ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2019 року м. Чернівці

справа № 725/1778/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів: Яремка В.В., Литвинюк І.М.,

секретар Скрипка С.В.

з участю : позивачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника позивачів ОСОБА_3, відповідача - ОСОБА_4, представника відповідача - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 10 грудня 2018 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про встановлення сервітуту на земельну ділянку (головуючий у суді першої інстанції - суддя Скуляк І.А.)

встановив:

У квітні 2018 року ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про встановлення сервітуту на земельну ділянку.

Посилалися на те, що ОСОБА_7 є власником квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 є співвласниками на праві спільної сумісної власності квартири АДРЕСА_3.

Також, позивачам належить на праві спільної сумісної власності земельна ділянка по АДРЕСА_4.

Земельна ділянка по АДРЕСА_4 межує із земельною ділянкою по АДРЕСА_5. Співвласниками суміжної земельної ділянки та житлового будинку по АДРЕСА_5.

Провадження №22-ц/822/27/19 Доповідач Перепелюк І.Б.

Вказували, що їх земельна ділянка по АДРЕСА_4 незначного розміру: згідно державного акту про право власності на земельну ділянку площа ділянки складає 0,0163га, тобто 163кв.м. Майже всю площу цієї земельної ділянки займає житловий будинок, в якому знаходяться квартири позивачів.

До липня 2017 року позивачі безперешкодно користувалися міжбудинковим проїздом та частиною двору по АДРЕСА_5 для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_4, в якому знаходяться квартири НОМЕР_1, НОМЕР_2 та НОМЕР_3 позивачів.

В липні 2017 року після реєстрації права власності на земельну ділянку відповідачі встановили металеву огорожу на бетонному фундаменті на межі між земельними ділянками по АДРЕСА_5 та АДРЕСА_4, обмеживши позивачів у користуванні спільним міжбудинковим проїздом, яким вони раніше користувались для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_4 у м.Чернівцях.

Зазначали, що наявність огорожі порушує право власності позивачів на житло - квартири у будинку, які зазнають систематичного псування вже майже два роки. Внаслідок влаштування відповідачами металевої огорожі на бетонному фундаменті з порушенням існуючих будівельно-технічних і санітарних норм та правил, під час опадів під стінами будинку НОМЕР_4 у проміжку між фундаментом металевої огорожі відповідачів накопичується вода. Взимку під час значних снігопадів через розташування майже упритул до стіни житлового будинку НОМЕР_4 металевої огорожі на бетонному фундаменті сніг у великій кількості накопичується у вузькому проході. Через це навіть іноді неможливо відчинити двері з квартир у будинку НОМЕР_4.

Крім того зазначали, що влаштування металевої огорожі відповідачами на межі між земельними ділянками на бетонному фундаменті здійснено з порушенням протипожежних, санітарних, державних будівельних норм і правил, містобудівних норм і обмежень, що має наслідком негативний вплив на стан житлового будинку по АДРЕСА_4.

На підставі вищевказаного просили встановити безстроковий безоплатний сервітут, який не має особистого характеру, на користь співвласників житлового будинку по АДРЕСА_4 на користування частиною земельної ділянки по АДРЕСА_5, для забезпечення проїзду шириною 3,50м. і обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_4; встановити обтяження сервітутом земельної ділянки по АДРЕСА_5 згідно Варіанту 1 Таблиці 2-1 запропонованого висновком експертного будівельно-технічного дослідження №17-31 від 08 вересня 2017 року площею 0,0060 га з урахуванням необхідності облаштування проїзду шириною 3,50м. між житловими будинками по АДРЕСА_5 та по АДРЕСА_4, що згідно каталогу координат поворотних точок кутів земельної ділянки охоплює внутрішню площу земельної ділянки по АДРЕСА_5 та усунути перешкоди співвласнику житлового будинку по АДРЕСА_4 та після уточнюючих позовних вимог, просили усунути перешкоди співвласнику житлового будинку по АДРЕСА_4 ОСОБА_2 у володінні та користуванні нерухомим майном житловим шляхом знесення металевої огорожі на бетонному фундаменті на межі між земельною ділянкою по АДРЕСА_5 та земельною ділянкою по АДРЕСА_4, за рахунок відповідачів; стягнути судові витрати.

