КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2019 року

м. Київ

справа № 761/21872/18

провадження № 22-ц/824/4094/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

за участю секретаря судового засідання - Нечваль А.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Вусо»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 грудня 2018 року у складі судді Юзькової О.Л.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» про стягнення шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду з позовомдо ПрАТ «Страхова компанія «Вусо» про стягнення шкоди.

В обґрунтування вимог зазначав, що 18 листопада 2017 року о 23 год. 25 хв. на перехресті вулиць ОСОБА_3 та Володимирської в місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Opel Vectra д.н.з. НОМЕР_4 та автомобіля позивача марки Chevrolet Cruz д.н.з. НОМЕР_1, внаслідок якої автомобіль ОСОБА_1 отримав механічні пошкодження. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня 2017 року водія Opel Vectra д.н.з. НОМЕР_4 - ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність водія Opel Vectra д.н.з. НОМЕР_4 - ОСОБА_4 застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Вусо» згідно з полісом №АМ/0476790, 27 листопада 2017 року позивач звернувся до відповідача з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та з заявою про виплату страхового відшкодування.

Зауважував на тому, що до 06 грудня 2017 року відповідач не направив експерта для визначення вартості збитків, понесених ОСОБА_5, а тому 06 грудня 2017 року позивач повторно звернувся до ПрАТ «СК «Вусо» з заявою, в якій, зокрема, повідомив, що первинний огляд автомобіля здійснюватиметься о 12 год. 00 хв. на станції технічного обслуговування за адресою: м. Київ, вул. С. Бандери, 22.

Зазначав, що з огляду на те, що представник відповідача не з'явився, позивач самостійно звернувся до ПАТ «Українська автомобільна корпорація» з метою визначення вартості матеріальних збитків.

Вказував, що 22 грудня 2017 року ПАТ «Українська автомобільна корпорація» видано акт виконаних робіт №ЗНMS 014453 щодо вартості виконаних ремонтних робіт автомобіля позивача марки Chevrolet Cruz д.н.з. НОМЕР_1, які становлять 39 759,02 грн.

При цьому, посилався на те, що відповідач на вимогу позивача не відшкодував йому вартість виконаних робіт, у зв'язку з чим просив стягнути з ПрАТ «СК «Вусо» на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 39 759,02 грн. та понесені ним судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 грудня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Вусо» на користь позивача грошові кошти у розмірі 30 378,20 грн. та судовий збір у сумі 538,51 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, 18 січня 2019 року представник позивача ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки уважає, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував положення статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якою передбачено, зокрема, що у разі визнання вимог заявника обґрунтованими страховик зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Уважає, що розмір відшкодування матеріальної шкоди повинен відповідати фактичній оплаті проведеного ремонту автомобіля, проте, на його думку, суд першої інстанції вказані обставини справи не врахував, також як і не врахував акт виконаних робіт №ЗНMS 014453 від 22 грудня 2017 року.

Відповідач своїм процесуальним правом на подачу до суду відзиву на апеляційну скаргу не скористався, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив.

Учасники справи у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися відповідно до вимог закону, причини своєї неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, посилаючись на статті 29, та 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виходив з того, що страховиком у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а також з того, що саме страхувальником або винною особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи.

Проте, у повній мірі з таким висновком суду колегія не погоджується з огляду на таке.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що 18.11.2017 року о 23 год. 25 хв. на перехресті вулиць ОСОБА_3 та Володимирської у місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Chevrolet», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, та автомобіля марки «Opel», державний номерний знак НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_4.

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 20 грудня 2017 року винним у вчиненні вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди визнано водія автомобіля марки «Opel», державний номерний знак НОМЕР_4 - ОСОБА_4, цивільно-правова відповідальність якого на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Вусо»» згідно Полісу №АМ/0476790 від 03.07.2017 року.

У результаті вказаної ДТП автомобілю марки «Chevrolet», державний номерний знак НОМЕР_2, були завдані механічні пошкодження, які позивач, відповідно до наданого акту виконаних робіт № ЗНМS014453 від 22.12.2017 року, оцінив у 39 759,02 грн.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Види обов'язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Предметом позову є вимога про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, у розмірі 39 759,02 грн.

