Номер провадження 2/754/4464/19
Справа №754/1901/19
04 листопада 2019 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:
Головуючого - судді Галась І.А.,
при секретарі - Стеці Б.В.
у відсутності сторін
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.Груп» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виселення та зняття з реєстрації,
Позивач ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.Груп», діючи через директора Вітницького В.М. звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про виселення та зняття з реєстрації.
Вимоги позову обґрунтовано наступним.
19 серпня 2005 року між Акціонерним комерційним банком «Форум» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №0021/05/00-N. Згідно з п. 1.1, 1.2, 1.3 кредитного договору позичальникам було надано кредит у сумі 33 000 Доларів США на строк користування до 18 серпня 2020 року зі сплатою 13% річних.
Для забезпечення зобов`язань за Кредитним договором 19 серпня 2005 року між Банком та Відповідачем 1 був укладений іпотечний договір, предметом якого є передача Іпотекодавцями Банку в іпотеку квартири АДРЕСА_1 , яка складається з однієї жилої кімнати загальною площею 36.6 кв.м., житловою площею 19.10 кв.м.
24 вересня 2018 року між Банком та ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» були укладені договори відступлення (купівлі - продажу) права вимоги № 1270-Ф за Кредитним договором та відступлення прав за договором іпотеки за Іпотечним договором. У зв`язку з уступкою права вимоги відбулась зміна Кредитора за кредитними та похідними від них зобов`язаннями. Таким чином, на сьогодні Кредитором за Кредитним договором є Позивач, який також є Іпотекодержателем за Іпотечним договором.
На момент придбання права вимоги за Кредитним договором у Відповідача 1 була заборгованість пов`язана з невиконанням кредитних зобов`язань, у зв`язку з чим Позивачем була направлена вимога Відповідачу 1 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в разі не задоволення вимог Кредитора. На момент подачі позову, вимоги Позивача не задоволені, у зв`язку з чим останній має намір звернути стягнення на предмет іпотеки.
Позивач наголошує, що Відповідач 2, Відповідач 3, Відповідач 4 були зареєстровані у Квартирі після укладання Іпотечного договору без згоди Банка. З наведеного вбачається, що реєстрація Відповідача 2, Відповідача 3 та Відповідача 4 є фіктивною. Наявність зареєстрованих осіб перешкоджає Позивачу реалізувати своє право Іпотекодавця в частині звернення стягнення на Предмет іпотеки.
Посилаючись на викладені обставини справи, позивач ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.Груп», діючи через директора Вітницького В .М . просить суд: висилити та зняти з реєстрації всіх мешканців, з квартири АДРЕСА_1 , яка складається з однієї жилої кімнати загальною площею 36.6 кв.м., житловою площею 19.10 кв.м., з наданням їм приміщення з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 ЖК Української PCP, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ; стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» сплачений судовий збір.
Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Згідно до ч. 1ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин.
Згідно з правилами ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначена справа є малозначною, як справа незначної складності, враховуючи, що ціна позову в цій справі не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 08 лютого 2019 року відкрито провадження в справі. Розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання по справі.
Позивач до судового засідання не з`явився, подав заву про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримав та просив задовольнити. Не заперечував проти розгляду справи в порядку заочного провадження.
Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до судового засідання не з`явилися. Відповідачам надіслана судова повістка відповідно до ст.128-130 ЦПК України за місцем реєстрації, рекомендованим поштовим відправленням про час та місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомлено.
Поштова кореспонденція, надіслана відповідачам в порядку ст. 130 ЦПК України не вручена, з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». Причини неявки суду не повідомлено.
Відзивів на позовну заяву, в порядку ст. 178 ЦПК України відповідачами подано не було.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до п.11 ч.1 ст.2, п.5 ч.5 ст.12 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Згідно з ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
У відповідності зі ст. 223 ч. 3 п. 1 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки
Так в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Пономарьов проти України" від 3 квітня 2008 року було зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.
