КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 363/270/18

провадження № 22-ц/824/1013/2019

10 січня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Рейнарт І. М., Волошиної В. М.

при секретарі Дуці В. В.,

сторони:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс»

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству працівником,за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» - Халілової Наталії Кронидівни на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 24 жовтня 2018 року у складі судді Котлярової І.Ю.,

встановив:

У січні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» (далі- ТОВ «Комплекс Агромарс») звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_2 суму завданих збитків у розмірі 9 216, 96 грн. та відшкодувати судові витрати по справі.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що наказом від 02.01.2008 року №01 к-п ОСОБА_2 був прийнятий на роботу до ТОВ «Комплекс Агромарс» на посаду водія-експедитора кормовозу SKANIA P340 LA № НОМЕР_1 автоколони № 1 автотранспортного парку.

01 жовтня 2015 року між позивачем та працівником ОСОБА_2, що займає посаду експедитора автотранспортного парку укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність № 502-Е, за умовами якого останній прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей.

11 квітня 2016 року ОСОБА_2, водія автофургону та рефрежиратора DAF FА LF 55.220 № НОМЕР_2 автоколони № 2 відділу експлуатації транспорту автотранспортного парку, наказом №166 КА/к-п-д переведено водієм автофургону та рефрежиратора DAF FА LF 55.220 -С № НОМЕР_3 автоколони №2. Доручено за його згодою виконувати додаткові обов'язки в порядку суміщення посади експедитора.

13 липня 2016 року ОСОБА_2 ознайомили з наказом №160-1 від 29.04.2016 року «Про систему обрахунку нестач м'ясопродукції при транспортуванні».

18 травня 2017 року ОСОБА_2 був ознайомлений з робочою інструкцією водія по перевезенню м'ясопродукції та посадовою інструкцією експедитора по перевезенню м'ясопродукції, що підтверджується листами ознайомлення.

26 травня 2017 року ОСОБА_2 був ознайомлений з наказом №84 від 19.04.2017 «Про систему обрахунку нестач м'ясопродукції при транспортуванні».

Протягом всієї роботи на посаді водія-експедитора відповідач неодноразово приймав під особисту матеріальну відповідальність м'ясопродукцію для доставки її в пункт призначення згідно видаткових (товарно-транспортних) накладних, накладних на переміщення, але під час передачі продукції контрагентам позивача виявлялася її нестача, сам факт і розмір якої підтверджується складеними відповідно кожної недостачі актами прийому-передачі.

Не дотримання відповідачем п.1 договорів про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, а саме недбайливе ставлення до переданих йому на збереження або з іншою метою матеріальних цінностей товариства, не вживання заходів для попередження збитків, не своєчасне повідомлення керівництва підприємства про всі обставини справи, що загрожують забезпеченню збереження ввірених матеріальних цінностей, не забезпечення ведення обліку, складання і передачі у визначеному порядку товарно-грошових та інших звітів про рух та рештки ввірених матеріальних цінностей, стало причиною виникнення збитків, розмір яких за період з 20.01.2017 р. по 23.09.2017 р. становить 9 216 грн.

Наказом від 04.10.2017 року за № 601 КА/к-з ОСОБА_2 був звільнений за власним бажанням, однак відшкодувати заподіяну підприємству матеріальну шкоду в добровільному порядку відмовився.

Посилаючись на вказані обставини та п. 4 ч. 1 ст.232 КЗпП України ТОВ «Комплекс Агромарс» просило позов задовольнити.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 24 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

У листопаді 2018 року ТОВ &qu>У;Комплекс Агромарс&q?у ; подало апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 24 жовтня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити та відшкодувати судові витрати по справі.