Положеннями ч. 1 ст.1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортних засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок.

Таким чином, як установлено судом, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 на час скоєння ДТП була застрахована ПрАТ «Страхова компанія «Вусо»», про що свідчить копія Полісу №АМ/0476790 від 03.07.2017 року.

Відповідно до положень ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

У Законі України "Про страхування" встановлено види обов'язкового страхування, одним із яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (пункт 9 частини 1 статті 7 Закону). Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

За змістом цього Закону (статті 9, 22 - 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Отже, страховик ПрАТ «СК «Вусо» за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки. Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статі 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50 000 на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Зокрема, правила відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені статтею 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), згідно пункту 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Таким чином, ПрАТ «СК «Вусо» за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно вимог п.п. 34.2, 34.3 ст. 34 Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

При цьому, згідно п. 36.2 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний, зокрема, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими, прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

З матеріалів справи убачається, що позивачем було вчасно повідомлено ПрАТ «Страхова компанія «Вусо» про дорожньо-транспортну пригоду, вчинено дії щодо повідомлення відповідача і про здійснення оцінки пошкоджень автомобіля позивача, а також надано страховій компанії всі необхідні документи для виплати ОСОБА_1 страхового відшкодування у зв'язку із ДТП, що також не заперечувалося і представником страхової компанії.

Разом з тим, ПрАТ «СК «Вусо»не вчинило будь-яких дій, передбачених статтею 34 Закону після отримання нею інформації про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати).

Окрім того, судом установлено та не заперечувалося ПрАТ «Страхова компанія «Вусо», що страхова виплата відповідачем не проведена.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, місцевий суд дійшов правильного висновку, що страховою компанією порушено взяті на себе зобов'язання за договором страхування.

Таким чином, звертаючись до суду з вказаним позовом ОСОБА_1, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що згідно акта виконаних робіт № ЗНМS014453 від 22 грудня 2017 року, вартість таких робіт по ремонту його автомобіля «Chevrolet», державний номерний знак НОМЕР_2, склала 39 759,02 грн.

Окрім того, в матеріалах справи міститься копія звіту № 15/12/17 про оцінку вартості збитку, нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу (КТЗ), зробленого на замовлення ОСОБА_1, згідно якого вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових КТЗ (який становить 0,4667) складає 40 541,91 грн.

У відзиві на позовну заяву ПрАТ «СК «Вусо», наводячи свій розрахунок, посилалося на те, що страхове відшкодування не може перевищувати фактично понесених витрат на ремонт автомобіля, виходило з розрахунку, проведеного позивачем на підставі акту виконаних робіт №ЗНМS014453 від 22.12.2017 року з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу деталей 0,4667, який визначено у Звіті, і розміру франшизи, та погодилось із розміром страхової виплати у сумі 30 378,20 грн.

Отже, як позивач, так і відповідач при визначенні розміру завданих збитків виходили з акту виконаних робіт № ЗНМS014453 від 22.12.2017 року, до якого відповідачем застосовано коефіцієнт фізичного зносу у розмірі, визначеному у Звіті про оцінку вартості збитку, якому, як доказу по справі, належної правової оцінки судом першої інстанції надано не було та який не враховувався при ухваленні рішення.

Статтею 29, пунктом 32.7 статті 32 цього Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092).

Відповідно до вимог пункту 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою:

Сврз = С р + С м + С с Х (1- Е З), де:

С р - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн.;

С м - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн.;

С с - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн.;

Е З - коефіцієнт фізичного зносу.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Разом з тим, відповідно до пункту 7.38 Методики коефіцієнт фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує, зокрема: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ.

Пунктом 7.39 Методики передбачені винятки стосовно використання зазначених вимог: якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

Зі звіту№ 15/12/17 убачається, що рік випуску автомобіля позивача марки Chevrolet Cruz, д.н.з. НОМЕР_1 - 2014 рік. Фактичний середньорічний пробіг на 01 грудня 2017 року при строку експлуатації 3 роки, 11 місяців складає 27 564 км. При цьому, нормативний середньорічний пробіг для даного КТЗ становить 19 500 км. Згідно показника одометра пробіг КТЗ - 107 968 км.

