ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/3323/19Головуючий у 1-й інстанції Грицак Р.М.
Провадження № 22-ц/817/852/19 Доповідач - Ткач О.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Ткач О.І.

суддів - Бершадська Г. В., Ходоровський М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника ТзОВ Домобудівник Становича Н.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю Домобудівник на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 28 травня 2019 року, яке ухвалено суддею Грицаком Р.М., повний текст якого складено 06.06.2019 року в цивільній справі № 607/3323/19,-

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст та підстави позовних вимог.

1.1. У лютому 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Домобудівник (надалі- ТзОВ Домобудівник) про стягнення середнього заробітку в розмірі 75 543 грн за затримку повного розрахунку при звільненні з 16 травня 2016 року по 01.10.2018 року, день фактичного розрахунку, в подальшому уточнено кінцеву дату -11.02.2019 року, день подачі позову.

1.2. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що 16 травня 2016 року його звільнено за прогул з посади начальника деревообробного цеху.

1.3. Вказане звільнення ним було оспорено в судовому порядку, як і стягнення оплати за час вимушеного прогулу з 01.10.2015 року по 16.05.2016 року.

1.4. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 02.08.2018 року в справі № 607/6874/17, визнано незаконним наказ про звільнення ОСОБА_1 за прогул без поважних причин, поновлено його на попередній посаді та стягнуто з ТзОВ Домобудівник кошти за час вимушеного прогулу та грошові кошти за час простою.

1.5. 03 серпня 2018 рок відповідач поновив його на посаді.

1.6. В той же день, 03.08.2018 року його звільнено з посади відповідно до пункту 1 статті 36 КЗпП України згідно з поданої ним заяви.

1.7. Присуджені судом кошти виплачувались відповідачем протягом серпня - вересня 2018 року. Останній платіж проведено 01 жовтня 2018 року .

1.8. Порушення своїх прав вбачає в тому, що TзOB Домобудівник не виплатило в день звільнення, 16.05.2016 року, належних йому як звільненому працівникові коштів, що є порушенням вимог статті 116 КЗпП України.

1.9. Просить відповідно до статті 117 КЗпП України стягнути з відповідача середньомісячний заробіток, виходячи з середньоденної заробітної плати в 126, 75 грн за період з 16.05.2016 року (дати звільнення) до 01.10.2018 року (день повного розрахунку після звільнення) в сумі 75 543 грн.

1.10. В подальшому, з посиланням на додаткове рішення в справі №607/6874/17 від 15.01.2019 року, яким достягнуто з відповідача індексацію на несвоєчасну виплачену зарплату за період простою, просить стягнути 86 534,25 грн. за період з 01.10.2018 року до 11.02.2019 року.

1.11. 25 березня 2019 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про стягнення моральної шкоди в сумі 50 000 грн.

1.12. Моральних страждань зазнав в результаті незаконного звільнення, на ґрунті нервового стресу відбулось загострення фізичних недуг, виникла нестача коштів, що порушило звичні життєві зв`язки (а.с. 49-51).

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

2.1. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 28 травня 2019 року позов ОСОБА_1 до TзOB Домобудівник задоволено частково:

стягнуто з TзOB Домобудівник на користь ОСОБА_1 2 000 грн. моральної шкоди та на користь держави 768 грн. 40 коп. судового збору.

2.2. У решті позовних вимог відмовлено.

2.3. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивача судом поновлено на роботі, йому виплачено середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу та простою, відтак відсутні правові підстави, передбачені ст. 117 КЗпП України.

2.4. Частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, суд погодився з доводами позивача, що мало місце незаконне звільнення в результаті якого позивач зазнав моральних страждань, які виразились в погіршення фізичного стану, порушення усталеного укладу життя, що потребувало додаткових зусиль для організації свого життя та життя сім`ї.

3. Короткий зміст апеляційної скарги.

(А)

3.1. У липні 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення норм процесуального права і з неправильним застосуванням норм матеріального права.

3.2. Просить рішення Тернопільського міськрайонного суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги:

3.3. Судом необґрунтовано не застосовано до вказаних правовідносин положення статті 117 КЗпП України, оскільки після ухвалення 02.08.2018 року Тернопільським міськрайсудом рішення в справі №607/6874/17, ТзОВ Домобудівник добровільно не виплатило належну йому на день звільнення 16.05.2016 року, розрахункову суму.

3.4. Суд необґрунтовано зменшив розмір компенсації моральних страждань, який є меншим за прожитковий мінімум, що, на його думку, не є співрозмірним із душевними переживаннями та втратою здоров`я, які спричинені порушенням його трудових прав

(Б)

3.5. У жовтні 2019 року ТзОВ Домобудівник подало апеляційну скаргу на рішення в частині задоволення вимог про стягнення моральної шкоди, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення норм процесуального права і з неправильним застосуванням норм матеріального права.

3.6. Просить рішення Тернопільського міськрайонного суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги:

3.7. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом із пропуском строку позовної давності, однак суд першої інстанції проігнорував рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 року № 4-рп/2012.

3.8. Початком перебігу строку позовної давності є 16.05.2016 року дата звільнення позивача. Крім того, у своїй позовній заяві ОСОБА_1 підтвердив факт його ознайомлення із наказом про звільнення в березні 2017 року і неотримання заробітної плати.

3.9. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та при відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

4. Аргументи учасників справи.

(А)

4.1. 11 жовтня 2019 року надійшов відзив ТзОВ Домобудівник на апеляційну скаргу ОСОБА_1 (а.с. 133-136).

4.2. ТзОВ Домобудівник заперечило доводи апеляційної скарги, як такі що не відповідають дійсним обставинам справи, та просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1

4.3. Вказує на те, що із ОСОБА_1 16.05.2017 року не проведено розрахунок в день його звільнення, оскільки він був відсутній на робочому місці.

4.4. Під час поновлення та звільнення ОСОБА_1 на роботі 03.08.2018 року з ним проведено всі необхідні розрахунки. Жодних претензій позивач не заявляв.

(Б)

4.5. Позивач ОСОБА_1 своїм правом на подачу відзиву не скористався.

(В)

4.6. В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник викладені в апеляційній скарзі доводи підтримали, заперечили доводи апеляційної скарги ТзОВ Домобудівник.

4.7. Позивач додатково суду пояснив, що моральні страждання пов`язує з його незаконним звільнення в 2017 році, яке оскаржив до суду. Однак за порадою адвоката, у вказаній справі не звертався про компенсацію моральної шкоди.

4.8. Присуджені судом в справі № 607/6874/17 кошти він отримав повністю, ще до апеляційного перегляду судового рішення у вказаній справі.

4.9. Особову карту та трудову книжку він надав роботодавцю лише у серпні 2018 року, оскільки вказані документи знаходились у нього. Трудову книжку йому повернули працівники Національної поліції в Тернопільській області, а особову карту йому передали працівники відділу кадрів.

(Г)

4.10. Представник ТзОВ Домобудівник Станович Н. ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги, заперечив доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 , просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення на користь позивача моральної шкоди, та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

5. Обставини справи.

5.1. 16 травня 2016 року ОСОБА_1 , начальника столярного цеху, звільнено з роботи за прогул (відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин) на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України, згідно із наказом ТзОВ Домобудівник від 16.05.2016 року №16/05/16-14 (а.с. 17, 18).

5.2. 01 червня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду із позовом (з урахуванням уточнених позовних заяв) про визнання протиправним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за період з 01.10.2015 року по 16.05.2016 року та середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу (а.с. 33-37).

5.3. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 02.08.2018 року в справі № 607/6874/17 позов ОСОБА_1 задоволено частково (а.с. 5-10):

визнано незаконним наказ голови комісії з припинення ТзОВ Домобудівник № 16/05/16-14 від 16.05.2016 року Про звільнення за прогул без поважних причин ОСОБА_1 ;

поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника деревообробного цеху ТзОВ Домобудівник з 16.05.2016 року;

стягнуто з ТзОВ Домобудівник на користь ОСОБА_1 70 219, 50 грн. середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу за період з 17.05.2016 року до 02.08.2018 року із врахуванням установлених законодавством України податків та зборів.

Стягнуто з ТзОВ Домобудівник на користь ОСОБА_1 заробітну плату за період простою з 01.10.2015 року по 14.03.2016 року в розмірі 7 225,79 грн. та заробітну плату за період з 14.03.2016 року по 17.05.2016 року в розмірі 2 849,10 грн., із врахуванням установлених законодавством України податків, зборів та обов`язкових платежів.

Стягнуто з ТзОВ Домобудівник 1 920 грн. судового збору в дохід держави.

5.4. Листом ТзОВ Домобудівник від 03.08.2018 року повідомило позивача, що для належного виконання вказаного рішення суду в справі №607/6874/17 необхідно надати підприємству трудову книжку та особову картку. Вказані документи були одразу ж надані ОСОБА_1 (а.с. 42).

5.5. 03 серпня 2018 року ТзОВ Домобудівник поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника деревообробного цеху та виплачено йому 20 640,31 грн. заробітної плати, що стверджується наказом ТзОВ Домобудівник від 03.08.2018 року № 3/08/18-3 та відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків (а.с. 22, 38)

5.6. Того ж дня, після поновлення на роботі, ОСОБА_1 подав заяву про звільнення, на підставі якої його було звільнено за згодою сторін згідно з наказом директора ТзОВ Домобудівник № 3/08/18-4 від 03.08.2018 року (а.с. 41, 40).

