Справа №359/9923/18
Провадження №2/359/1050/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 березня 2019 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

при секретарі судового засідання Коробові О.П.,

за участю позивача ОСОБА_1,

за участю відповідача ОСОБА_2,

розглянувши в приміщенні суду у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

встановив:

В грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом та обгрунтовує його тим, що 31 травня 2000 року вона уклала шлюб з ОСОБА_2 Під час шлюбу у них народився син ОСОБА_3 Позивач не бажає жити однією сімєю з відповідачем, збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. Тому ОСОБА_1 просить суд розірвати шлюб.

У судовому засіданні позивач підтримує позов та просить його задовольнити.

ОСОБА_2 визнає позов та не заперечує проти його задоволення.

Вислухавши пояснення сторін та дослідивши подані письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що 31 травня 2000 року сторони уклали шлюб, зареєстрований Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сімї, про що в книзі реєстрації актів про одруження був зроблений запис за №332. Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про одруження серії І-БВ №109083 від 31 травня 2000 року (а.с.6).

1 липня 2007 року у них народився син ОСОБА_3 Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-БК №097549 від 24 липня 2007 року (а.с.5).

Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного з них.

Як розяснив Верховний Суд України, згідно зі ст.24 цього Кодексу шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої 10 грудня 1948 року Генеральною Асамблеєю ООН.

Встановлено, що ОСОБА_1 не бажає жити однією сімєю з відповідачем, збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. Примушування позивача до шлюбу з ОСОБА_2 не допускається.

З огляду на це суд вважає, що шлюб, укладений між сторонами, допустимо розірвати.

Відповідно до ч.1 ст.141 та п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, повязане з розподілом між сторонами судових витрат. Зокрема, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Встановлено, що ОСОБА_1 сплатила судовий збір в розмірі 704 гривень 80 копійок. Ця обставина підтверджується квитанцією (а.с.1). Предявлений нею позов задоволений в повному обсязі.

З огляду на це суд вважає, що з ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 704 гривень 80 копійок.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, ч.6 ст.259, ст.ст.263-265, ч.1 ст.268 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб, укладений 31 травня 2000 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сімї, про що в книзі реєстрації актів про одруження був зроблений запис за №332, розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в розмірі 704 гривень 80 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду ОСОБА_4