РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/15086/19

Провадження № 2/643/4906/19

27 листопада 2019 р. м.Харків

Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді - Кононенко Т.О.,

за участі секретаря судових засідань -Сиротенко О.Є.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Московського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Фірми « Т.М.М.» -ТОВ про порушення прав споживача при отриманні житлово - комунальних послуг, зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

Виклад позиції позивача.

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Фірми «Т.М.М.» - ТОВ, про порушення прав споживача при отриманні житлово-комунальних послуг, в якій просить визнати протиправною діяльність фірми «Т.М.М.» - ТОВ у відмові позивачу не користуватися додатковою послугою «утримання служби охорони» та зобов`язати фірму «Т.М.М.» - ТОВ в подальшому не вказувати в квитанціях для оплати за послуги, які надає фірма «Т.М.М.» - ТОВ, послугу «утримання служби охорони»; зобов`язати фірму «Т.М.М.» - ТОВ зменшити заборгованість за послугу «утримання служби охорони» за період з 01.02.2019 по 31.08.2019 роки на суму 1322,79 грн.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 , з 2008 року є власником 2-х кімнатної квартири у багатоквартирному будинку у місті Харкові, який обслуговується фірмою «Т.М.М.» - ТОВ відповідно до договору «Про надання житлово-комунальних та інших послуг» від 01.01.2012 року № 238ДН-129 (далі - Договір № 238ДН-129). У квартирі з позивачем мешкає також його дружина (пенсіонерка).

До Договору № 238ДН-129 додається додаток №1 «Калькуляція на послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, які надає фірма «Т.М.М.» - ТОВ (далі - Додаток до договору № 238ДН-129). Згідно Додатку до договору № 238ДН-129 в додаткові послуги, окрім іншого входила послуга «охорона будинку» - тариф 0,55 грн. за 1 м2 загальної площі квартири (з ПДВ).

Але фірма «Т.М.М.» - ТОВ після 01.01.2012 неодноразово збільшувала тариф за послугу «охорона будинку» при цьому кожного разу при зміні тарифу фірма «Т.М.М.» - ТОВ, без узгодження нових тарифів та підписання додаткових угод, як це передбачено договором на надання житлово-комунальних та інших послуг, просто ставила перед фактом всіх мешканців будинку про підвищення тарифів на послуги, які надає фірма «Т.М.М.» - ТОВ.

Так у лютому 2017 року фірма «Т.М.М.» - ТОВ повідомила (розмістила повідомлення в під`їзді будинку), що з 01.02.2017 року у зв`язку з підвищенням мінімальної заробітної плати в Україні, збільшується тариф за послугу «охорона спільного та неподільного майна» з 0,55 грн. до 1,222 грн. за 1 м2.

З січня 2018 року ціна за послугу «охорона спільного та неподільного майна- вже становила 1,71 грн. за 1 м2, а з січня 2019 року становить 2,49 грн. за 1 м2, але як і раніше ні яких обґрунтованих пояснень (крім калькуляції тарифу за цю послугу), ні яких додаткових угод від фірми «Т.М.М.» - ТОВ надано не було.

Додаткових угод до договору № 238ДН-129 з приводу зміни (підвищення) ціни за послугу «охорона спільного та неподільного майна» позивач не підписував, йому навіть їх не пропонували підписати, що є порушенням частини другою п. 1.2. та п. 3.6. Договору М238ДН-129.

З 2017 року в повідомлені від фірми «Т.М.М.» - ТОВ про підвищення вартості охоронних послуг, а потім і в калькуляції тарифів на послуги: утримання будинку і споруд та прибудинкової території, які надає фірма «Т.М.М. ТОВ, з`явився нова назва в додаткових послугах - «охорона спільного та неподільного майна». В Додатку до договору № 238ДН-129 ця додаткова послуга називалась - «охорона будинку». Але в квитанціях на оплату послуг, які надає фірма «Т.М.М.» - ТОВ з січня 2012 року і по теперішній час в п. 2 вказується послуга «утримання служби охорони».

Після того, як фірма «Т.М.М.» - ТОВ у січні 2019 року в черговий раз підвищила тариф на додаткову послугу «охорона спільного та неподільного майна» позивач 21.01.2019 написав заяву на адресу заступника директора Департаменту управління нерухомістю фірми «Т.М.М.» - ТОВ, так як він підписував Договір № 238ДН-129, про те що відмовляюся з 01.02.2019 від додаткової послуги «служба охорони».

Не зважаючи на те, що позивач письмовою заявою відмовився 21.01.2019 від додаткової послуги «служба охорони» з 01.02.2019, в рахунках для оплати за послуги, які надає фірма «Т.М.М.» - ТОВ, щомісячно починаючи за лютий 2019 року і теперішній час вказується послуга «утримання служби охорони» тариф 2,49 грн., до оплати - 188,97 грн. з ПДВ.

Вважає, що діями фірми «Т.М.М.» - ТОВ порушено його права, як «споживача».

З цього приводу 24.05.2019 року позивач, звернувся з письмовою заявою до заступника директора Департаменту управління нерухомістю фірми «Т.М.М.» - ТОВ з проханням не вказувати в рахунках для оплати послуг, які надає йому фірма «Т.М.М.» - ТОВ, починаючи за травень 2019 року послугу «утримання »служби охорони», а також не вказувати борг за послуги у сумі 566,91 грн. (188,97 грн. * на три місяця) тому , що такого боргу не існує так, як ще в січні 2019 року позивач письмово відмовився від послуги «утримання служби охорони».

На свою заяву отримав відповідь де фірма «Т.М.М.» - ТОВ повідомляє позивача, що відповідно до ст. 322, 360 ЦК України участь кожного співвласника у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна будинку та житлового комплексу в цілому означає необхідність несення витрат, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані. Кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній власності і на цій підставі у фірми «Т.М.М.» - ТОВ не має правових підстав для задоволення його вимог.

16 липня 2019 року, позивач, в черговий раз звернувся з письмовою заявою до заступника директора Департаменту управління нерухомістю фірми «Т.М.М.» - ТОВ з проханням не вказувати в рахунках для оплати послуг, які надає фірма «Т.М.М.» - ТОВ, послугу «утримання служби охорони», а також не вказувати борг за послуги з лютого по червень місяць 2019 року у сумі 944,85 грн. (188,9 грн. * на п`ять місяців) тому, що такого боргу не існує так, як ще в січні 2019 року, позивач, письмово відмовився від послуги «утримання служби охорони».

Фірма «Т.М.М.» - ТОВ в односторонньому порядку, не узгодивши із співвласниками будинку, нав`язала співвласникам будинку вищевказану послугу. Цьому є підтвердження Договір № 238ДН - 129 про надання житлово-комунальних та інших послуг від 01.01.2012 року. У вказаному Договорі не вказано про перелік спільного майна та про необхідність співвласника майна брати участь у охороні цього майна. Також у додатку до Договору вказано, що послуга «охорона будинку відноситься до додаткових послуг.

Згідно з частиною другою п. 1.2. Договору № 238ДН-129 «Додаткові послуги, які залежать від специфіки утримання будинку, розраховуються виходячи з обсягів наданих послуг за розцінками, затвердженими Виконавцем та погоджені зі Споживачем». А в п. 3.8. Договору вказано, що «Додаткові послуги не передбачені даним Договором надаються Споживачу на підставі розцінок, встановлених Виконавцем та погоджених зі Споживачем шляхом укладання відповідних додаткових угод до даного Договору».

Але за весь час дії Договору № 238ДН-129 з 01.01.2012 року по даний час ні яких погоджень на додаткові послуги та їх ціни не було.

В ст. 322 ЦК України вказано, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. В Додатку до договору № 238ДН-129 в обов`язкових послугах вказаний перелік послуги які забезпечують утримання спільного майна і позивач їх своєчасно оплачую. Є і додаткові послуги направлені на збереження та утримання спільного ма йна і він їх теж своєчасно оплачую.

Починаючи з 01.02.2019, позивач, не сплачує за послугу «утримання служби охорони» в сумі 188,97 грн. щомісячно, а фірма «Т.М.М.» - ТОВ продовжує нараховувати заборгованість за цю послугу. Станом на 10.09.2019 року заборгованість за послугу «утримання служби охорони» становить 1322,79 грн. (188,97 грн. * на сім місяців). Такі дії та бездіяльність фірми «Т.М.М.» - ТОВ, позивач, вважає противоправними.

Виклад позиції представника відповідача:

Між Фірмою «Т.М.М. »-TOB та ОСОБА_1 укладено Договір № 238ДН-129 від 01.01.2012р., предметом якого є надання Виконавцем (Фірмою «Т.М.М. »-TOB) послуг з утримання будинку АДРЕСА_1 та належної до нього прибудинкової території, забезпечення надання комунальних послуг централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведеня, газо-,електропостачання, опалення, а Споживач ( ОСОБА_1 ) зобов`язаний своєчасно сплачувати надані послуги у строки та на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до Додатку № 1 до Договору «Калькуляції тарифів на послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, які надає Фірма «Т.М.М. »-TOB по АДРЕСА_1 » до додаткових послуг відноситься послуга з «охорони будинку неподільного загального майна та прибудинкової території».

Згідно пункту 3.6. Договору «Вартість додаткових послуг, що надаються Виконавцем за цим Договором, може бути змінена Сторонами шляхом укладання додаткової угоди».

У відповідності до ЗУ «Про Державний бюджет» № 2629-VIII від 23.11.2018 року., у 2019р. зросла мінімальна заробітна плата, яка з 01.01.2019р. становить 4173 грн.. у зв`язку з чим Фірма «Т .М.М.»-ТОВ була змушена запровадити механізм коригування тарифів на послуги.

Тариф з 01.01.2019р. на послуги, які надає Фірма «Т.М.М.»-ТОВ в багатоквартирному будинку АДРЕСА_1 було змінено - станом на 01.01.2019р. тариф становить 8,206 гри. за 1 м. кв. загальної площі квартири.

Складовою зазначеного вище тарифу є послуга «охорони будинку неподільного загального майна та прибудинкової території», яка відноситься, згідно Договору до додаткової послуги та на 01.01.2019р. становить 2,493 грн. за 1 м. кв. загальної площі квартири.

На виконання вимог п. 3.6. Договору Виконавцем (Фірмою «Т.М.М.»-ТОВ) було направлено простою кореспонденцією Споживачу ( ОСОБА_1 ) пропозицію укласти додаткову угоду до Договору до якої була долучена Додаткова угода до Договору № 238ДН-129 від 01.01.2012р. на 1 (одному) аркуші в 2 (двох) примірниках та Додаток № 1 до Договору № 238ДН-129 від 01.01.2012р.- «Калькуляції тарифів на послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, які надає Фірма «Т.М.М.»-ТОВ по вул АДРЕСА_1 » з урахуванням змін від 01.01.2019р. на 1 (одному) аркуші в 2 (двох) примірниках.

В надісланій пропозиції Споживачу ( ОСОБА_1 ) роз`яснювалося положення ст. 642 ЦК України, а саме що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Тому вважають, що пропозицію укласти додаткову угоду до Договору № 238ДН-129 від 01.01.2012р. ОСОБА_1 було отримано та прийнято, оскільки до своєї позовної заяви він долучає, в якості одного із доказу Додаток № 1 до Договору № 238ДН-129 від 01.01.2012р.-«Калькуляції тарифів на послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, які надає Фірма «Т.М.М.»-ТОВ по АДРЕСА_1 » з урахуванням змін від 01.01.2019р., яка була долучена до пропозиції укласти додаткову угоду та сплачує платежі за надані послуги з урахуванням, як коригування тарифу від 01.01.2019р. так із подальшими коригуваннями відповідно до умов Договору.

Фірмою «Т.М.М.»-ТОВ не було отримано від ОСОБА_1 ані вмотивованої відмови від укладання додаткової угоди до Договору № 238ДН-129 від 01.01.2012р., ані протоколу розбіжностей. Але було отримано платежі в повному обсязі.

Згідно акту звіряння розрахунків за період з 01.01.2019р. по 06.11.2019р. (додається до відзиву) позивач щомісяця проводив оплату платежів за послуги надані Фірмою «Т.М.М.»-ТОВ, у травні та червні 2019р. ОСОБА_1 повністю погасив заборгованість за зазначені вище послуги. Станом на 06.11.2019р. заборгованість по особовому рахунку ОСОБА_1 за послуги, які надані Фірмою «Т.М.М.»-ТОВ по Договору № 238ДН-129 від 01.01.2012р. з урахуванням корегування тарифу, складає 1511, 76 грн. (одна тисяча п`ятсот одинадцять гривень 76 копійок) та є поточною заборгованістю, оскільки виникла за вересень місяць 2019р.

Таким чином вважають, що вказані в позовній заяві відомості щодо наявної заборгованості позивача перед відповідачем за період з 01.02.2019р. по 31.08.2019р. за послугу «утримання служби охорони» у розмірі 1322,79 грн. (одна тисяча триста двадцять дві гривні 79 копійок) не відповідають дійсності.

Позивач по справі, у розумінні ст. 642 ЦК України прийняв пропозицію укласти додаткову угоду до Договору № 238ДН-129, протягом всього 2019 року сплачував за надані Фірмою «Т.М.М.»-ТОВ послуги з утримання будинку та прибудинкової території,

В тому числі за послуги «охорони будинку неподільного загального майна та прибудинкової території» та на час подання позовної заяви 17.09.2019р. не мав заборгованості за період вказаний у позові.

Таким чином, на час звернення до суду з позовними вимогами щодо зменшення заборгованості за послугу «утримання служби охорони» за період з 01.02.2019р. по 31.08.2019р. на суму 1322,79 грн. між позивачем та відповідачем є діючий Договір № 238ДН-129 від 01.01.2012р. з усіма коригуваннями тарифу на послуги, які надаються та відсутня заборгованість за надані послуги. Отже, вважають, що позивачем було подано завідомо безпідставний позов в якому відсутній предмет спору.

Окрім того зазначили, що між Фірмою «Т.М.М.»-ТОВ та ОСОБА_1 укладено Договір № 238ДН-129 від 01.01.2012р. про надання житлово-комунальних та інших послуг, який на сьогоднішній день є чинним з усіма додатками до нього та виконується сторонами, а тому позовні вимоги про визнання протиправною діяльність Фірми «Т.М,М.»-ТОВ у відмові ОСОБА_1 не користуватися додатковою послугою «утримання служби охорони» та зобов`язати Фірму «Т.М.М.»-ТОВ в подальшому не вказувати в квитанціях для оплати за послугу «утримання служби охорони» є необґрунтованими та незаконними, так як порядок розірвання Договору 238ДН-129 від 01.01.2012р. закріплений чинним законодавством України.

Відповідно до зазначених вище норм чинного законодавства України Договір № 238ДН-129 від 01.01.2012р. є чинним до дати набрання чинності договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, укладеного в порядку ст. т. 15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-УІІІ, та діє на тих самих умовах.?

Вразі затвердження загальними зборами співвласників багатоквартирного судину АДРЕСА_1 кошторису та тексту договору на управління даним будинком без послуги «охорона спільного та неподільного майна» така послуга не буде нараховуватися управителем співвласникам даного будинку.

Вважають, що між позивачем та відповідачем відсутній предмет спору оскільки договірні відносини між ними виконуються сторонами в повному обсязі, а питання внесення змін до Договору № 238ДН-129 від 01.01.2012р., а саме не нарахування або виключення послуги «охорона спільного та неподільного майна» врегульовані чинним законодавством.

З урахуванням вище викладеного просять закрити провадження по справі, в зв`язку з відсутністю предмета спору.

Процесуальні дії у справі

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, від 17.09.2019 року, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Кононенко Т.О.

Ухвалою суду від 20.09.2019 року позовну заяву було залишено без руху для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 02.10.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 12.11.2019 року.

08.11.2019 року відповідачем надіслано відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 27.11.2019 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд на 28.11.2019 року.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлений позов, просив задовольнити з підстав вказаних в ньому, окрім вказаного в позові, зазначив, що він жодного разу при зміні тарифу на послугу, які були передбачені додатком № 1 до Договору, або на додаткові послуги, які не були передбачені вищевказаним додатком, фірма « Т.М.М.» - ТОВ не пропонувала йому підписати будь яку додаткову угоду, тим самим не виконала п. 1.2, 3.6, 3.8 Договору.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позову, з підстав вказаних у відзові на позовну заяву

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст правовідносини

Між Фірмою «Т.М.М. »-TOB та ОСОБА_1 укладено договір № 238ДН-129 від 01.01.2012р. (надалі Договір), предметом якого є надання фірмою «Т.М.М. »-TOB послуг з утримання будинку АДРЕСА_1 та належної до нього прибудинкової території, забезпечення надання комунальних послуг централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведеня, газо-,електропостачання, опалення, а ОСОБА_1 зобов`язаний своєчасно сплачувати надані послуги у строки та на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до Додатку № 1 до Договору «Калькуляції тарифів на послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, які надає Фірма «Т.М.М. »-TOB по АДРЕСА_1 » до додаткових послуг відноситься послуга з «охорони будинку неподільного загального майна та прибудинкової території».

Згідно Додатку до договору № 238ДН-129 в додаткові послуги входила послуга «охорона будинку» - тариф 0,55 грн. за 1 м2 загальної площі квартири (з ПДВ).

Фірма «Т.М.М.» - ТОВ неодноразаво підвищувала тарифи на додаткову послугу «охорона спільного та неподільного майна», останій раз у січні 2019 року підвищила тариф на додаткову послугу «охорона спільного та неподільного майна», яка відноситься згідно договору до додаткової послуги та станом на 01.01.2019 року /становить 2,493 грн. за 1м.кв. загальної площі квартири.

Позивач 21.01.2019 написав заяву на адресу заступника директора Департаменту управління нерухомістю фірми «Т.М.М.» - ТОВ, про те що відмовляюся з 01.02.2019 від додаткової послуги «служба охорони».

Згідно пункту 3.6. Договору № 238ДН-129 від 01.01.2012р. «Вартість додаткових послуг, що надаються Виконавцем за цим Договором, може бути змінена Сторонами шляхом укладання додаткової угоди».

Додаткових угод до договору № 238ДН-129 з приводу зміни (підвищення) ціни за послугу «охорона спільного та неподільного майна» позивач не підписував.

Оцінка суду:

Розглядаючи дану цивільну справу, суд враховує вимоги ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, згідно яких суд керується принципом диспозитивності, і розглядає справу лише в межах заявлених позовних вимог і на підставі поданих сторонами доказів, сприяючи сторонам у їх збиранні, але не збираючи докази за власною ініціативою, залишаючи сторонам право вирішувати самим обсяг поданих ними доказів, враховуючи покладений на сторони обовязок доказувати ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, зокрема обовязок позивача довести і обґрунтувати позовні вимоги та їх розмір.

Спірні правовідносини існують у сфері надання житлово - комунальних послуг між сторонами та виникли приводу з укладеного між ними договору про надання послуг, а також врегульовані цивільним законодавством і Законом України «Про житлово- комунальні послуги» та прийнятими на його підставі нормативно правовими актами.

Згідно ст.1 Закону «Про житлово - комунальні послуги» №2188-VІІІ від 09.11.2017р. зі змінами № 2454-VIІІ від 07.06.2018 р. : Житлово - комунальні послуги це житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг;;

Згідно ч. 12 ст.1 Закону послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору;

Згідно ст.18 Закону - управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором. Управитель веде окремий облік доходів і витрат (облікову карту) щодо кожного багатоквартирного будинку, який перебуває в його управлінні, та забезпечує співвласникам багатоквартирного будинку вільний доступ до цієї інформації щодо їхнього будинку в порядку, передбаченому договором.

Згідно зі ст. 151 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язанні забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку при домову територію.

Відповідно до положень ст. 382 ЦК України власникам квартири у дво - або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщені, які розташовані у житловому будинку.

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 3.3 договору розцінки та тарифи на послуги, що надаються Виконавцем, перелік яких вказаний у додатку до договору, розраховуються на основі економічно обґрунтованих планових витрат з урахуванням планового прибутку та податку на додану вартість.

У п. 3.6 вказаного договору передбачено, що вартість додаткових послуг, що надається виконавцем за цим договором, може бути змінена Сторонами шляхом укладання Додаткової угоди.

Згідно зі ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З матеріалів справи вбачається, що за період з січня 2012 року по теперешній час відповідачем було встановлено до оплати рахунки за «охорону будинку» - «утримання служби охорони», які були оплачені позивачем, доказів того що позивач сплачув інші послуги, чи за інший період суду надано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: 1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики; 2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; 3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).

З матеріалів справи вбачається, що 24.12.2018 року відповідачем було надіслано пропозицію укласти додаткову угоду, про збільшення тарифів за надання додаткових послуг.

З наданого позивачем договору від 01.01.2012 року вбачається що між Фірмою «Т.М.М. »-TOB та ОСОБА_1 укладено договір № 238ДН-129 від 01.01.2012р., предметом якого є надання фірмою «Т.М.М. »-TOB послуг з утримання будинку АДРЕСА_1 та належної до нього прибудинкової території, забезпечення надання комунальних послуг централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведеня, газо-,електропостачання, опалення, а ОСОБА_1 зобов`язаний своєчасно сплачувати надані послуги у строки та на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п.6.1 про надання житлово комунальних та інших послуг № 238ДН-129 від 01.01.2012р вбачається, що договір набуває чинності з дня його укладення сторонами та діє до моменту його припинення або зміни власника приміщення.

Таким чином, згідно умов договору, він набув чинності 01.01.2012 р., та діє на даний час.

Діючим законодавством передбачена можливість дострокового розірвання договору, у загальному порядку, визначеному ЦК України для розірвання договорів, зокрема в судовому порядку.

На даний час у належному порядку питання про розірвання договору (чи визнання недійсним) сторонами не вирішено, тому даний договір є дійсним та діючим.

Тому суд, розглядаючи дану справу, виходить з того, що з 01.01.2019 року по даний час - договір , укладений між сторонами 01.01.2012р., діяв, і з нього для сторін існували і існують певні права та обов`язки, які підлягають належному виконанню обома сторонами, - як відповідачем (споживачем), так і позивачем (виконавцем).

Відповідно до статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Будь-який правочин є вольовою дією, і заради його оцінки з точки зору правових норм необхідне об`єктивоване вираження волі, що доступна для зовнішнього сприйняття. Це стає можливим за допомогою відповідних способів виявлення волі. Законодавець у ст. 205 ЦК України розмежовує форму правочину та способи волевиявлення. Як наслідок волевиявлення учасника (-ів) правочину може виражатися: а) у певних діях; б) у мовчанні; в) усно; г) письмово.

Таким чином правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю.

Так, позивач надав квитанції щодо сплати комунальних послуг, однак вони не містять інформації щодо яких саме послуги було здійснено оплату.

Стаття 204 ЦК закріплює презумпцію правомірності правочину. Це означає, що кожний вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Спростування презумпції правомірності правочину має місце тільки тоді коли недійсність правочину прямо встановлена законом або, якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили.

Однак, відповідних рішень щодо визнання вказаного договору або додаткової угоди недійсною суду не надано.

Розглядаючи даний спір, суд виходить виключно з умов договору і з норм закону, що регулюють дані правовідносини у сфері надання житлово- комунальних послуг.

Відповідно до п.1.2 договору виконавець надає житлово - комунальні послуги відповідно до переліків, зазначених у додатках до договору, за тарифами які розраховуються відповідно до встановленого нормативно - правовими актами порядку.

Додаткові послуги, які залежать від специфіки утримання будинку, розраховуються виходячи з обсягів наданих послуг за розцінками, затвердженими виконавцем та погодженими зі споживачем. виходячи з обсягів послуги і роботи, які не вказані в даному договорі, можуть бути виконані виконавцем і оплачені споживачем лише за додатковою угодою.

Згідно Додатку до договору № 238ДН-129 в додаткові послуги входила послуга «охорона будинку», тобто позивач погодився на надання даної послуги, так як підписав вказаний вище договір.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Отже, чинним законодавством передбачено три універсальні підстави розірвання договору: 1) за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом, 2) за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом, 3) у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Втім, позивачем не надано доказів щодо розірвання договору, або зміни його умов, окрім того з змісту позову вбачається що по суті позивач не згоден з тарифами на надання послуги « утримання служби охорони», які ним також не було оскаржено.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявність підстав, передбачених чинним законодавством України, які могли б свідчити, що вказаний договір було розірвано або змінено.

Сам факт звернення позивача до відповідача із заявою про відмову від послуги « утримання служби охорони» не є підставою для автоматичного припинення надання такої послуги .

Крім того, позивачем не було заявлено вимог ані щодо розірвання договору або додаткової угоди ані визнання його (її) недійсною.

За наведених підстав, як наслідок не підлягає задоволенню вимога позивача про визнання протиправною діяльність фірми «Т.М.М.» - ТОВ у відмові позивачу не користуватися додатковою послугою «утримання служби охорони», так як дана послуга передбачена умовами договору № 238 ДН -129 від 01.01.2012 року про надання житлово - комунальних послуг, який на сьогоднішний день є чиним та виконується сторонами.

Окрім того позивачем заявлена вимога про зобов`язання відповідача в подальшому не вказувати в квитанціях для оплати за послуги, яка надає фірма « Т.М.М. -ТОВ», послугу « утримання служби охорони».

Істотне значення для вирішення вказаної позовної вимоги має наступна обставина.

Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З огляду на вищевикладене вимога позивача про зобов`язання відповідача в подальшому не вказувати в квитанціях для оплати за послуги, яка надає фірма « Т.М.М. -ТОВ», послугу « утримання служби охорони, не підлягає задоволенню так як такий спосіб захисту не передбачений положеннями ст. 16 ЦК України, так як з урахуванням зазначених вимог діючого законодавства вимога заборонити вчиняти певні дії в майбутньому не може бути задоволена, оскільки захисту підлягає тільки порушене право.

Також не підлягає задоволенню вимога позивача про зобов`язання відповідача зменшити заборгованість за послуги « утримання служби охорони» за період з 01.02.2019 року по 31.08.2019 рік на суму 1322,79 гривень, так як окрім вказаного вище, зобов`язання відповідача зменшити заборгованість, без зазначення конкретних порушень при нарахуванні такої заборгованості та надання доказів на її спростування, не передбачено діючим законодавством в якості способу захисту прав, а саме по собі нарахування відповідачем заборгованості за спожиті комунальні послуги, не встановлює для позивача будь-яких обов`язків.

Зобов`язання відповідача зменшити заборгованість за надані послуги є різновидом претензії, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту. А все про що зазначала позивач у позовній заяві, може бути запереченням у разі пред`явлення до нього позову про стягнення суми заборгованості. Однак, як встановлено судом, таких вимог до нього не заявлено.

Крім того, суд зазначає, що у судовому засіданні представник відповідача навпаки заперечувала проти наявності заборгованості, а права зменшення або стягнення такої заборгованості є правом суб`єкта господарювання при здійсненні ним господарської діяльності, що охоплюється загальними засадами цивільного законодавства щодо свободи підприємницької діяльності.

Згідно акту звіряння розрахунків за період з 01.01.2019р. по 06.11.2019р. позивач щомісяця проводив оплату платежів за послуги надані Фірмою «Т.М.М.»-ТОВ, у травні та червні 2019р. ОСОБА_1 повністю погасив заборгованість за зазначені вище послуги. Станом на 06.11.2019р. заборгованість по особовому рахунку ОСОБА_1 за послуги, які надані Фірмою «Т.М.М.»-ТОВ по Договору № 238ДН-129 від 01.01.2012р. з урахуванням корегування тарифу, складає 1511, 76 грн. (одна тисяча п`ятсот одинадцять гривень 76 копійок) та є поточною заборгованістю.

Отже, суд виходить з того, що фактичні обставини, пов`язані із наявністю або відсутністю заборгованості позивача за житлово-комунальні послуги є предметом доказування при пред`явленні відповідачем позову про їх стягнення.

Щодо закриття провадження у справі у зв`язку відсутністю предмету спору, зазначене представником відповідача, суд вважає зазначити наступне.

Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, зокрема, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самі сторони врегулювали спірні питання.

Оскільки є невизначеність у правах і обов`язках сторін, це не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтями 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні даних позовних вимог з вищезазначених підстав.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, то підстави для стягнення відсутні.

Керуючись ст.ст.2,12,19,81,89,141, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Фірми « Т.М.М.» -ТОВ про порушення прав споживача при отриманні житлово - комунальних послуг, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, а якщо апеляційну скаргу подано- після закінчення апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, а у разі його ухвалення за відсутності учасників справи- в той же строк з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони та учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , адреса проживання : АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , РНОКПП - НОМЕР_2

Відповідач - Фірма « Т.М.М.» Товариство з обмеженою відповідальністю, адреса: м. Київ, вул.. Провіатська, б.3, ;

Суддя Т.О. Кононенко