КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/824/7631/2019 Головуючий у 1-й інстанції: Величко Т.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 червня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Ящук Т.І.

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 07 лютого 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування шкоди і збитків, -

у с т а н о в и в :

У вересні 2016 року позивач пред`явив позов до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, заподіяної унаслідок залиття квартири, а 10.10.2017 року судом було замінено вказаного відповідача на належного - ОСОБА_1 .. Просив стягнути на свою користь з відповідача матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок залиття квартири в розмірі 73 365,00 грн., моральну шкоду в розмірі 5 285,00 грн. та понесені судові витрати. Зазначав, що він є співвласником квартири АДРЕСА_1 . У липні 2016 року відбулось затоплення його квартири сусідом з квартири НОМЕР_1 , про що було складено відповідний Акт. Унаслідок залиття необхідно було: знімати пошкоджені шпалери, проводити антисептування, наносити клей та клеїти шпалери, ремонтувати паркет. Причиною затоплення було пошкодження з`єднання труб у квартирі НОМЕР_1 цього ж будинку. Відповідно до Звіту N 151/16від 09 серпня 2016 року розмір збитків було визначено в сумі 73 365, 00 грн.. Також йому було завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що вквартирі постійно вищий рівень вологості ніж треба, як наслідоку ньому необхідно постійно купувати ліки , квартира довгий час знаходиться у жалюгідному стані.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 07 лютого 2019 року позов задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , заподіяну внаслідок залиття квартири матеріальну шкоду в розмірі 73 365, 00 грн., моральну шкоду в розмірі 5 285,00 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 4000,00 грн., витрати на проведення оцінки вартості матеріального збитку в розмірі 1500,00 грн. та 850,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, з підстав порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судове рішення було ухвалено на підставі неналежних доказів, так як акт обстеження затопленої квартири був складений і підписаний за відсутності відповідача чи його представника, не містить відомостей про обстеження квартири НОМЕР_1 , а наведена причина залиття квартири НОМЕР_2 «самовільне перепланування санвузла» не пояснює факт виникнення затоплення, яким чином демонтаж перегородки спричинив «аварію системи гарячого водопостачання». Отже акт ЖЕД-3 складено з порушенням вимог, встановлених п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій. Указує, що на протязі 5 років не проживає в Україні, а тому незрозуміло до кого звертався позивач з вимогою про відшкодування завданої шкоди, а суд не перевірив винність заміненого відповідача у завданні моральної шкоди. Крім того розмір шкоди, завданої майну позивача встановлений звітом №ё151/16, виконаний суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_6 є значно завищеним, а сам звіт визнано таким, що виконаний зі значними недоліками.

До апеляційної скарги відповідачем додано копію Рецензії на звіт №151/16, виконаний суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_6 , складений рецензентом ОСОБА_7 05.04.2019 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_8 зазначив, що відповідач посилається на неправильне оформлення доказів, проте при цьому повністю не заперечує подію залиття. Якщо подія залиття не оскаржується, то у відповідача є обов`язок відшкодувати збитки.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не подав суду належних та допустимих доказів та не спростував доводи позивача, не звертався до суду з клопотаннями про витребування або забезпечення доказів в спростування доводів позивача, також не повідомив суд про підстави звільнення від доказуваня в порядку ст. 82 ЦПК України. Своїми діями, які виявились у завданні збитків позивачу відповідачем завдано моральну шкоду позивачу, яка виявилась у пошкоденні майна позивча, душевні переживання позивача.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, дослідивши її матеріали, суд апеляційної інстанції уважає таке рішення суду законним та обґрунтованим, відповідним установленим обставинам справи та нормам матеріального та процесуального права, які регулюють правовідносини, що виникли між сторонами, висновків якого аргументи апеляційної скарги не спростовують з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Так, на підтвердження позову ОСОБА_2 надав Акт про залиття 18.07.2016 року квартири АДРЕСА_5 , що трапилось з вищерозташованої квартири 68, причиною залиття є аварія, що трапилась на системі гарячого водопостачання. У квартирі НОМЕР_1 виконано перепланування, а саме: з`єднано туалет з ванною кімнатою, переварене сантехнічне обладнання, дані роботи виконані мешканцями самостійно без дозвільних документів. У результаті залиття в квартирі , НОМЕР_2 пошкоджено: кімнати - шпалери на стінах та стелі, підлога (паркет) водоемульсійне покриття; коридор - водоемульсійне покриття стелі, підлоги (паркет); кухня - водоемульсійне покриття стелі та стін; туалет - водоемульсійне покриття стелі та стін; ванна - водоемульсійне покриття стелі та стін. Акт був складений та підписаний членами комісії: майстром тех. дільниці ОСОБА_9 , майстром тех. дільниці ОСОБА_10 та монтажником сан.тех.устаткування ОСОБА_11 , затверджений начальником ЖЕД-3 ОСОБА_12 22.07.2016 року та скріплений мокрою печаткою ЖЕД-3КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» ( а.с. 4).

Відповідно до Звіту № 151/16 від 09.08.2016 року, складеного ФОП ОСОБА_6 , який має відповідні дозвільні документи на проведення оцінки майна, розмір майнової шкоди, який завдано ОСОБА_2 в результаті залиття квартири АДРЕСА_5 , станом на момент складання звіту становить 73 365,00 грн. ( а.с.5-12, 21,53-87).

Крім того, як убачається із квитанції Укрпошти, то 29.07.2016 року відповідачу направлялось повідомлення про проведення оцінки розміру майнової шкоди (а.с.21).

Згідно з ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_2 , ОСОБА_1 будь-яких належних та допустимих доказів того, що залиття квартири відбулось не з її вини не надала.

На підставі викладеного, судом першої інстанції правомірно покладено обов`язок на ОСОБА_1 як власника квартири, з вини якої відбулось залиття квартири ОСОБА_2 , щодо відшкодування позивачу шкоди, завданої залиттям на підставі ст. 1166 ЦК України.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання в апеляційній скарзі на невідповідність вказаного вище акту Правилам утримання жилих будинків та прибудинкової території , оскільки вказаний акт про залиття квартири позивача містить всі необхідні дані для визначення факту залиття квартири, місця та їх розмір залиття, зазначено причину залиття та складений працівниками ЖЕДу КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва».

Аргумент апеляційної скарги про те, що обстеження квартири НОМЕР_1 , з якої відбулось залиття не відбувалось під час складення акту, також на увагу не заслуговує, оскільки в ньому чітко комісією визначено причину залиття.

При цьому суд звертає увагу на те, що заперечуючи проти позову відповідач сам факт залиття квартири позивача не оспорює, як і не спростувала зазначені в акті відомості щодо перепланування здійснені в її квартирі.

Довод апеляційної скарги про те, що наведена причина залиття квартири НОМЕР_2 «самовільне перепланування санвузла» не пояснює факт виникнення затоплення, яким чином демонтаж перегородки спричинив «аварію системи гарячого водопостачання», на увагу не заслуговує, оскільки в акті чітко зазначено, що при переплануванні відбулось переварення сантехнічного обладнання туалету та ванної кімнати, що і стало причиною залиття.

Та обставина, що відповідач не була присутня під час огляду місця залиття належної позивачу квартири НОМЕР_2 та не була залучена до складання указаного акту, на його дійсність також не впливає, оскільки останньою факт залиття квартири позивача з її квартири не оспорюється, та нею самою зазначається, що вона 5 років не проживає в Україні, що також не знімає з неї обов`язку як власника квартири утримувати в належному стані належне їй майно, встановленого ст. 322 ЦК України.

Відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами і розмір матеріальної шкоди, заподіяної позивачу внаслідок залиття.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

До апеляційної скарги відповідачем додано копію Рецензії на звіт №151/16, виконаний суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_6 , складений рецензентом ОСОБА_7 05.04.2019 року.

Відповідач, надавши суду апеляційної інстанції вищевказаний доказ не надала доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції та причин неподання не вказала, унаслідок чого вказані докази не можуть бути предметом розгляду судом апеляційної інстанції.

ОСОБА_1 достовірно було відомо про те, що до неї пред`явлено даний позов, про що свідчить, наданий нею на нього відзив ще в квітні 2018 року ( а.с.115-120).

Отже, достовірно будучи обізнаною про даний позов з наданими на його підтвердження доказами, ОСОБА_1 клопотань про призначення відповідних судових експертиз не заявляла, тобто розпорядилась наданими їй процесуальним законодавством правами на власний розсуд.

Верховний Суд України в п 9. Постанови Пленуму №4 від 31.03.1995 року з відповідними змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової)шкоди роз`яснив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів уважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про те, що відповідач повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду за негативні явища, які виникли у позивача в зв`язку з пошкодженням його квартири внаслідок залиття, понесенням збитків та порушенням нормальних життєвих зв`язків у зв`язку з тривалим доведенням факту спричинення йому дійсної матеріальної шкоди та зусиллями, необхідними для відновлення попереднього стану.

При визначенні розміру моральної шкоди, на думку колегії суддів, суд правильно виходив із засад розумності, виваженості та справедливості та з врахуванням обставин, за яких цю шкоду зазнав позивач, відсутність зі сторони відповідача зусиль на зменшення страждань позивача.

З огляду на викладене колегія суддів розцінює посилання відповідача в апеляційній скарзі на відсутність доказів на підтвердження спричинення моральної шкоди позивачу як спробу уникнути відповідальності за спричинення такої шкоди

На підставі викладеного рішення суду є законним та обґрунтованим, підстави до скасування якого відсутні, висновків якого аргументи апеляційної скарги не спростовують.

Порушень судом першої інстанції норм процесуального права, які тягнуть безумовне скасування рішення суду, колегією суддів не встановлено.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення ухваленого по даній справі та відсутність підстав до його скасування.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 за написання відзиву на апеляційну скаргу просить стягнути 1500,00 грн. витрат на правову допомогу, яке задоволенню не підлягає, оскільки доказів понесення таких витрат ОСОБА_2 не надав, унаслідок чого таке його клопотання є безпідставним.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 07 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на підставі ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий: А.О. Чобіток

Судді: О.В. Немировська

Т.І. Ящук