Свої доводи мотивує тим, що суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи, не надав їм належної правової оцінки та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2- ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначив, що позивачем не надано доказів, якими винними діями відповідача завдано шкоду підприємству, не надано доказів порушення працівником обов'язків за трудовим договором і наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою, яка наступила ( пояснень працівника, актів і доповідних записок службових осіб, матеріалів службових перевірок, наказу за результатами перевірки даного випадку, висновків компетентних органів або експертизи про допущені порушення і причини шкоди). Позивачем не вживалося жодних заходів для з'ясування причин нестачі продукції, не надано доказів створення ним умов для забезпечення повного збереження ввірених працівнику матеріальних цінностей, що передбачає п. 2 договору про повну матеріальну відповідальність.

В судовому засіданні представник ТОВ «Комплекс Агромарс» - ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, наказом від 02.01.2008 року №01 к-п ОСОБА_2 був прийнятий на роботу до ТОВ «Комплекс Агромарс» на посаду водія-експедитора кормовозу SKANIA P340 LA № НОМЕР_1 автоколони № 1 автотранспортного парку.

11 квітня 2016 року ОСОБА_2 був переведений водієм автофургону та рефрижератора DAF FT LF 55.220-С №АІ 6412 ВН автоколони № 2 автотранспортного парку.01 лютого 2014 року між ТОВ «Комплекс Агромарс» та ОСОБА_4 був переукладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Доручено ОСОБА_2, за його згодою, виконувати додаткові обов'язки в порядку суміщення посади експедитора в межах установленої тривалості робочого дня із доплатою 0,25 посадового окладу експедитора.

01 жовтня 2015 року з ОСОБА_2 укладено договір №502-Е про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

Відповідно до п. 3 вказаного договору, у випадку незабезпечення з вини працівника збереження ввірених йому матеріальних цінностей, визначення розміру збитків, завданих підприємству, та їх відшкодування відбувається у відповідності до чинного законодавства.

Відповідно до п. 4 цього договору, працівник не несе матеріальної відповідальності, якщо збитки завдані не з його вини.

Наказом від 04.10.2017 року за № 601 КА/к-з ОСОБА_2 був звільнений з роботи за власним бажанням.

Під час виконання відповідачем своїх трудових обов'язків у період з 20 січня 2017 року до 23 вересня 2017 року позивачем було виявлено нестачу підзвітного товару (м'ясопродукції), внаслідок чого товариству завдано збитки, розмір яких відповідно до розрахунку склав 9 216,96 грн.

Відповідно до частин першої-другої статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

Отже за змістом зазначених норм матеріального права, вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов'язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Обов'язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (стаття 138 КЗпП України).

Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначав, що дії відповідача спричинили нестачу ввірених йому матеріальних цінностей, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі продукції за період його роботи на підприємстві з січня 2017 по вересень 2017 року.

Разом з тим, позивачем не надано суду доказів на підтвердження неправомірності дій саме відповідача у заподіянні даної шкоди, не зазначено, в чому саме полягало неналежне виконання працівником покладених на нього обов'язків, за яких обставин було заподіяно шкоду, чи було створено умови, які б забезпечили схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними.

При цьому позивачем не спростовано доводи відповідача про відсутність його вини у заподіянні шкоди позивачу.

Відповідно до Акту прийому-передачі продукції №КА-00041225/А до ТТН №КА-00041225 від 24 серпня 2017, наданого самим позивачем, недостача курки (4,82 кг) пов'язана з тим, що дуже багато води, тара мокра. За 2 години відстоювання різниця у вазі - 3,80 кг (а.с.1 т.2).

Жодних дій, спрямованих на з'ясування дійсних обставин нестачі ввіреної відповідачу м'ясопродукції, позивачем здійснено не було.

З огляду на викладене, є правильним висновок суду першої інстанції щодо недоведеності саме винних дій відповідача при перевезенні м'ясопродукції, що призвели до нестачі, як обов'язкові умови покладення на працівника матеріальної відповідальності.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги та наявні в матеріалах справи докази не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, тому колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» - Халілової НаталіїКронидівни залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 24 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 11 січня 2019 року.

Суддя-доповідач: Г.М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

В. М. Волошина