Номер провадження 2/754/1713/19
Справа №754/6714/18
РІШЕННЯ

Іменем України

01 березня 2019 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді - Панченко О.М.

при секретарі - Табачука Д.О.

у відсутності сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення суми збитків,

ВСТАНОВИВ:

Представник Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення суми збитків.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 05 серпня 2008 року між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2124 від 31.05.2007 року, на купівлю транспортного засобу, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 11256,00 доларів США строком на 72 місяці з щомісячним погашенням кредиту та відсотків у розмірі 12 % річних. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між Сторонами укладено договір застави №4636 від 31.05.2007 року, відповідно до умов якого предметом застави за даним договором є автомобіль марки LANOS DAEWOO номерний знак НОМЕР_1.Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19грудня 2008 року (справа № 2-6653/08) стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №2124 від 31.05.2007 року у сумі 76759,21 грн. Зазначено, що в ході виконання виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого документа, коштів стягнуто не було.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначає, що на момент ухвалення рішення суду від 19.12.2008 року курс гривні до долара становив: 100 доларів - 579,1800 грн., отже сума боргу (в гривневому еквіваленті) становила 76759,21 грн. Станом на дату розрахунку заборгованості, а саме станом на 14.03.2018 року курс гривні до долара становить 100 доларів =2591,5887, а тому сума боргу становить 254739,43 грн. Оскільки рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19.12.2008 року стягнуто суму заборгованості за курсом на день ухвалення рішення, то стягнута сума не відповідає еквіваленту наявної заборгованості. Таким чином, загальна сума заборгованості нарахованої як різниця курсів гривні до долара США , що підлягає до стягнення з відповідача становить: 177980,20 грн., що за офіційним курсом складає 6867,61 дол. США,виходячи із курсової різниці між валютою кредитування та валютою погашення заборгованості, які підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, представник позивача просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» суму збитків у розмірі 6867,61 дол. США та судовий збір у розмірі 2709,73 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 29 травня 2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального провадження. Призначено підготовче засідання (а.с.37).

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2018 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.49).

Представник позивача ПАТ «Державний ощадний банк України» в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, не заперечував щодо заочного порядку розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_1 до судового засідання не з'явився, про день та час розгляду справи було повідомлено належним чином. Про причини неявки суд не повідомляв.

Відзив на позовну заяву, в порядку ст. 178 ЦПК України відповідачем подано не було.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 31 травня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний Ощадний банк України» в особі Печерського відділення №3715, з однієї сторони та ОСОБА_1, з другої сторони укладено Кредитний договір №2124 (а.с.10-12).

Відповідно до умов Кредитного договору Банк зобов'язався надати Позичальнику - ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 11 256 доларів США, строком на 72 місяці з датою остаточного погашення Кредиту не пізніше 31 травня 2013 року на купівлю нового транспортного засобу.

В забезпечення виконання кредитного договору було укладено договір застави №4636 від 31 травня 2007 року (а.с.13-18). Предметом застави є автомобіль LANOS DAEWOO номерний знак НОМЕР_1.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19 грудня 2008 року позов ВАТ «Державний Ощадний банк України» в особі Печерського відділення № 3715 до ОСОБА_1 позовні вимоги задоволено (а.с.19-21). Стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Печерського відділення №3715 ВАТ «Державний Ощадний банк України» борг за кредитним договором в сумі 76759 грн. 21 коп. Рішення не оскаржувалось.

Згідно даних АСВП станом на 24 травня 2015 року, 24 січня 2017 року державним виконавцем Деснянського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с.83).

Представник позивача зазначив, що в ході здійснення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого документа коштів стягнуто не було.

Позивач вважає, що йому були заподіяні збитки у розмірі 177980,22 грн. (що за офіційним курсом НБУ складає 6867,61 дол. США),виходячи із курсової різниці між валютою кредитування та валютою погашення заборгованості, які підлягають стягненню з відповідача

Отже, судом встановлено, що предметом спору за означеним позовом є стягнення курсової різниці, що утворилася внаслідок зміни курсу гривні до долара США на суму боргу.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

За приписами ст.192 ЦК України, грошова одиниця України гривня є законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Крім того, ч.1 ст.533 ЦК України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим, ч.2 ст.533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заявляючи вимоги про стягнення курсової різниці, позивач просив стягнути її на підставі статті 22 ЦК України. Відповідно до ст.22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

При цьому, при виборі і застосуванні норм закону щодо поняття «курсова різниця» та сфери його застосування суд враховує висновки, викладені в постановах Верховного Суду, відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України.

