки та піклування Борщівської районної державної адміністрації не надав згоди на вчинення нотаріусом державної реєстрації передачі права власності на квартиру ТОВ «Кей-Колект»; приватний нотаріус не вчиняв дії, визначені статтею 34 Закону України «Про нотаріат», тому не мав підстав здійснювати функції державного реєстратора.

Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 05 травня 2017 року у позові ТОВ «Кей-Колект» відмовлено; позов ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Б. М. від 25 липня 2015 року, індексний номер 23152303; стягнуто з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Б. М. на користь ОСОБА_1 320,00 грн на відшкодування судових витрат; стягнуто з ТОВ «Кей-Колект» на користь ОСОБА_1 320,00 грн на відшкодування судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що іпотечний договір визначає право кредитора на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передання іпотекодержателю права власності на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який між ТОВ «Кей-Колект» та ОСОБА_1 не укладався. Задовольняючи зустрічний позов, суд виходив з того, що ОСОБА_1 не попередили про звернення стягнення на предмет іпотеки; приватний нотаріус порушив Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 та вийшов за межі своїх повноважень, не врахував дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та статтю 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей».

Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 18 липня 2017 року рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 05 травня 2017 року залишено без змін.

Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що умовами іпотечного договору передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку позасудового врегулювання шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, однак лише на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Як вбачається з матеріалів справи, такий окремий договір між ТОВ «Кей-Колект» та ОСОБА_1 не укладався, що свідчить про відсутність правових підстав для прийняття приватним нотаріусом оскаржуваного рішення та проведення відповідних реєстраційних дій. Окрім того, іпотекодержателем та нотаріусом не було виконано обов`язок з надіслання вимоги щодо усунення порушень за кредитними зобов`язаннями та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги. Апеляційний суд дійшов висновку, що заявлені ОСОБА_1 вимоги до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Б. М. пов`язані з невиконанням умов цивільно-правового договору, тому цей спір підлягає вирішенню судами за правилами ЦПК України.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТОВ «Кей Колект», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 05 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 18 липня 2017 року, задовольнити позов ТОВ «Кей Колект» та відмовити ОСОБА_1 у задоволенні зустрічного позову.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що ОСОБА_1 не оспорює іпотечний договір, а оспорює дії приватного нотаріуса як суб`єкта владних повноважень щодо прийняття рішення про державну реєстрацію за ТОВ «Кей Колект» права власності на квартиру. Такий спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства. Крім того, зазначає, що обраний ОСОБА_1 спосіб захисту прав не відповідає статті 16 ЦК України. Наявність застереження у іпотечному договорі про задоволення вимог іпотекодержателя не вимагає від сторін укладення окремого договору про задоволення таких вимог. Приватний нотаріус прийняв оспорюване рішення на підставі застереження в іпотечному договорі відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку». ТОВ «Кей Колект» направляло ОСОБА_1 вимогу про усунення порушень, яка міститься у матеріалах реєстраційної справи та її копія могла бути витребувана ОСОБА_1 у приватного нотаріуса. ТОВ «Кей Колект» вважає, що суди не мали підстав керуватися Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки ОСОБА_1 надав свою згоду на перехід права власності на спірну квартиру до іпотекодержателя у разі настання визначених договором обставин. Дозвіл органу опіки та піклування є необхідним лише для вчинення правочинів. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» неподання заявником дозволу органу опіки та піклування серед підстав для відмови у державній реєстрації не зазначено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу з Борщівського районного суду Тернопільської області.

У жовтні 2017 рокудо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 подав заперечення на касаційну скаргу, в яких просить касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 05 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 18 липня 2017 року - без змін.

У травні 2018 року касаційну скаргу передано для розгляду до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Ухвалою Верховного Суду від 07 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 жовтня 2019 року справу передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини шостої статті 403 ЦПК України у редакції, чинній на час постановлення зазначеної ухвали, якою було встановлено, що справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції.

Ухвалу суду касаційної інстанції мотивовано тим, що касаційна скарга містить доводи про порушення судом правил суб`єктної юрисдикції.

22 жовтня 2019 року справа надійшла до Великої Палати Верховного Суду.

Вивчивши матеріали касаційної скарги та мотиви, на підставі яких постановлено ухвалу колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року, Велика Палата Верховного Суду не знаходить підстав для прийняття справи до свого розгляду з огляду на таке.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

На час вирішення Великою Палатою Верховного Суду питання про наявність підстав для прийняття до розгляду цієї справи набрав чинності Закон України від 2 жовтня 2019 року № 142-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підстав передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду та щодо строків повернення справи». Відповідно до частини шостої статті 404 ЦПК України у редакції цього Закону якщо Велика Палата Верховного Суду дійде висновку про відсутність підстав для передачі справи на її розгляд, зокрема, якщо Великою Палатою Верховного Суду вже висловлена правова позиція щодо юрисдикції спору у подібних правовідносинах, справа повертається (передається) відповідній колегії (палаті, об`єднаній палаті) для розгляду, про що постановляється ухвала. Справа, повернута на розгляд колегії (палати, об`єднаної палати), не може бути передана повторно на розгляд Великої Палати.

Правова позиція з приводу юрисдикції спорівпро визнання незаконними та скасування рішень нотаріусів, які діяли на виконання делегованих повноважень державного реєстратора, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно, пов`язаних із захистом права власності та виконання умов договору іпотеки, неодноразово висловлювалась Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 17 квітня 2018 року у справі № 815/6956/15, від 16 червня 2018 року у справі № 804/3509/17, від 13 березня 2019 рокуу справах № 753/1534/16, № 757/39920/15, від 02 жовтня 2019 року у справі № 640/13144/16 та ін.

Ураховуючи наведене Велика Палата Верховного Суду вважає, що справа підлягає поверненню на розгляд колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду на підставі частини шостої статті 404 ЦПК України.

Керуючись статтею 404 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

Справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , за участю третьої особи - Борщівської районної державної адміністрації Тернопільської області, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса повернути на розгляд колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н. П. Лященко
Судді: С. В. Бакуліна Л. М. Лобойко
В. В. Британчук О. Б. Прокопенко
М. І. Гриців Л. І. Рогач
Д. А. Гудима О. М. Ситнік
В. І. Данішевська О. С. Ткачук
Ж. М. Єленіна В. Ю. Уркевич
О. Р. Кібенко О. Г. Яновська
В. С. Князєв