Слід звернути увагу і на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за її участю, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
З огляду на вищезазначені обставини, та з урахуванням того, що Відповідачі будучи повідомлені належним чином про день та час судового засідання, неодноразово не з`являлись в судове засідання, враховуючи тривалість розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності Відповідачів.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч.3 ст. 211, ч.4 ст.223, ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідачів на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд повно та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків.
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або т.ореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.
Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.
Судом встановлено, що 19 серпня 2005 року Акціонерний комерційний банк «Форум» та ОСОБА_1 уклали Кредитний договір № 0021/05/00-N.
Згідно п.п.1.1. Кредитного договору - Банк надав ОСОБА_1 кредит для купівлі нерухомості у сумі 33 000,00 доларів США.
Згідно п.п.1.2. Кредитного договору - кредитні кошти надаються строком по 18 серпня 2020 року.
Згідно п.п.1.3 Кредитного договору - за користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 13 процентів річних.
Крім того, 19 серпня 2005 року ОСОБА_1 , який далі іменується Іпотекодавець, з однієї сторони, і Акціонерний комерційний банк «Форум», який далі іменується Іпотекодержатель, з другої сторони, уклали Договір Іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колєсник С.А. за реєстровим номером 7336.
Згідно п.п.1.1. Договору іпотеки - цей договір забезпечує виконання Іпотекодавцем зобов`язань, що випливають з укладеного з Іпотекодержателем кредитного договору №0021/05/00-N від 19.08.2005 р. та з додаткових угод до нього, які можуть бути укладені в майбутньому , в тому числі стосовно будь-яких збільшень основного зобов`язання та (або) процентів за основним в`язанням (надалі за текстом разом - Кредитний договір), за умовами якого Іпотекодавець зобов`язаний повернути Іпотекодержателю кредитні кошти для придбання об`єкта нерухомості в розмірі 33 000,00 (тридцять три тисячі) доларів США 00 центів, з кінцевим терміном повернення 18.08.2020 (вісімнадцяте серпня дві тисячі двадцятого) року, здійснювати повернення кредиту частинами щомісячно, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту в сумі не менше 184,00 доларів США, сплачувати проценти за користування кредитними коштами в валюті кредиту щомісячно, не пізніше 20-го числа місяця, наступного за місяцем користування кредитними коштами, з розрахунку 13 (тринадцять) процентів річних, сплатити 1 (один) процент від суми кредиту за відкриття та ведення позичкового рахунку і можливі неустойки у розмірах та у випадках, передбачених Кредитним договором і цим Договором, а також інші витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги. Проценти за останній місяць користування кредитними коштами сплачуються в день повернення кредиту, при здійсненні платежів у першу чергу сплачуються проценти за користування кредитними коштами, потім - заборгованість за кредитом, і в останню чергу - можливі штраф та пеня.
Згідно п.п.1.2 Договору іпотеки - предметом іпотеки є нерухоме майно, що стане власністю Іпотекодавця після укладення цього Договору, а саме: квартира АДРЕСА_1 .
Згідно п.п.1.2.1. Договору іпотеки - набуття Іпотекодавцем у власність предмета іпотеки у майбутньому підтверджується Договором купівлі-продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник С.А. 19.08.2005 року за №7334
Згідно п.п.1.2.2. Договору іпотеки - предмет іпотеки включає в себе: одну жилу кімнату, загальна площа - 36.60 кв.м., жила площа - 19.10 кв.м.
Згідно п.п.5.1. Договору іпотеки - Іпотекодержатель набуває права задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки у випадках, якщо сума наданого кредиту та/або проценти за користування ним, можливі неустойки й витрати не будуть сплачені у строки, встановлені Кредитним договором, та в інших випадках, передбачених Кредитним договором, цим Договором та чинним законодавством України.
Згідно п.п.5.5. Договору іпотеки - у разі порушення умов Кредитного договору та/або умов цього Договору Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про усунення порушення не пізніше тридцяти денного строку та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом установленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Договору та Закону України «Про іпотеку».
17 березня 2006 року Акціонерний комерційний банк «Форум» та ОСОБА_1 уклали Додаткову угоду №1 до кредитного договору № 0021/05/00-N.
04 березня 2009 року Акціонерний комерційний банк «Форум» та ОСОБА_1 уклали Додаткову угоду №2 до кредитного договору № 0021/05/00-N.
22 серпня 2011 року Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» та ОСОБА_1 уклали Додаткову угоду №3 до кредитного договору № 0021/05/00-N.
13 грудня 2012 року Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» та ОСОБА_1 уклали Додаткову угоду №4 до кредитного договору № 0021/05/00-N.
17 жовтня 2013 року Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» та ОСОБА_1 уклали Додаткову угоду №5 до кредитного договору № 0021/05/00-N, зокрема, згідно яким п.1.2. Кредитного договору № 0021/05/00-N від 19.08.2005 року викладено в наступній редакції «1.2.Кредитні кошти надаються строком до 18 серпня 2025 року».
24 вересня 2018 року Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» надалі за текстом - Банк та Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» надалі за текстом - Новий кредитор, надалі за текстом разом іменуються - Сторони, а кожна окремо також - Сторона, уклали Договір №1270-Ф про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги.
Згідно п.2.1. Договору №1270-Ф про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги - за цим Договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Банк відступає шляхом продажу Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених дим Договором, права вимоги Банку до позичальника та іпотекодавця, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору, надалі за текстом - Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників, за кредитним договором та договором іпотеки, з урахуванням усіх змін і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору. Новий кредитор сплачує Банку за «Права вимоги» грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором.
Сторони домовились, що відступлення Банком Новому кредитору прав вимоги за договором іпотеки, що був укладений в забезпечення виконання зобов`язань Боржників за Основними договорами та був посвідчений нотаріально, відбувається за окремим договором, який укладається між Сторонами одночасно із укладенням цього Договору та підлягає нотаріальному посвідченню
Згідно п.2.2. Договору №1270-Ф про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги - за цим Договором Новий кредитор в день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4.1. цього Договору, набуває усі права кредитора за Основними договорами, включаючи, проте не обмежуючись: право вимагати належного виконання Боржниками зобов`язань за Основними договорами, сплати Боржниками грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій, неустойок у розмірах, вказаних у Додатку №1 до цього Договору, передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань. Розмір Прав вимоги, які переходять до Нового кредитора, вказаний у Додатку №1 до цього Договору. Права кредитора за Основними договорами переходять до Нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення Права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків Боржників, що надане Банку відповідно до умов Основних договорів.
Крім того, 24 вересня 2018 року, Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» надалі іменується - Первісний Іпотекодержатель та Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» надалі іменується - новий Іпотекодержатель, уклали Договір про відступлення прав за Договором іпотеки.
Згідно п.1.1. Договору про відступлення прав за Договором іпотеки - у зв`язку з укладенням між первісним Іпотекодержателем та новим Іпотекодержателем Договору №120-Ф про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 24 вересня 2018 року, відповідно до якою первісний Іпотекодержатель відступив новому Іпотекодержателю всі права вимога за Кредитним договором №0021/05/00-N від 19 серпня 2005 року, разом з усіма додатками до нього (у т.ч. графіками здійснення платежів) та додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, змінами і доповненнями та викладеними у новій редакції, що є його невід`ємною частиною (надалі - кредитний договір), укладеним між первісним іпотекодержателем та ОСОБА_1 , Первісний Іпотекодержатель відступає, а Новий Іпотекодержатель набуває прав Первісного Іпотекодержателя, належних Первісному Іпотекодержателю, згідно з Договором Іпотеки, укладеного між первісним Іпотекодержателем та Іпотекодавцем.
Згідно п.1.1. Договору про відступлення прав за Договором іпотеки - за цим Договором новий іпотекодержатель набуває право замість первісного іпотекодержателя одержати, переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця, у порядку, визначеному Договором Іпотеки та Законом України «Про іпотеку», задоволення всіх своїх вимог (повернення суми основної заборгованості, сплати нарахованих процентів, комісій, можливої неустойки (штраф, пеня), відшкодування збитків, тощо), які випливають з умов Кредитного договору та/або Договору іпотеки, за рахунок майна, вказаного в п.1.4. цього Договору.
Отже, у зв`язку з уступкою права вимоги відбулась зміна Кредитора ПАТ «Банк Форум» за кредитними та похідними від них зобов`язаннями, за якими до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» перейшло право вимоги за -
-Кредитним договором №0021/05/00-N від 19.08.2005 року з усіма змінами та доповненнями;
-Договором іпотеки від 19.08.2005 року.
Таким чином, на сьогодні Кредитором за Кредитним договором є Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП», який також є Іпотекодержателем за Іпотечним договором.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини 1 і 5 статті 81 ЦПК України).
У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтями 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 4 ст. 77 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, що не стосується предмета доказування.
Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Ст.47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно із п.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до ст.310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.
Згідно п. 4 ст. 31 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст.1 першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.
Згідно із ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.
Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Згідно ст.ст. 321, 328 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
За змістом ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Згідно ст.ст. 386, 391 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом виселення, однак, виселення є категорією житлового законодавства, а тому при розгляді справи предметом доказування є втрата житлового права або взагалі його відсутність.
За змістом ч.1 ст.575 ЦК України та ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.
Відповідно до ст.589 ЦК України, ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у ст.590 ЦК України і передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.
Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку».
Згідно ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку».
Згідно із частин 1 і 2 статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.
Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.
За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений, або інший погоджений сторонами строк, добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Разом з тим, позивачем не надано до суду доказів на підтвердження того, що ним взагалі було направлено відповідачам письмову вимогу добровільно звільнити жилий будинок чи приміщення протягом одного місяця.
Відповідно до ч.3ст.9 ЖК Української РСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Частиною 2 ст. 109 ЖК УРСР встановлено, що громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.
Вказаною нормою встановлено загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.
З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.
При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Позивач вказує на те, що відповідачі не погоджуються добровільно виселитися з будинку.
Разом з тим, позивачем жодним доказом не доведено, що будинок, з якого останній просить виселити відповідачів, та який був переданий в іпотеку банку відповідачем ОСОБА_1 , був придбаний саме за кредитні кошти, що були надані банком позичальнику для купівлі цього будинку, адже в даному випадку виселення з будинку можливе або у разі якщо будинок придбано за кредитні кошти, або у разі якщо будинок придбано не за кредитні кошти, виселення з нього можливе лише за умови надання особам, які там проживають, іншого житлового приміщення.
При цьому, саме позивач мав довести належними доказами (поданням копії кредитного договору та копії іпотечного договору), що обраний ним спосіб захисту є законним та відповідає обставинам справи і вимогам чинного законодавства України, оскільки позивач повинен довести ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог. Натомість суд з власної ініціативи доказів не збирає та не має права ґрунтувати свої висновки на припущеннях, зокрема у тому питання, що нерухоме майно було придбане позичальником за кредитні кошти надані банком.
За таких умов відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача про виселення відповідачів, поскільки позивачем не доведено наявності в нього права на застосування обраного ним способу захисту своїх прав.
Щодо вимоги позивача про зняття з реєстраційного обліку суд зазначає наступне.
Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Суд не є органом реєстрації місця проживання та місця перебування осіб.
Також позивачем не зазначено обставин та не надано доказів на підтвердження того, що він звертався до відповідних органів із заявою про зняття з реєстраційного обліку відповідачів та йому в цьому було неправомірно відмовлено, тому ця вимога також є передчасною.
Крім того, вимога позову про зняття з реєстраційного обліку відповідачів є похідною від вимоги про виселення, в задоволенні якої судом відмовлено.
У зв`язку з чим, дана позовна вимога є передчасною та не підлягає задоволенню.
Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши та оцінивши наявні у справі докази, суд, керуючись законом, приходить до висновку що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-81, 89, 141, 178, 258, 259, 263-265, 268, 273, 275, 279, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 15, 16,316, 317, 319, 321, 328, 334, 346, 386, 391 ЦК України, ст. 109 ЖК УРСР, Законами України «Про іпотеку»,«;Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, -
У задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.Груп» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виселення та зняття з реєстрації - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.