Так, у постановах Верховного Суду від 13.03.2018 року у справі №357/16594/15-ц (провадження №14-69 цс18), від 30.05.2018 року у справі №750/8676/15-ц, постановах Верховного Суду від 01.08.2018 року у справі №361/1936/16-ц, від 31.10.2018 року у справі №357/16594/15-ц (провадження №61-1305св18) Верховним Судом визначено поняття «курсова різниця» та сфери застосування цього поняття.

Відповідно до Положення (стандарт) бухгалтерського обліку «Вплив змін валютних курсів», затвердженого наказом Міністерствафінансів Українивід 10.08.2000р.N193 та Порядку відображення в обліку операцій в іноземній валюті, затвердженогоНаказом Державного казначейства України від 24.07.2001р. № 126, іноземна валюта - валюта інша, ніж валюта звітності.

Курсова різниця - різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості одиниць іноземної валюти в національну валюту України при різних валютних курсах. Курсові різниці визначаються за монетарними статтями балансу.

Монетарні статті - статті балансу, що відображають грошові кошти в касі, на рахунках в установах банків, а також такі активи і зобов'язання, що будуть отримані чи сплачені у фіксованій чи визначеній сумі грошей або їх еквівалентів.

До монетарних статей відносяться грошові кошти в іноземній валюті, що знаходяться в касі чи на банківському рахунку підприємства; дебіторська заборгованість за відправлені нерезиденту товари, по якій очікується дохід в іноземній валюті; кредиторська заборгованість, що виникла внаслідок отримання підприємством товарів у нерезидента на умовах наступної оплати та для погашення якої, як очікується, підприємство сплатить певну суму грошових коштів в іноземній валюті.

Отже, курсові різниці застосовуються у фінансовій звітності підприємств при веденні бухгалтерського обліку.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Вказаної правової позиції висловлена Верховним Судом України в постанові від 18.05.2016р. у справі № 6-237цс16.

Тобто, «курсова різниця» жодним чином не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток.

Позивач, як кредитор за Кредитним договором №2124 від 31.05.2007 року відповідно до вимог статей 6, 627ЦК України та реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, у 2007-2008 році звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором №2124 від 31.05.2017 року, визначивши заборгованість у валюті гривні України станом на 04.12.2008 рік.

Заочним рішенням Деснянського районного суду від 19.12.2008 року позов було задоволено в повному обсязі в межах заявлених позовних вимог, позивач (кредитор), який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із судовим рішенням, яким таку заборгованість стягнуто з боржника, не має права на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов'язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання.

Аналізуючи вказані норми закону та враховуючи висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладені в його постановах, суд вважає, що підстави для стягнення курсової різниці між раніше стягненим боргом в гривнях по доларовому кредиту за рішенням суду і між сумою боргу на час подачі позовної заяви, виходячи з нового курсу обміну в сумі 177980,22 грн. (що за офіційним курсом НБУ складає 6867,61 дол. США) відсутні, оскільки, по - перше, збитки позивача по кредитному договору на вказану суму не відображені у його балансі, а погашення заборгованості відбулося у національній валюті, виходячи з офіційного курсу Національного банку України (далі - НБУ) на момент ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості за договором; по-друге, звертаючись у 2008 році до суду із позовом до відповідача, позивач самостійно обрав спосіб захисту своїх порушених прав та просив стягнути борг саме у національній валюті, спір між сторонами вирішено судом, рішення набрало законної сили.

Суд виходить з того, що офіційний курс гривні до іноземних валют в різні періоди часу може змінюватися (зростати або падати), однак вказана обставина не є підставою для пред'явлення стороною у зобов'язанні, спір щодо якого вирішений судом, після цього до іншої сторони додаткових вимог про стягнення курсової різниці валют.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Положеннями ч. 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, так як вимоги позивача не ґрунтуються на законі.

В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати покладаються на позивачів.

На підставі ст.ст.509, 526, 599, 611, 625, 1050 ч.2 ЦК України, Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 30.03.2012 року №5 "Про практику розгляду судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин", керуючись ст.ст. 81, 95, 141, 211, 223, 247, 258-259, 263, 265, 315 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення суми збитків - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: