РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2019 року

м. Рівне

Справа № 562/1685/16-ц

Провадження № 22-ц/4815/1446/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Бондаренко Н. В., Гордійчук С. О.,

секретар судового засідання - Ковальчук Л. В.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27 січня 2017 року у складі судді Мички І. М., ухвалене в м. Здолбунів Рівненської області, дата складання повного тексту рішення невідома,

в с т а н о в и в :

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Дубровицького районного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 10.10.2012 року в розмірі 11827,58 грн., яка складається з наступного: 741,17 грн. - заборгованість за кредитом; 7447,00 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 2600 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 539,41 грн. - штраф (процентна складова).

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27 січня 2017 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване відсутністю належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження факту укладення кредитного договору та підстав збільшення відсоткової ставки за кредитом.

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи ПАТ КБ «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що висновок суду першої інстанції щодо відсутності доказів укладення кредитного договору є помилковим, оскільки при укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст. 634 ЦК України. Додає, що судом не враховано згоду відповідача на укладення договору в формі ознайомлення відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами, що підтверджується його підписом, яким він також зобов`язався регулярно ознайомлюватися із змінами тарифів та умова на сайті Банку. Доводить, що при оформленні картки відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та пройшов ідентифікацію у ПАТ КБ «ПриватБанк», клієнта було сфотографовано з отриманою ним карткою. Зауважує, що під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка в розмірі 30% на рік, а 01.09.2014 року вона була збільшена до 34,80%, 01.04.2015 року - до 43,20%. Вважає, що ПАТ КБ «ПриватБанк» виконав умови договору та проінформував відповідача про зміну відсотків по кредиту у виписці по рахунку, а тому суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні позовних вимог Банку. Із наведених підстав просить рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, а також стягнути з відповідача сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 10 жовтня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір № б/н, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 2 400 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Договір складається з заяви-анкети, пам`ятки клієнта, умов та правил надання банківських послуг та тарифів банку.

Про згоду відповідача на укладення договору свідчить підпис ОСОБА_1 в заяві-анкеті.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

На час укладення кредитного договору діяла процентна ставка в розмірі 30% на рік, 01 вересня 2014 відповідно до наказу банку №СП-2014-6915682 від 18 серпня 2014 року відсоткова ставка була збільшена до 34,80%, 01 квітня 2015 року - підвищена до 43,20%, згідно наказу №СП-2015-6552838 від 18 лютого 2015 року.

Спірні відносини між сторонами виникли з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, і - як наслідок - виникнення заборгованості, про стягнення якої Банк і звернувся з даним позовом до суду.

Із долученого до позовної заяви розрахунку вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 30 червня 2016 року склала 4 623, 27 грн, та включала в себе: 741, 17 грн заборгованості за тілом кредиту; 585, 75 грн - заборгованості за відсотками за користування кредитом, 2 600 грн - пені та комісії, 696, 35 грн - штрафу.

Частиною 1 ст.626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України).

Водночас, відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, ч.1 ст.1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

На обґрунтування позовних вимог Банк зазначав, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами банківських послуг та Тарифами банку складають між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Окрім того, вказував, що заявою відповідача підтверджується і той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були йому надані для ознайомлення в письмовій формі. На підтвердження додано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» від 10.10.2012 року, яка підписана сторонами (а.с. 5).

Разом з тим, при дослідженні вказаної анкети-заяви встановлено, що остання не містить даних про суму кредиту чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її номеру та строку дії.

Вказана Анкета-заява містить підпис ОСОБА_1 в графі про отримання та ознайомлення з Пам`яткою клієнта, Тарифами і основними умовами обслуговування і кредитування, проте докази на підтвердження того, що він ознайомлений саме із цими документами, відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає і погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов.

На обґрунтування позовних вимог Банк вказує, що при укладання договору сторони керувалися саме вказаними нормами законодавства, при цьому, формулярами та стандартними формами є Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку, згідно яких обслуговується відповідач.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо зміни кредитного ліміту, сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Покликання у апеляційній скарзі на додану до позовної заяви Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» як на доказ визначення сторонами розміру відсоткової ставки та неустойки за порушення умов договору, не заслуговує на увагу.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З тексту вищезазначеної довідки не вбачається, що особа ознайомилася з умовами надання кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та прикладами розрахунку суми оплати за використання кредитних коштів за червень2007 - січень 2008 року, в той час як Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку ОСОБА_1 підписав 10.10.2012 року (а.с. 6-7).

Вказана довідка не є належним доказом встановлення та погодження сторонами умов укладеного між ними кредитного договору.

Оскільки відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, місцевим судом правомірно відмовлено у задоволенні таких позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що позовна вимога про стягнення заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором підлягає до задоволення.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, що у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Як вбачається з розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором № б/н від 10.10.2012р., наданого Банком, заборгованість позичальника по тілу кредиту становить 741 грн. 17 копійок (а.с. 3-4).

Така заборгованість відповідачем не спростована.

Апеляційним судом було зобов`язано ОСОБА_1 надати оригінал квитанції від 02.03.2013 року про сплату ПАТ КБ «ПриватБанк» 1400,01 грн. та 599,99 грн,, про які він зазначив у апеляційній скарзі (ухвала від 20.10.2019р.). Така вимога суду залишилася без реагування, а відтак відсутні належні, достовірні та переконливі докази відсутності боргу відповідача перед Банком.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по відсотках, комісії та штрафах.

У зв`язку з наведеним, апеляційний суд приходить до переконання, що місцевим судом було неповно встановлено обставини справи та неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють кредитні правовідносини, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нової постанови про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № б/н від 10.10.2012р. в частині тіла кредиту на суму 741,17 грн..

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, до стягнення з позивача на користь відповідача підлягають до стягнення понесені ними судові витрати, які складаються із судового збору, сплаченого за подачу позовної заяви та апеляційної скарги на рішення суду пропорційно до задоволених позовних вимог 182,31 грн..

Керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27 січня 2017 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Здолбунівським РВ УМВС України в Рівненській області 25.12.1997р) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, , рах. № НОМЕР_3 ) заборгованість за кредитним договором № б/н від 10.10.2012р. в сумі 741 (сімсот сорок одну) гривню 17 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Здолбунівським РВ УМВС України в Рівненській області 25.12.1997р) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, , рах.№ НОМЕР_3 ) судові витрати у вигляді судового збору в сумі 182 (сто вісімдесят дві) гривні 31 копійку.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови буде складено 22 листопада 2019 року.

Головуючий суддя підпис Ковальчук Н. М.

Судді: підпис Бондаренко Н. В.

підпис Гордійчук С. О. Копія вірна: суддя

Рівненського апеляційного суду Ковальчук Н. М.