Таким чином, фактичний пробіг КТЗ становив 107 968 км за 3 роки та 11 місяців, а нормативний пробіг за цей же період мав би становити 76 375 км, а отже фактичний пробіг автомобіля позивача у розумінні пункту 7.39 Методики не перебільшує нормативний більше ніж удвічі.

Окрім того, відповідно до протоколу та акту огляду автомобіля позивача марки Chevrolet Cruz, д.н.з. НОМЕР_1, будь-яких пошкоджень даного транспортного засобу, які не мають відношення до вчиненого ДТП, не встановлено, дані про те, що складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації відсутні, також як і відсутні в матеріалах справи відомості, що даний транспортний засіб експлуатувався в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4 Методики.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що оскільки строк експлуатації автомобіля позивача не перевищує 7 років, його фактичний пробіг не перебільшує вдвічі нормативний, відомості про те, що складові частини кузова, кабіни, рами вказаного автомобіля відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації, або щодо експлуатації КТЗ в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4, відсутні, коефіцієнт фізичного зносу автомобіля НОМЕР_3, має бути таким, що дорівнює нулю, що повністю узгоджується з положеннями пунктів 7.38, 7.39 Методики.

Згідно акту виконаних робіт №ЗНMS 014453 від 22 грудня 2017 року вартість таких робіт склала 39 759,02 грн., сплати за які підтверджується копіями рахунку-фактури та платіжних доручень, а також листом філії АТ «Українська автомобільна корпорація» «Автомобільний центр Київ».

З матеріалів справи убачається, що страхова компанія не заперечувала щодо об'єму виконаних робіт та переліку замінених запчастин, а тому з урахуванням дійденого апеляційним судом висновку щодо коефіцієнту фізичного зносу, який повинен дорівнювати нулю, колегія суддів уважає, що вартість виконаних робіт по ремонту автомобіля позивача у розмірі 39 759,02 грн. є обґрунтованим.

Разом з тим, відповідно до статті 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до п. 36.6 ст. 36 Закону саме страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

А тому, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок зі виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до Полісу №АМ/0476790 від 03 липня 2017 року розмір франшизи становить 1 000,00 грн.

Отже, від суми фактичних витрат, понесених ОСОБА_1 на ремонт автомобіля, а саме, 39 759,02 грн., згідно статті 12 Закону підлягає відрахуванню розмір франшизи - 1 000 грн.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що ПрАТ «СК «Вусо» має нести відповідальність за шкоду у розмірі 38 759,02 грн. (39 759,02 грн. - 1 000,00 грн.).

Враховуючи викладене, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції, погодившись з доводами представника відповідача, що страховиком у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, не врахував норми Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, які є обов'язковими для застосування при розрахунку коефіцієнту фізичного зносу, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про стягнення з ПрАТ «СК «Вусо» грошових коштів на відшкодування витрат, пов'язаних з ДТП, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0,4667.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Належними, відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Проте, всупереч вимог чинного процесуального законодавства України, стороною позивача не надано суду жодного доказу, який би містив інформацію про надання такої допомоги, здійснення відповідних витрат, а тому підстави для вирішення питання про стягнення витрат на правову допомогу з відповідача відсутні, про що вірно зазначено місцевим судом.

Таким чином, колегія уважає, що суд першої інстанції, не перевіривши необхідність застосування коефіцієнту фізичного зносу при визначенні вартості відновлювального ремонту, а також правильність його розрахунку, дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 30 378,20 грн., що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Наведені порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи при вирішенні позову, є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог частково.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з ПрАТ «СК «Вусо» на користьОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 687,18 грн. та апеляційної скарги - 1 030,77 грн., а всього 1 717,95 грн.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 грудня 2018 року - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» про стягнення шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» на користь ОСОБА_1грошові кошти у розмірі 38 759,02 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» на користь ОСОБА_1судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 1 717,95 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 березня 2019 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай