КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2057/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.,

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 31 травня 2018 року у складі судді Комаревцевої Л.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ПАТ СК «Скайд» про відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2016 року ОСОБА_3, правонаступником якого є ОСОБА_1, звернувся у суд із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди та просила стягнути з відповідача на свою користь матеріальний збиток, у сумі 117 525 грн. 04 коп., витрати за проведення авто товарознавчого дослідження - 1 800 грн., витрати за послуги дефектування - 720 грн. та судовий збір у розмірі 1200 грн. 45 коп.

В обґрунтування позову зазначено, що як встановлено постановою Дарницького районного суду м. Києва від 20 травня 2016 року, з вини ОСОБА_2 27 квітня 2016 року о 14 год. 50 хв. по вул. Сімферопільській та Харківському шосе в м. Києві сталося ДТП, в результаті якого пошкоджено автомобіль Mitsubishi, який належить ОСОБА_1

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент вчинення ДТП була застрахована полісом обов'язкового страхування АЕ/7857623 в ПАТ СК «Скайд».

Між тим, ПАТ «СК «Скайд» відсутнє за місцем реєстрації та розпорядженням №1387 від 23 червня 2016 року анульовано його ліцензію.

Посилаючись на те, що позивач де-факто позбавлений можливості скористатися своїм правом та отримати відшкодування від ПАТ «СК «Скайд», а відповідачем добровільно не було відшкодовано завдану позивачу шкоду в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31 травня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 68 996 грн. 64 коп., витрати за проведення автотоварознавчого дослідження, в сумі 1 800 грн., всього 70 796 грн. 64 коп. та судовий збір у розмірі 707 грн. 90 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, за змістом, про невідповідність висновків районного суду щодо не проведення судової експертизи по справі з вини позивача, оскільки жодного разу коли справа направлялась до експертної установи за зверненням ОСОБА_2, вона сама ж не оплачувала проведення такої експертизи.

Окрім цього, судом першої інстанції не обґрунтовано покладено в основу прийнятого рішення висновок судового експерта ОСОБА_4 і повністю проігноровано висновок експерта № 9/06-ТЗ від 14 червня 2016 року.

Між тим, у висновку ОСОБА_4 №46/05-18 від 24 травня 2018 року свідомо не включено значну кількість пошкоджених деталей, не враховано їх вартість при складені калькуляції та прийнято до уваги не офіційні ціни деталей на автомобіль «Mitsubishi», а з невідомих Інтернет джерел, що зокрема підтверджує неналежність вказаного висновку.

Колегія суддів, вислухавши представників ОСОБА_1, які підтримали апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, з вини відповідача 27 квітня 2016 року о 14 год. 50 хв. по вул. Сімферопільській та Харківському шосе в м. Києві сталося ДТП, внаслідок чого пошкоджено автомобіль «Mitsubishi» державний номер НОМЕР_2, належний позивачу.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 20 травня 2016 року по справі № 753/9055/16-п винним у скоєнні ДТП 27 квітня 2016 року визнано водія «Daewoo», д.н.з.НОМЕР_1, ОСОБА_2 Постанова набрала законної сили та сторонами не оскаржувалася (а.с.14 т.1).

Встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент вчинення ДТП була застрахована полісом обов'язкового страхування АЕ/7857623 в ПАТ СК «Скайд» (а.с.106 т.1).

Відповідно до звіту № 9/06-ТЗ від 14 червня 2016 року про вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу, складає 128 695.96 грн., вартість автомобіля після ДТП становить 11 170 грн. 92 коп. (а.с.15-19 т.1).

Згідно наявної у справі копії наряду-замовлення № НН032743 від 09 червня 2016 року, позивач провів на офіційному СТО «Mitsubishi Motors»рихтувально-малярні роботи та відповідно до рахунку СТО «Mitsubishi Motors» № 04886/00003746 вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mitsubishi Space Star», д.н.з. НОМЕР_2, склала 265 817 грн. 78 коп., вартість послуг СТО - 720 грн. (а.с.51-55 т.1).

Встановлено, що судом першої інстанції по справі призначалася судова автотоварознавча експертиза, за результатами якої експертною установою надано повідомлення про неможливість надання висновку № 3506/17-54 від 07 квітня 2017 року, у зв'язку з наступним : не надано для огляду пошкоджений об'єкт дослідження, автомобіль «Mitsubishi Space Star», д.р.н. НОМЕР_2, 2003 р.в., а надані додаткові матеріали: оригінал звіту № 9/06-ТЗ від 14 червня 2016 року, який містить чорно-білі фотознімки пошкодженого об'єкту дослідження та кольорові фотознімки з місця ДТП (на паперових носіях) в кількості 21 шт., не містять детальну інформацію про пошкодження нанесенні складовим частинам об'єкта дослідження, що унеможливлює надання повних та обґрунтованих висновків на постановлені судом питання (а.с.132-133 т.1).

У справі також міститься висновок експерта за результатами проведення автотоварознавчої експертизи № 46/05-18 від 24 травня 2018 року, замовлений ОСОБА_2 судовому експерту ОСОБА_4 Вказаним висновком встановлено, що розмір матеріального збитку (шкоди), завданого позивачу - власнику автомобіля «Mitsubishi Space Star», д.р.н. НОМЕР_2, 2003 р.в., внаслідок ДТП, що сталося 27 квітня 2016 року, на дату ДТП, склав 111 833 грн. 16 коп.; ринкова вартість автомобіля «Mitsubishi Space Star», д.р.н. НОМЕР_2, 2003 р.в., до ДТП, становила 42 836 грн. 52 коп. (а.с.200-213 т.1).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, районний суд виходив з підстав його обґрунтованості у відповідності до висновку експертизи, проведеної експертом ОСОБА_4

Між тим, вказані висновки суду першої інстанції здійснено на підставі неправильного застосування норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

Положенням ч. 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Покладаючи на відповідача обов'язок по відшкодуванню на користь позивачашкоди, суд виходив із того, що неправомірними, винними діями саме відповідача ОСОБА_2 27 квітня 2016 року сталася ДТП, у результаті якої позивачу завдано шкоди, тому така шкода підлягає відшкодуванню за рахунок винної особи.

Проте, згідно до частини першої та другої статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про страхування» страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем.

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Розрізняють добровільну та обов'язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Види обов'язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно з підпунктом а) пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика (МТСБУ) не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

З матеріалів справи убачається, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент вчинення ДТП була застрахована полісом обов'язкового страхування АЕ/7857623 в ПАТ СК «Скайд», яку судом залучено до часті у справі у якості третьої особи (а.с.90, 106 т.1).

Встановлено, що ліцензії на провадження страхової діяльності ПАТ СК «Скайд» анульовані, зазначена страхова компанія перебуває на стадії припинення, проте з Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не виключена.

Статтею 48 ЦПК України встановлено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 ЦПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов'язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

З наведеного слідує, що відповідачем є особа, яка за цивільною позовною заявою позивача притягається до відповідальності за порушення чи оспорювання її прав та охоронюваних законом інтересів, а також у передбачених законом випадках, й інші особи, на адресу яких спрямована вимога позивача, яка знайшла своє аргументування та вираження у відповідній позовній заяві, тобто під поняття відповідача підпадає саме та сторона, на яку вказує позивач як на порушника свого права.

Згідно з частиною першою статті 33 ЦПК України (в редакції, чинній на час звернення у суд першої інстанцій із позовом) суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Положенням ст. 51 ЦПК України встановлено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Вказане свідчить, що суд першої інстанції у порушення вимог пункту 2 частини шостої статті 130 ЦПК в редакції, чинній на момент вчинення процесуальної дії, не вирішив питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, оскільки не залучив до участі у справі у якості співвідповідача МТСБУ, або страхову компанію, на яких відповідно до вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Закону України «Про страхування» покладено обов'язок з відшкодування збитків від ДТП.

Відповідно до положень ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішення питання про залучення до участі у справі осіб, права та інтереси, яких зачіпаються.

За таких обставин, рішення районного суду, як постановлене з істотним порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню, а по справі слід постановити нове рішення про відмову у задоволенні заявленого по справі позову.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 31 травня 2018 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 17 січня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: