Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

25 листопада 2019 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Малюк В.М.

при секретарі - Матіко Я.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород цивільну справу №308/10005/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням та за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні жилими приміщеннями шляхом вселення,-

В С Т А Н О В И В :

05.09.2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з вказаною позовною заявою, яку мотивує тим, що вона є власником будинку по АДРЕСА_1 . У даному будинку зареєстрований її син ОСОБА_2 , який 23.09.2000 році одружився з ОСОБА_3 . Однак, відповідач ОСОБА_2 за вказаною адресою не проживає більше 10-ти років, а саме з 01.10.2009 р. по сьогоднішні день фактично проживає з своєю сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 . Оскільки факт реєстрації відповідача за вказаною вище адресою порушує права позивача щодо користування та розпорядження даним житловим приміщенням, то просить суд задовольнити позовні вимоги, та винести рішення, яким визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщеннями, а саме будинком що за адресою АДРЕСА_1 та зняти його з реєстрації місця проживання за вищевказаною адресою.

12.11.2018 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні жилими приміщеннями шляхом вселення, мотивуючи його тим, що він являється сином ОСОБА_1 , народився і постійно проживає у будинку АДРЕСА_1 . Згоду на реєстрацію отримав від колишнього власника будинковолодіння своєї бабусі ОСОБА_4 23.09.2000 року він одружився і у дворогосподарстві АДРЕСА_1 , став будувати для власного житла окрему будову-типу літньої кухні, після завершення будівництва із 2002 року він з дружиною стали у ній проживати, де і знаходиться їхнє особисте майно - меблі, речі побуту та особисті речі і по теперішній час. Комунальні послуги вони платили порівно. Зареєструвати дружину та дітей до збудованого ними нерухомого майна - типа літньої кухні він не мав змоги, оскільки позивачка ОСОБА_1 на введення новобудови в експлуатацію на його прізвище не дає згоди. У вересні 2017 року ОСОБА_1 на вхідних дверях до дврогосподарства АДРЕСА_1 замінила замки, чим зробила перешкоди йому та його сім`ї проживати за місцем його законної реєстрації. Іншого житла та місця реєстрації він ніколи не мав і не має. Таким чином просить суд усунути йому перешкоди в користуванні жилими приміщеннями шляхом вселення до будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 10.09.2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням та справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні жилими приміщеннями шляхом вселення, об`єднано в одне провадження, з присвоєнням справи єдиного унікального номеру №308/10005/18.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена своєчасно і належним чином, однак її представник - адвокат Йосипчук О.В. подав суду заяву, якою просить розглянути справу у їх відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задоволити. Проти винесення заочного рішення не заперечують. У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення просить відмовити.

ОСОБА_2 та його представники в судове засідання не з`явилися повторно, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, в т.ч. шляхом розміщення повідомлення на офіційному веб сайті судової влади України, а тому суд в порядку ст. 280 ЦПК України, вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

За приписом ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 2 ст.13 та ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 31.10.2005 року реєстраційний №12593067 являється власницею житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

З домової книги та довідки №1030/19-06 від 18.09.2018 р. вбачається, що в будинку по АДРЕСА_1 значаться зареєстрованими ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_6 .

З актів про встановлення факту не проживання особи за місцем проживання №2881 від 20.07.2018 року та № 2470 від 27.10.2018 року, складеного директором ТОВ «Управління житлом» ОСОБА_11 слідує, що ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 починаючи з 01.10.2009 року не проживає.

З нотаріально посвідченої письмової заяви від 06.11.2019 року серії НОМЕР_1 свідка ОСОБА_7 , який є рідним братом відповідача ОСОБА_2 слідує, що останній після одруження в 2000 році, разом зі своєю дружиною мешкали в будинку батьків дружини в с. Холмок. Через деякий час ОСОБА_2 зі своєю дружиною та маленькою дитиною переїхали жити в гараж-літню кухню, що розташована на території дворогосподарства по АДРЕСА_1 . На той час вказаний гараж-кухня вже був збудований. Проживши близько чотири роки ОСОБА_2 добудував за допомогою його батьків будинок за адресою: АДРЕСА_2 , в який у 2006 році він у добровільному порядку переїхав жити разом із своєю сім`єю де проживає і на даний час. Батьки на протязі 11 років просять ОСОБА_2 знятися з реєстрації місця проживання з адреси: АДРЕСА_1 , однак він добровільно знятися з реєстрації місця проживання не бажає. Жодної участі в догляді за будинком не бере та не сплачує витрати на комунальні послуги.

З нотаріально посвідченої письмової заяви від 06.11.2019 року серії НОА 918734 свідка ОСОБА_8 слідує, що вона знайома з позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_5 більше 12 років, оскільки її донька ОСОБА_9 є дружиною їх молодшого сина ОСОБА_6 . На момент знайомства з цією родиною відповідач ОСОБА_2 вже не проживав разом з батьками по АДРЕСА_1 , а проживав з своєю родиною у своєму власному будинку по АДРЕСА_2 .

З нотаріально посвідченої письмової заяви від 06.11.2019 року серії НОМЕР_2 свідка ОСОБА_10 , слідує, що вона більше 40 років проживає в будинку по АДРЕСА_3 і є сусідкою позивачки ОСОБА_1 , оскільки її будинок розташований навпроти будинку АДРЕСА_1 . У вищевказаному будинку проживають виключно позивачка ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_5 . Також у дворі вказаного господарства наявний гараж-літня кухня в якій з 2007 року проживає молодший син зі своєю дружиною та трьома дітьми. Старший син ОСОБА_2 з своєю сім`єю вже понад 10 років не проживають за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки вони переїхали проживати у свій власний будинок. Жодного разу вона не бачила, щоб батьки чинили йому та його родині перешкоди в доступі до вищевказаного дворогосподарства.

З довідок №2783 від 18.10.2016р. та за № 1447 від 11.07.2018 року виданих виконкомом Баранинської сільської ради вбачається, що ОСОБА_2 проживає без реєстрації в житловому будинку, за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст. 150 Житлового кодексу громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, здавати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Виходячи з аналізу наведених вище норм матеріального права та враховуючи те, що ОСОБА_1 є законною власницею вищевказаного будинку і факт реєстрації ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 перешкоджає позивачці у володінні, користуванні та розпорядженні належним їй будинком, суд приходить до висновку, що поданий ОСОБА_1 позов в цій частині є обґрунтованим, а тому підлягає до задоволення.

Що стосується вимоги позивачки про зняття відповідача з реєстраційного обліку, то вказану вимогу, суд вважає передчасною, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням є підставою для зняття її з реєстраційного обліку та є обов`язковим для виконання відповідними органами, уповноваженими на зняття такої особи з реєстраційного обліку.

За таких обставин поданий ОСОБА_1 позов підлягає до часткового задоволення.

Що стосується поданого ОСОБА_2 позову до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, то такий підлягає залишенню без розгляду з наступних підстав.

Відповідно до ч.5 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Пунктом 3 частини 1 статті 257 ЦПК України визначено, що належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що особа, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальним правами та неухильно виконувати свої процесуальні обов`язки.

Європейський Суд з Прав Людини у своєму рішенні у справі "Варбанов проти Болгарії" (Varbanov v. Bulgaria), №31365/96, пункт 36, ECHR 2000-X) підкреслив, "що право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та мати розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями".

Європейський суд з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме позивач. Так, в рішенні від 07 липня 1989 року в справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» Суд зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання".

Крім того, в своїх рішеннях Європейський суд неодноразово акцентував, що позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу "сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки".

Відповідальність за швидке здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на державні судові органи. Однак, розумність тривалості судового провадження залежить не тільки від складності справи, її обставин та предмета спору, але і поведінки сторін. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Вказана практика ЄСПЛ знайшла своє відображення і в нормах ЦПК України. Так, п.11. ст.2 ЦПК України встановлено, що основними засадами судочинства є неприпустимість зловживання сторонами своїми процесуальними правами.

Враховуючи зазначене та приймаючи до уваги те, що ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленим про розгляд справи не з`явився у судові засідання без поважних причин повторно, від нього до суду не надходила заява про розгляд справи у його відсутності, виходячи з вимог п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, суд вважає, що позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, слід залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст. 10, 49, 76, 79, 211, 228, 244, 258 259, 264, 265, 280 282, 289, 223, 257 ч.1 п.3, 260, 353 ЦПК України, ст.ст. 16, ч.1 ст. 383, ст. 391, ч.2 ст. 405 ЦК України, ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням - задоволити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком, що за адресою АДРЕСА_1 .

В решті вимог позову відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні жилими приміщеннями шляхом вселення - залишити без розгляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області.

Повний текст рішення суду складено 02 грудня 2019 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.М. Малюк