5.7. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 07.11.2018 року апеляційну скаргу ТзОВ Домобудівник залишено без задоволення, рішення Тернопільського міськрайонного суду від 02.08.2018 року - без змін (а.с. 11-16).

5.8. Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 15.01.2019 року в справі № 607/6874/17 зобов`язано ТзОВ Домобудівник виплатити ОСОБА_1 . 2 845,78 грн. індексації за невиплачену заробітну плату за період з 01.10.2015 року по 16.05.2016 року (а.с. 52-53).

6. Позиція апеляційного суду:

6.1. Відповідно до статті 367 ЦПК- Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. (ч. 6 ст. 367 ЦПК України)

6.2. Згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

6.3. Оскаржуване рішення вказаним вимогам процесуального права відповідає частково.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції

А) щодо застосування статті 117 КЗпП України

6.4. Відповідно до вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

6.5. Згідно із статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

6.6. Судом першої інстанції встановлено, що не оспорюється сторонами, що між сторонами виник спір з приводу законності підстав звільнення позивача 16.05.2016 року та виплату заробітку за час простою за період з 01.10.2015 року по 14.03.2016 року та заробітку до часу звільнення.

6.7. В 2017 році позивач обрав спосіб захисту: звернувся до суду про поновлення порушених трудових прав шляхом поновлення на роботі та виплату середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу (стаття 235 КЗпП України).

6.8. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 02.08.2018 року в справі №607/6874/17 поновлено ОСОБА_1 на роботі та стягнуто середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу, яке виконане ТзОВ Домобудівник в повному обсязі 10.10.2018 року, до моменту розгляду судом апеляційної інстанції справи по суті (07.11.2018 року).

6.9. Суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вищевказаним судовим рішенням відновлено порушене право позивача в обраний ним спосіб, а тому відсутні правові підстави для застосування санкцій, які закладені в статті 117 КЗпП України.

Б) щодо компенсації моральних страждань

6.10. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

6.11. Відповідно до статті 9 ЦК України - Положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

6.12. Частиною першою статті 233 КЗпП України встановлено строки для звернення працівника до суду з приводу вирішення трудових спорів: один місяць - у справах про звільнення; три місяці - щодо вирішення інших трудових спорів.

6.13. Вирішуючи спір щодо стягнення моральної шкоди за порушення вимог трудового законодавства, суд першої інстанції залишив поза увагою, пропуск позивачем строку звернення до суду у вказаній категорії справ.

6.14. Конституційний Суд України рішенням від 22.02.2012 року №4-рп/2012 підтвердив існування скорочених строків звернення до суду за захистом порушених трудових прав. Одним із самостійних способів захисту, які вправі обрати працівник, є право вимоги компенсації моральних страждань внаслідок незаконного звільнення.

6.15. Про порушене право (незаконність звільнення) позивач дізнався в 2017 році, що встановлено судовим рішенням в справі № 607/6874/17 (а.с. 7 зв.).

6.16. Позивачем не наведено суду жодних доказів на підтвердження поважності причин пропуску вказаного строку та підстав для його поновлення. Доводи позивача про те, що до цих спірних правовідносин строки звернення до суду не застосовується є безпідставними.

6.17. При вказаних обставинах висновок суду першої інстанції є безпідставним.

6.18. Інші наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди із висновком суду щодо установлення фактичних обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.

7. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги:

(1) Щодо суті апеляційної скарги

7.1. Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення;

7.2. Згідно із статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

7.3. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

7.4 Апеляційна скарга ТзОВ Домобудівник підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди скасуванню та ухваленню нового рішення.

7.5. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення.

(2). Щодо розподілу судових витрат.

7.6. Згідно із статтею 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови, суд апеляційної інстанції повинен зазначити розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

7.7. Враховуючи те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, судові витрати, які понесені з перегляду справи в суді апеляційної інстанції покладаються на ОСОБА_1 у межах суми ним понесеної.

7.8. Оскільки, апеляційний суд задовольнив апеляційну скаргу ТзОВ Домобудівник, то із ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір, сплачений ТзОВ Домобудівник за перегляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 1 152,60 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 259, 374, 375, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Домобудівник задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 28 травня 2019 року в частині задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з TзOB Домобудівник моральної шкоди та судового збору скасувати, в цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні вказаної позовної вимоги.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Судові витрати, понесені ОСОБА_1 , покласти на нього.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь TзOB Домобудівник (, зареєстрованого за адресою: м. Тернопіль, вул. Лозовецька, 13) 1 152,60 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 листопада 2019 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи