ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6023/19 Справа № 189/1420/18 Суддя у 1-й інстанції - Чорна О. В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2019 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Куценко Т.Р.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк Приват Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк ПриватБанк

на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

07 вересня 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», звернувся до суду з цивільним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 28306,00 грн., а також просив стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1762,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 13.02.2006 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 500,00 гривень у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок. Як зазначив позивач у позові, у відповідача станом на 19.08.2018 року виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 28306,00 грн., з яких: 4619,05 грн. - тіло кредиту, 9626,37 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом; 12236,48 грн. нараховано пені; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1324,10 грн. - штраф (процентна складова), яку він і просив стягнути (а.с.2-4).

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2019 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ ПриватБанк - відмовлено (а.с.87-89).

В апеляційній скарзі АТ КБ ПриватБанк, посилаючись на невідповідність висновків суду 1 інстанції фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду 1 інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (а.с.95-99).

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористались.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику, як малозначна.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає, що 13.02.2006 року ОСОБА_1 підписала заяву згідно якої просила відкрити рахунки та надати послуги. У розділі «Кредитна картка» зазначений ліміт у розмірі 650,00 гривень, базова відсоткова ставка 4% щомісяця, строк дії кредитного ліміту - відповідає строку дії картки, порядок погашення заборгованості щомісячні платежі у розмірі 7% від суми витрат. Зазначена дата відкриття карткового рахунку № НОМЕР_1 13.02.2006 року (а. с. 8).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд 1 інстанції виходив з того, що позовні вимоги АТ КБ ПриватБанку є недоведеними та необґрунтованими.

Із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У частині першій статті 634 цього Кодексу передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновку щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 140131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Аналізуючи вище викладене, посилання Банку на вимоги ст.ст. 633, 634 ЦК України та переконання у тому, що відсутність підпису позивальника на Умовах та правилах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними є помилковими, оскільки в конкретному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин положення статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом (07.09.2018 р.), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

До матеріалів справи Банком долучено заяву, яка містить текст про погодження споживача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, але не конкретизовано яка саме редакція Умов та Правил надання банківських послуг погоджена споживачем.

Долучена до матеріалів справи виписка з особового рахунку ОСОБА_1 за період з 10.10.2007 по 19.08.2018 р. (а.с. 45-47) не доводить факту отримання відповідачем кредиту у будь-якому розмірі, не доводить погодження сторонами усіх істотних умов кредитного договору. Із вказаної виписки вбачається, що кредитний ліміт складає 0,00 грн., що не узгоджується з доводами позовної заяви про укладення кредитного договору, а саме заяви № б/н від 13.02.2006 року з кредитним лімітом 500 грн.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що згідно заяви № б/н від 13.02.2006 р. відповідач виявила бажання отримати кредитний ліміт у розмірі 650 грн. Однак в позовній заяві позивач зазначає, що відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в розмірі 500 грн., а згідно виписки - кредитний ліміт складає 0,00 грн., що унеможливлює взагалі встановити розмір кредитного ліміту.

Посилання апелянта на те, що відповідач підтвердив, що в подальшому зобов`язується самостійно знайомитися зі всіма змінами Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів на сайті Банку www.privatbank.ua не заслуговують на увагу з огляду на те, що Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) могли неодноразово змінюватися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом (07 вересня 2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Поміж вказаного, із заяви від 13.02.2006 року вбачається, базова ставка кредитування складає 4% щомісячно, тобто, 48% річних, тоді як у наданих розрахунках заборгованості зазначаються інші процентні ставки 36%, 30%, 34,8%, 43,2%, у позові та наданих доказах відсутні будь-які пояснення щодо зміни відсоткової ставки, щодо порядку нарахування відсотків.

Враховуючи вказані обставини суд позбавлений можливості визначити дійсний розмір встановленого кредитного ліміту на платіжну картку та розмір відповідальності за кредитним договором, який був би погоджений з позичальником.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а навпаки мають розбіжності щодо визначення суми наданого кредиту та виниклої заборгованості, а тому колегія суддів позбавлена можливості встановити дійсний кредитний ліміт, та чи дійсно відповідач отримував такий кредитний ліміт.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що справа розглянута всебічно, встановлені правовідносини, що склалися між сторонами, яким надана вірна правова оцінка, досліджені наявні докази, висновки суду першої інстанції обґрунтовані чинними нормами матеріального права.

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, правові підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк ПриватБанк залишити без задоволення.

Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: