КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 листопада 2019 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Лівінського С.В. (суддя-доповідач),

Березовенко Р.В.,

Суханової Є.М.

секретар судового засідання: Малашевський О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Маліцького Олега Олександровича на рішення Сквирського районного суду Київської області, у складі судді Клочко В.М., від 25 липня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Антонівської сільської ради Сквирського району Київської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року позивач звернувся до суду з наведеним позовом. Просив визначити додатковий строк для прийняття спадщини. Вказав на те, що пропустив строк на звернення з заявою про прийняття спадщини через перебування під слідством та обрання запобіжного заходу, щодо нього, у вигляді тримання під вартою.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 25 липня 2019 року в задоволені позову відмовлено.

ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Маліцького О.О. з судовим рішенням не погодився та подав апеляційну скаргу. Просив рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги та визначити додатковий строк для прийняття спадщини. Вказав на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та таким, що винесено з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права. Вважав, що районним судом помилково не враховано, що поновленню підлягає незначний часовий проміжок, а також поважність причини пропуску строку на прийняття спадщини та його нестабільний психологічний та емоційний стан.

Стороною відповідачів відзиву на апеляційну скаргу до суду не надано. ОСОБА_2 , Антонівська сільська рада Сквирського району Київської області надані їм законом процесуальні права щодо спростування доводів апеляційної скарги, подання доказів у повному обсязі мали можливість реалізувати.

Про дату та час розгляду справи сторони повідомлені належним чином, попри це у судове засідання не з`явилися, що відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте рішення суду першої інстанції, на думку колегії суддів, зазначеним вимогам не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3

Згідно довідки Антонівської сільської ради Сквирського району Київської області від 14 березня 2019 року ОСОБА_1 проживав разом з батьком без реєстрації місця проживання в АДРЕСА_1 до моменту смерті ОСОБА_3 (а.с. 44) .

20 листопада 2018 року ухвалою Сквирського районного суду Київської області ОСОБА_1 обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і утримання в Державній установі «Київській слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України та визначено 15 січня 2019 року датою закінчення строку дії вказаної ухвали.

14 січня 2019 року ухвалою Сквирського районного суду Київської області ОСОБА_1 продовжено строк дії застосованого до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київській слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, в межах строку досудового розслідування тобто до 18 лютого 2019 року включно, без права внесення застави.

27 листопада 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Сквирської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті брата ОСОБА_3 у якій зазначила, що спадкове майно, приймає, будучи спадкоємцем за Законом.

Про існування інших спадкоємців ОСОБА_2 нотаріуса не повідомила.

Крім того, ОСОБА_2 звернулася до Сквирського районного суду з позовом до Антонівської сільської ради Сквирського району Київської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

07 лютого 2019 року з заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_1

Постановою від 14 березня 2019 року державним нотаріусом Сквирської районної державної нотаріальної контори Савченко М.А. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно ОСОБА_3 У зв`язку з не вчиненням спадкоємцем дій, що свідчили б про прийняття спадщини.

Суд першої інстанції, відмовляючи у позові, прийшов до висновку, що позивачем доказів поважності пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини суду не надано, а причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, які позивач вважає поважними, такими не являються.

Однак з таким висновком погодитись не можна.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Відповідно до положень статті 63 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Згідно з пунктами 1.2., 3.1., 3.2., 3.21., 3.22. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 № 296/5, при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Право на спадкування здійснюється спадкоємцями шляхом прийняття спадщини або її неприйняття. Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Отже, Закон пов`язує виникнення у нотаріуса або особи, уповноваженої на вчинення нотаріальних дій, обов`язку здійснювати дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, з моментом заведення спадкової справи, чому передує звернення спадкоємця із заявою про прийняття спадщини.

Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Саме така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12), 4 листопада 2015 року (справа № 6-1486цс15) та 14 вересня 2016 року (справа 6-1215 цс16).

Згідно роз`яснень п. 24 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

За наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що перебування особи під слідством, та обрання йому міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 18 лютого 2019 року, були причиною пропуску ним строку для прийняття спадщини після смерті батька. Зазначене є підставою для продовження такого строку.

Між тим, суд першої інстанції на зазначені обставини справи та вимоги матеріального права належної уваги не звернув, хоча це має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Оцінивши наведені докази по справі щодо їх належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення районного суду, на підставі п. 1). ч.1 ст. 376 ЦПК України, через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, слід скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про задоволення позову.

Керуючись ч. 6 ст. 259, п. 2) ч. 1 ст. 374, п. 2) ч. 1 ст. 376, ст. 268, 381- 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 25 липня 2019 року скасувати.

Ухвалити у справі нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Антонівської сільської ради Сквирського району Київської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 тривалістю два місяця з дня набрання постановою суду законної сили.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду касаційної інстанції. Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 14 листопада 2019 року.

Судді: С.В. Лівінський,

Р.В. Березовенко,

Є.М. Суханова