ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року

м.Суми

Справа №587/1418/18

Номер провадження 22-ц/816/20/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Левченко Т. А.

з участю секретаря судового засідання -Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач, відповідач за зустрічним позовом - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»

відповідач, позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 12 вересня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Дашутіна І.В. у м. Суми,

в с т а н о в и в :

04 червня 2018 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що між ним та відповідачем був укладений договір № 0 від 19 січня 2017 року про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку. Підписавши цей договір, відповідач погодився з його умовами, викладеними у договорі та Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк», які розміщені (оприлюднені) на офіційному сайті банку. Відповідно до умов договору, банк надав позичальнику кредит у сумі 40040,04 грн, з яких 40000 грн на споживчі цілі шляхом перерахування в безготівковій формі на картковий рахунок позичальника, 40,04 грн - на оплату страхового платежу. В свою чергу, позичальник зобов'язався повернути наданий кредит та інші платежі на рахунок банку шляхом сплати 19 числа щомісячно ануітетних платежів у розмірі 2912 грн відповідно до графіка, що викладений у додатку № 1 до договору, але у повному обсязі не пізніше 19 липня 2019 року. За користування кредитними коштами відповідач зобов'язався сплатити проценти у розмірі 28% річних, а за користування кредитними коштами понад встановлений договором термін - у розмірі 35% річних, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення. Крім того, позичальник зобов'язався сплачувати банку комісію у розмірі та порядку відповідно до умов договору та додатку № 1 до нього. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань, станом на 25 травня 2018 року у нього утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 48900,73 грн, яка складається з наступного: 30398,48 грн - заборгованість за кредитом, у т.ч. прострочена заборгованість у розмірі 8723,51 грн за строк з 19.12.2017 р до 25.05.2018 р; 5113,80 грн - заборгованість за процентами, у т.ч. прострочена у розмірі 4361,65 грн за строк з 20.11.2017 р до 18.05.2018 р; 11883,84 грн. - комісія за строк з 20.11.2017р до 23.05.2018р; 526,20 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, нарахована з 22.12.2017 р до 25.05.2018 р; 315,29 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, нарахована з 22.12.2017 р до 25.05.2018 р; 663,12 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості з комісії, нарахована з 22.12.2017 р до 25.05.2018 р, яку позивач і просив стягнути з відповідача в судовому порядку.

21 червня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом та просив визнати недійсним п. 3.11 договору та Додаток № 1 до договору № від 19 січня 2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» в частині встановлення щомісячної комісії за управління кредитом та зобов'язати АТ «УкрСиббанк» повернути йому сплачену комісію банку з 19.01.2017 р. до 20.11.2017 р у сумі 8165,14 грн. Посилаючись на положення ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 203 ЦК України та ч. ч. 1, 2 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», свої вимоги мотивував тим, що в укладеному між сторонами договорі має місце істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, що свідчить про несправедливість умов договору про встановлення щомісячної комісії за управління кредитом, а тому це є підставою для визнання його недійсним.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 12 вересня 2018 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 36353 грн 77 коп та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Визнано недійсним п. 3.11 та Додаток № 1 до договору № від 19 січня 2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк», в частині встановлення щомісячної комісії за управління кредитом.

Зобов'язано ПАТ «УкрСиббанк» повернути ОСОБА_1 сплачену комісію банку за період з 19 січня 2017 року до 20 листопада 2017 року у сумі 8165 грн 14 коп.

Стягнуто з ПАТ «УкрСиббанк» 704 грн 80 коп судового збору в дохід держави.

В апеляційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови ПАТ «УкрСиббанк» у задоволенні вимог про стягнення комісії за обслуговування кредиту та пені за несвоєчасну сплату комісії, а також в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 та ухвалити нове судове рішення про задоволення вимог

ПАТ «УкрСиббанк» в частині стягнення комісії за обслуговування кредиту та пені за несвоєчасну сплату комісії.

Апеляційна скарга мотивована тим, що всупереч вимогам ч. 4 ст. 265 ЦПК України, оскаржуване рішення не містить висновків на спростування заперечень ПАТ «УкрСиббанк» проти зустрічного позову ОСОБА_1 Підписуючи договір, сторони погодили його умови, у тому числі по сплаті комісій, позичальник погодився з ними, вони були для нього прийнятними, тому ці умови договору підлягають виконанню. Вважає необґрунтованим рішення суду щодо несправедливості пункту 3.11. та Додатку № 1 до договору. Вказує, що відповідно до ст. ст. 2, 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», ст. ст. 1054, 1068 ЦК України, постанови НБУ № 168 від 10 травня 2007 року, банкам надано право самостійно визначати та встановлювати проценти та комісійну винагороду по своїх операціях. Вважає, що не може бути визнаний недійсним правочин або його умова на підставі підзаконного акту, а саме висновку Верховного Суду України, викладеного у справі № 6-1746цс16. Крім того, всупереч положенням ч. 12 ст. 265 ЦПК України, суд першої інстанції не провів зустрічного зарахування стягнутих грошових сум.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» не оскаржується та не переглядається.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Сторони повідомлені про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, але в судове засідання не з'явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 19 січня 2017 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір № 0 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку, відповідно до умов якого, відповідач отримав кредит у розмірі 40040 грн 04 коп, зі сплатою процентів у розмірі 28% річних та сплатою 35% річних за користування кредитними коштами понад встановлений договором термін.

Відповідно до п. 3.5. вищевказаного договору, позичальник зобов'язався повернути кредит, плату за кредит, інші платежі шляхом внесення ануїтетних платежів відповідно до графіка, що викладений у додатку № 1 до договору, але в будь-якому випадку кредит повинен бути повернутий не пізніше 19 липня 2019 року.

Пунктом 3.11. договору передбачено, що позичальник сплачує банку комісії відповідно до умов договору та додатку № 1 до договору, який є його невід'ємною частиною (а.с. 18-20).

Відповідно до додатку № 1 до договору № 0 від 19 січня 2017 року передбачено щомісячну комісію за управління кредитом, яка становить: комісія № 1 - 2,60% від суми кредиту (включається до суми ануітетного платежу) та нараховується виключно у випадку дотримання позичальником виплати страхових платежів, або комісія № 2 - 4,18% від суми кредиту (включається до суми ануітентного платежу) у випадку, якщо позичальник не дотримується умов виплати страхових платежів (а.с. 21-22).

З графіку платежів, визначення сукупної вартості кредиту, що викладений в додатку № 1 до договору, вбачається, що щомісячний ануїтетний платіж складається з основної суми кредиту, процентів за користування кредитом, щомісячної комісії за управління кредитом та платежу за надані супутні послуги на користь третіх осіб, пов'язані із страхуванням.

В зв'язку з тим, що ОСОБА_1 тривалий час своєчасно не здійснював платежів у повному обсязі, ПАТ «УкрСиббанк» 20 березня 2018 року направило йому за адресою, що визначена вказаним договором, як адреса для листування вимогу від 16 березня 2018 року про усунення порушень умов кредитного договору та дострокове повернення суми кредиту в повному обсязі та нарахованих процентів (а.с. 24-26).

Оскільки позичальник свої зобов'язання належним чином не виконав, станом на 05 травня 2018 року у нього утворилася заборгованість в розмірі 48900 грн 73 коп, яка складається з: 30398 грн 48 коп - заборгованість за кредитом, 5113 грн 80 коп - заборгованість за процентами за користування кредитом, 11883 грн 84 коп - заборгованість з комісії, 526 грн 20 коп - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 315 грн 29 коп - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користування кредитом, 663 грн 12 коп - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості з комісії (а.с. 30-34).

Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» в частині стягнення комісії за обслуговування кредиту та пені за несвоєчасну сплату комісії, а також про задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 мотивоване тим, що умови п. 3.11 кредитного договору та Додатку № 1 є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків, які завдають шкоди становищу споживача.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсними.

За змістом ч. ч. 5, 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі визнання окремого положення договору несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Аналіз ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що визнання умов договору несправедливими потребує наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності; по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Як зазначалось вище, п. 3.11. договору передбачено, що позичальник сплачує банку комісії відповідно до умов договору та додатку № 1 до договору, який є його невід'ємною частиною (а.с. 18-20).

Додатком № 1 до договору № 0 від 19 січня 2017 року передбачено щомісячну комісію за управління кредитом, яка становить: комісія № 1 - 2,60% від суми кредиту (включається до суми ануітетного платежу) та нараховується виключно у випадку дотримання позичальником виплати страхових платежів, або комісія № 2 - 4,18% від суми кредиту (включається до суми ануітентного платежу) у випадку, якщо позичальник не дотримується умов виплати страхових платежів (а.с. 21-22).

Суд першої інстанції, встановивши, що передбачена договором щомісячна комісія за управляння кредитом є непропорційно великою, правильно застосував до спірних правовідносин положення ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і визнав недійсними п. 3.11 та додаток № 1 до договору з передбачених цією статтею підстав.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд визнав недійсними умови договору на підставі підзаконного акту, а саме висновку Верховного Суду України, викладеного у справі № 6-1746цс16, є безпідставними.

Відтак, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача комісії та пені за несвоєчасну її сплату.

Відповідно до ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про визнання недійсними умов договору, які передбачають сплату комісії, правильним є зобов'язання ПАТ «УкрСиббанк» повернути ОСОБА_1 сплачену комісію банку за період з 19 січня 2017 року до 20 листопада 2017 року у сумі 8165 грн 14 коп.

Колегія суддів апеляційного суду вважає помилковими доводи апеляційної скарги про відсутність підстав вважати оспорювані положення договору несправедливими, так як при підписанні договору сторони погодили його умови, у тому числі по сплаті комісій, ОСОБА_1 погодився з ними, вони були для нього прийнятними, тому ці умови договору підлягають виконанню.

Стаття 627 ЦК України встановлює, що, відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Таким чином, вбачається, що принцип свободи договору не є необмеженим та повинен узгоджуватися з вимогами Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, в тому числі Закону України «Про захист прав споживачів».

Підставою для висновку про несправедливість умов оспорюваного договору є їх аналіз на предмет існування дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу, а не перевірка обізнаності чи необізнаності споживача про умови договору в момент його підписання.

Заборона включати у договори із споживачами умови, які є несправедливими, тобто всупереч принципу добросовісності призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, встановлена ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і не залежить від виявленої споживачем згоди на укладення договору у запропонованій банком редакції.

Доводи апеляційної скарги про те, що умови кредитного договору не порушують принцип добросовісності, не завдають шкоди ОСОБА_1, як споживачу та не свідчать про істотний дисбаланс договірних прав і обов'язків сторін, а тому не суперечать положенням Закону України «Про захист прав споживачів», не заслуговують на увагу.

З аналізу умов укладеного між сторонами кредитного договору судом першої інстанції правильно встановлено, що оскаржувані умови є несправедливими по відношенню до споживача ОСОБА_1, який повинен сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом, яка складає більше третини його місячного платежу, при цьому, у договорі не вказано за які послуги банку вона встановлюється. Таким чином, наявні правові підстави для визнання такого договору недійсним.

Доводи апеляційної скарги про незастосування судом зустрічного зарахування стягнутих грошових сум, не можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, оскільки це порушення не призвело до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).

Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишити без задоволення.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 12 вересня 2018 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко

Т.А. Левченко