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівців від 10 грудня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Посилаючись на обставини, зазначені в позові, вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про безпідставність вимог позивачів та необґрунтовано відмовив у судовому захисті права власності позивачам-співвласникам житлового будинку.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 вказує, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга є необґрунтована та підлягає залишенню без задоволення.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі зверталися до відповідачів з питанням встановленням земельного сервітуту, проте сторони не вирішили цього питання мирним шляхом, позивачами не доведено необхідності встановлення для них безоплатного земельного сервітуту, не наведено обґрунтованих доводів, у зв'язку з чим повинен бути встановлений саме безоплатний сервітут.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_7 є власником квартири НОМЕР_1 по АДРЕСА_4, ОСОБА_1 є власником квартири НОМЕР_2 по АДРЕСА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 є співвласниками на праві спільної сумісної власності квартири НОМЕР_3 по АДРЕСА_4.

Позивачам належить на праві спільної сумісної власності земельна ділянка по АДРЕСА_4.

Співвласниками суміжної земельної ділянки та житлового будинку по АДРЕСА_5 є відповідачі.

Встановлено, що після реєстрації права власності на земельну ділянку відповідачі встановили металеву огорожу на бетонному фундаменті на межі між земельними ділянками по АДРЕСА_5 - АДРЕСА_4.

Як вбачається з матеріалів справи, актом прийому-передачі межових знаків на зберігання та погодження меж земельної ділянки від 12 лютого 2016 року визначено та встановлено межі земельної ділянки за адресою: м.Чернівці, вул.Буковинська 50, а також протоколом засідання комісії Чернівецької міської ради з розгляду земельних спорів від 16 березня 2016 року погоджено межі вищевказаної ділянки.

Разом з тим, акт від 12 лютого 2016 року та протокол комісії ЧМР від 16 березня 2016 року позивачами в законному порядку не оспорювались, у зв'язку із чим вважається, що позивачі на момент погодження меж земельної ділянки погодилися із вказаними межами ділянки, та вважали земельну ділянку яка знаходилась у їх розпорядженні достатньою для обслуговування свого будинку.

Відповідно до висновку експерта ОСОБА_10 за результатами проведеного експертного будівельно-технічного дослідження №17031 від 08 вересня 2017 року, відповідно до вимог п.3.4 ДБН-360-92** «Містобудування. Планування та забудова міських та сільських поселень», негативний вплив на безпечну експлуатацію житлового АДРЕСА_4 від накопичення вологи природних опадів (дощу, снігу), що створюється зведеною власником землеволодіння по АДРЕСА_5 огорожею, на конструктивні елементи стан житлового АДРЕСА_4 існує. Та наявна технічна можливість у встановленні сервітуту на частину земельної ділянки по АДРЕСА_5 для забезпечення проїзду та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_4.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власність зобов'язує. Власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.98 ЗК України право земельного сервітуту це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені ст.99 ЗК України і цей перелік не є вичерпним.

Статтею 100 ЗК України встановлено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Поряд з вказаними нормами закону з аналізу положень ст. ст. 401, 402 ЦК України вбачається, що земельний сервітут може бути встановлений судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту, у разі недосягнення домовленості між цією особою та власником (володільцем) земельної ділянки.

Таким чином, закон вимагає від позивачів надання суду доказів того, що нормальне використання своєї земельної ділянки, неможливо без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки.

При цьому слід довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити яким-небудь іншим способом.

Статтею 404 ЦК України визначено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Отже, встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку, судом має враховуватись, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задоволення такої потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Крім того, земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлюється.

Позивачі посилались на те, що зверталися до відповідачів з метою укладення договору про встановлення земельного сервітуту, проте, на підтвердження цього доказів до суду не надали. Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_11 та ОСОБА_8 вказані пропозиції (договір) не вручались, вказана пропозиція була вручена тільки ОСОБА_9 Оскільки порядок укладення договору сервітуту не виконаний, то звернення позивачів з позовом до суду про встановлення такого сервітуту на даний час є передчасним.

Крім того, відповідно до ст. 98 п.4 ЗК України земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

З урахуванням того, що спірна земельна ділянка, проходить поруч з будинком відповідачів, яку позивачі бажають використовувати у будь-який час з використанням транспортних засобів, а тому на їх думку, для цього необхідно знести металеву огорожу та бетонний фундамент, то суд вважає, що заявлений позивачами сервітут не можливо вважається таким, що є найменш обтяженим для відповідачів.

Також слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 403 ЦК України особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Частиною 3 ст. 101 ЗК України передбачено право власника чи землекористувача земельної ділянки, щодо якої встановлено сервітут, вимагати від осіб, в інтересах яких встановлено земельний сервітут, плату за його встановлення, якщо інше не передбачено законом.

Апеляційний суд критично оцінює посилання апеляційної скарги на не взяття судом першої інстанції до уваги висновку експерта ОСОБА_10 за результатами проведеної експертного будівельно-технічного дослідження №17031 від 08 вересня 2017 року.

Відповідно до ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Доводи позивачів, щодо необхідності встановлення сервітуту зводяться до забезпечення їм певного рівня комфорту в користуванні майном, а реальної необхідності, підкріпленої доказами неможливості користування майном, для встановлення сервітуту позивачами не наведено. Тобто позивачами не було доведено, що відсутність заїзду, а також встановлення огорожі створює їм перешкоди у використанні і обслуговуванні належного їм майна.

У спорі про встановлення земельного сервітуту суду належить з'ясовувати, з яких причин позивач не може використовувати належне йому майно. Не підлягають задоволенню позовні вимоги про встановлення земельного сервітуту, якщо судом встановлено, що неможливість використання майна зумовлена діями самого позивача.

Обов'язковою умовою встановлення земельного сервітуту є неможливість задоволення потреби особи, яка вимагає встановлення сервітуту, в інший спосіб. Тобто, закон вимагає від позивача надання суду доказів того, що обслуговування та користування будинковолодінням є неможливим без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки.

При розгляді апеляційної скарги судом було встановлено, що між сторонами існують неприязні стосунки, в тому числі із-за того, що позивачі та їх друзі неодноразово влаштовували відпочинок під вікнами відповідачів на їх земельній ділянці, що створювало для них незручності, враховуючи їх поважний вік. На зауваження відповідачів не реагували, внаслідок чого виникали конфліктні ситуації. Саме з цих причин, належно оформивши відповідні документи на земельну ділянку, відповідачи в 2017 році огородили своє домоволодіння.

Отже, у випадку встановлення сервітуту буде порушено пропорційність між метою, яку бажали досягти позивачі - право безперешкодного проїзду, зняття огорожі та метою, яку бажали досягти відповідачі, набувши право приватної власності на землю та упорядкувавши свою територію.

Крім того, встановлення сервітуту та знесення огорожі є крайнім заходом, оскільки є можливість замінити конструкцію огорожі, провести її реконструкцію, отже певні недоліки, до яких призвело встановлення огорожі можуть бути усунені, і як вбачається з пояснень відповідача ОСОБА_4 вона погоджується на це.

Позивачі не довели безальтернативності захисту свого права власників способом, аніж встановлення безоплатного земельного сервітуту, та найменшої обтяжливості обраного ними способу встановлення такого сервітуту для власників суміжної земельної ділянки, проти якого заперечували відповідачі.

Згідно із частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Доводи апеляційної скарги, щодо необґрунтованості рішення суду першої інстанції, не знайшли свого підтвердження, оскільки судом першої інстанції правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушено норми процесуального права, а доводи, викладені у апеляційній скарзі цих висновків не спростовують та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з судовим рішенням.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 10 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови - 4 березня 2019 року.

Головуючий (підпис)

Судді:(підписи)

Вірно з оригіналом :