ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2714/19 Справа № 188/650/18 Суддя у 1-й інстанції - Курочкіна О. М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 рокуколегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2018 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2018 року ПАТ КБ "ПриватБанк" (найменування якого змінено на АТ КБ "ПриватБанк") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Вказували, що відповідно до укладеного договору №б/н від 15 січня 2007 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 7.500 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості кредитом.

Зазначали, що у зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 30 листопада 2017 року має заборгованість 62.734 грн.42 коп., яка складається з наступного: 6.855 грн.74 коп. - заборгованість за кредитом; 54.072 грн.96 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1.805 грн.72 коп. - заборгованість за пенею та комісією.

Від вказаної суми заборгованості вони відняли суму 21.592 грн. 34 коп., яка була стягнута з ОСОБА_1 на користь позивача рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2014 року та просили стягнути з відповідача на користь банка 41.142 грн. 08 коп., а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 250 грн. - штраф (фіксована частина); 2.057 грн.10 коп. - штраф (процентна складова).

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2018 року в задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ "ПриватБанк", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідачем 22 вересня 2017 року, 23 жовтня 2017 року, 23 листопада 2017 року здійснені платежі, що свідчить про переривання строку позовної давності; відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку складає між ним та банком договір; позивачем надані належні та допустимі докази по справі.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 підписала заяву №б/н від 15 січня 2007 року, згідно якої, остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 3.750 грн. на картковий рахунок.

Заочним рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість в розмірі 21.592 грн. 34 коп., з яких: тіло кредиту 6.855 грн.74 коп.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом 8.158 грн.55 коп.; заборгованість за пенею та комісією 5.311 грн.75 коп., штраф (фіксована частина) 250 грн., штраф (процентна складова) 1.016 грн.30 коп.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості рішенням суду вже задоволені, тому подальший порядок виконання рішення суду регламентуються розділом VI ЦПК України та загальними положеннями ЦК України щодо несвоєчасності виконання. Підстави для нарахування відсотків за користування кредитом, пені, комісії та штрафів після рішення суду про стягнення в повному обсязі заборгованості з відповідача за кредитним договором № б/н від 15 січня 2007 року відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом (ст.ст.610,612 ЦК України).

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження 14-154цс18), наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, а кредитор в цьому випадку має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені.

З урахуванням наведеного, у вказаній справі колегія суддів приходить до висновку про відсутність у банку правових підстав нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, комісію за користування кредитом та пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за спірним кредитним договором, оскільки банк у 2013 році заявляв вимоги до ОСОБА_1 шляхом пред'явлення відповідного позову та вказаний позов задоволено заочним рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2014 року (а.с.6-7), яке набрало законної сили 14 липня 2014 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем 22 вересня 2017 року, 23 жовтня 2017 року, 23 листопада 2017 року здійснені платежі свідчать про те, що ОСОБА_1 виконує заочне рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 14 січня 2014 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку складає між ним та банком договір; позивачем надані належні та допустимі докази по справі не спростовують висновок суду першої інстанції, що позивач після набрання законної сили рішенням про стягнення заборгованості з відповідача має право лише на на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, а не стягнення процентів, пені та комісії за кредитним договором як на тому наполягав позивач.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення.

Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 06 березня 2019 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.