Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області
Справа № 191/1052/18
Провадження № 2/191/342/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
08.01.2019
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Кухар Д. О.
за участю секретаря Яніної О.В.
розглянувши згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Студія «Арт Бетон» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,-
22.03.2018 року до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява з уточненими вимогами від ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Студія «Арт Бетон» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.
В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначив, що 08.06.2017 року він, ОСОБА_1 , був прийнятий водієм автотранспортних засобів транспортної служби до Товариства з обмеженою відповідальністю «Студія «Арт Бетон» .
Згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України 08.02.2018 року наказом № 1 його було звільнено, що не відповідає дійсним обставинам справи.
Вказане звільнення вважає незаконним та безпідставним, а також Відповідачем було порушено порядок накладення дисциплінарного стягнення.
Позивач зазначив, що з наказом про звільнення з роботи його ознайомлено 05.03.18 року. Вказані дії відповідача є порушенням ст. 47 КЗпП України, в якій зазначено, що у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, він зобов`язаний у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.
Крім того, відповідно до ст. 149 КЗпП України стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку.
Також, відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір укладений на невизначений строк може бути розірвано власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу без поважних причин. Тобто, відповідно до вказаної норми чинного законодавства України про працю, прогулом може вважатись лише невихід на роботу без поважних причин.
08 лютого 2018 року і по 09 лютого 2018 року він був відсутній на роботі з поважних причин, а саме: його викликали, як військовозобов`язаного до Синельниківського об`єднаного міського військового комісаріату для проходження медичної комісії в Центральній районній лікарні, що підтверджується двома повістками від 08.02.2018 року та 09.02.2018 року.
Повідомити Відповідача про отримання повісток позивач не міг, оскільки не мав номеру телефону останнього. Щоб не порушувати чинне законодавство, а саме: у разі неявки до військового комісаріату без поважних причин, його буде притягнуто до відповідальності згідно із законодавством України та передано для розшуку, затримання і доставки до військового комісаріату органами внутрішніх справ, він вирішив самостійно з`явитися до військового комісаріату.
За час проходження ним медичного обстеження у Центральній районній лікарні, від відповідача до нього не надходило не телефонних дзвінків, не письмових пояснень, щодо його відсутності на роботі.
08.02.2018 року позивач підготував та направив цінним листом заяву про надання додаткової відпустки строком на 14 днів, яка йому надається на підставі п.12. ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни і гарантій їх соціального захисту», так як є учасником бойових дій та приймав участь в АТО, але 12.02.2018 року охоронець не впустив його на завод, у разі чого він вимушений був передати заяву про відпустку від 08.02.18 року та довідки, щодо проходження ним у період з 08.02.2018 - 09.02.2018 року медичного обстеження. Можливості надати свої письмові пояснення про причини відсутності на роботі відповідач не надав.
19.02.2018 року позивачу зателефонував робітник відділу кадрів та повідомив, що його звільнено за прогули та запропоновано забрати трудову книжку і наказ про звільнення.
Так, як позивач вважав, що знаходиться у відпустці, то ця новина його шокувала та морально пригнітила.
20.02.2018 року прийшовши на роботу, його знов не впустили на територію відповідача, винесли наказ про звільнення від 08.02.18 року через прогул, акт про прогул та акт про відмову надавати письмові пояснення його відсутності.
Зрозумівши, що його намагаються незаконно звільнити, сфальсифікувати докази звільнення позивач категорично відмовився підписувати документи.
01.03.2018 року позивач звернувся з письмовою заявою про незаконне звільнення з роботи до Синельниківської місцевої прокуратури, де зазначив, що йому не віддають трудову книжку, на територію заводу не пускають.
05.03.2018 року він отримав лист від Відповідача, про необхідність з`явитися для отримання трудової книжки та остаточного розрахунку.
При ознайомленні з повідомленням позивач не знайшов інформацію про номер та вихідну дату складання листа, лише встановив, що повідомлення було відправлено 22.02.18 р., про що свідчить штамп пошти. Тобто через 14 днів після складання наказу про звільнення його офіційно повідомили про отримання трудової книжки та остаточного розрахунку.
05.03.2018 року позивача знову не впустили на територію заводу, надавши через охоронця під особистий підпис наказ про звільнення та трудову книжку.
Позивач вважає, що причини його не виходу на роботу були поважними та не можуть вважатись прогулом, тому його звільнення є безпідставним та незаконним.
Враховуючи те, що в результаті незаконного звільнення йому не було нараховано середньомісячну заробітну плату відповідач зобов`язаний виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу, зазначивши, що мінімальна заробітна плата встановлено ЗУ «Про Державний бюджет України на 2018» рік з 1 січня становить 3 723 гривні.
Через неправомірні дії відповідача, незаконне звільнення позивача, позбавлення його гарантованого Конституцією України права на працю та можливості заробляти собі на життя, останній зазнав моральних страждань, що негативно відобразилось на його здоров`ї.
Вважає, що у керівництва ТОВ «Студія «Арт Бетон» не було законних підстав для його звільнення. Припинення трудового договору було проведено з порушенням норм і правил. Через незаконне звільнення відповідачем, він втратив роботу, знизився матеріальний стан його сім`ї, де він був годувальником і виплачував кредити та до тепер не може влаштуватися на роботу. Його життєві зв`язки порушені і він змушений витрачати додаткові зусилля, щоб якось організувати своє життя. Дані обставини відобразились на його душевному стані та завдали моральної шкоди.
Враховуючи вищевикладене просить суд, визнати незаконним та скасувати наказ про припинення трудового договору № 3-кп від 08.02.18 року про звільнення та поновити його, ОСОБА_1 , водієм автотранспортних засобів транспортної служби в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Студія «Арт Бетон».
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Студія «Арт Бетон», на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Студія «Арт Бетон» відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 30 000,00 грн.
Представник позивача ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився попередньо надавши заяву про розгляд справи без їх участі, уточнені позовні вимоги підтримують у повному обсязі просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Відповідач ТОВ «Студія «Арт Бетон» у судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був неодноразово повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ст. 187 ЦПК України виклик відповідача, також здійснювався через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Відповідачем надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого, останній просить у задоволенні позовних вимог відмовити, зазначивши, що доводи ОСОБА_1 стосовно незаконності його звільнення є необґрунтованими, безпідставними та такими, що суперечать дійсним обставинам справи, оскільки він був звільнений з роботи на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, внаслідок грубого порушення трудової дисципліни ( а. с. 38 45).
Дослідивши подані матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно з вимогами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
З копії трудової книжки НОМЕР_1 від 16.07.2007 року вбачається, що відповідно до Наказу № 27кп від 07.06.2017 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду водія автотранспортних засобів та знаходився у трудових відносинах з ТОВ «Студія «Арт Бетон».
Згідно Наказу № 1 від 08.02.2018 року на підставі п. 2 ст. 147 КЗпП України на ОСОБА_3 накладено стягнення у вигляді звільнення з роботи за п.4 ст. 40 КЗпП України ( а.с 48).
На підставі Наказу № 1 від 08.02.2018 року, акту про прогул та відмову надавати письмові пояснення своєї відсутності 08.02.2018 року на роботі винесено Наказ 3-кп (Розпорядження) про припинення трудового договору між ОСОБА_1 та ТОВ «Студія «Арт Бетон», про що зроблено відповідний запис до трудової книжки ОСОБА_1 ( 49).
З копії Наказу 3-кп (Розпорядження) про припинення трудового договору між ОСОБА_1 та ТОВ «Студія «Арт Бетон» вбачається, що ОСОБА_1 був ознайомлений з даним наказом 05.03.2018 року, затвердивши це особистим підписом ( а.с. 15).
З наданих суду копій повісток Синельниківського ОМВК та довідки КЗ «Синельниківська центральна лікарня» вбачається, що ОСОБА_1 , як військовозобов`язаний ( посвідчення учасника бойових дій серія НОМЕР_2 від 11.02.2016 року) 08.02.2018 року та 09.02.2018 року був викликаний до Синельниківського об`єднаного міського військового комісаріату для проходження медичної комісії в Центральній районній лікарні. Факт перебування ОСОБА_1 в зазначені вище дні у Синельниківському ОМВКпідтверджено відміткою та затверджено підписом військовим комісаром ОСОБА_4 ( а.с. 5, 11, 13, 14).
Судом, також досліджено копію: акту від 22.02.2018 року, відповідно до якого ТОВ «Студія «Арт Бетон» отримано лист датований 08.02.2018 року від колишнього співробітника ОСОБА_1 з проханням про надання додаткової відпустки.
Судом оглянуто повідомлення ТОВ «Студія «Арт Бетон» про розірвання договору, необхідність з`явитися до ТОВ «Студія «Арт Бетон» з метою отримання трудової книжки та остаточного розрахунку з ОСОБА_1 , та встановлено що повідомлення не містить дати складання, дати відправлення повідомлення ОСОБА_3 та доказів отримання ним даних документів ( а.с. 50).
З акту про відмову в отриманні приказу про звільнення та трудової книжки ОСОБА_1 від 22.02.2018 року вбачається, що акт був складений на підставі відмови останнього з`явитись до ТОВ «Студія «Арт Бетон», який був повідомлений про звільнення у телефонному режимі ( а.с. 52).
Згідно ст. 40 КЗпП України Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у разі прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.
Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
В ст. 149 КЗпП України зазначено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку i заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, i попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) i повідомляється працiвниковi під розписку.
Так, частина перша статті 235 КЗпП України передбачає, що в разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню (частина 7 статті 235 КЗпП України).

Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку, що відсутність письмових пояснень ОСОБА_1 щодо відсутності його на робочому місці, неповідомлення і не ознайомлення роботодавцем належним чином ОСОБА_1 з наказом про дисциплінарне стягнення та з наказом про його звільнення, свідчить про порушення трудового законодавства з боку відповідача. Докази позивача про відсутність на робочому місці з поважних причин знайшли своє підтвердження, а тому вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про припинення трудового договору № 3-кп від 08.02.18 року про звільнення та поновлення ОСОБА_1 , водієм автотранспортних засобів транспортної служби в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Студія «Арт Бетон» підлягають задоволенню.

Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про оплату праці» від 24.03.1995 року порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно абзацу 3 пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, тобто що передують дню звільнення працівника, яке згодом визнано незаконним.

Відповідно до п.5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати, яка згідно п.8 обчислюється діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньої заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Відтак, для того, щоб обрахувати середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 необхідно помножити його середньоденний заробіток за два місяці, які передували незаконному звільненню на кількість робочих днів у періоді вимушеного прогулу.

Згідно ЗУ «Про Державний бюджет України на 2017 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі у грудні місяці становить 3200 гривень. ЗУ «Про Державний бюджет України на 2018 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня становить 3723 гривні.

Відповідно до листа Мінсоцполітики «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 - 2018 рік» кількість робочих днів у грудні 2017 р. 20 днів, кількість робочих днів у січні 2018 р. 21 день.

Середньоденна заробітна плата становить 6 923 (виплата за останні 2 календарні місяці роботи) : 41 (число робочих днів за 2 календарних місяці) = 168, 85 (середньоденна заробітна плата).

Таким чином, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме з 08 лютого 2018 року по 08 січня 2019 року складає: 228 днів ( робочих днів) * 168,85 грн. (середньоденна заробітна плата) = 38 497 гривень ( тридцять вісім тисяч чотириста дев`яносто сім) грн. 80 коп., сума яка підлягає стягненню за час вимушеного прогулу.

Відповідно до п. 2 ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів.
Відповідно до ч.1ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до положень п.9постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч.3 ст.12, та 81ЦПК України.
Аналізуючи надані докази, суд прийшов до висновку, що протиправними діями відповідача, які полягають у безпідставному звільненню ОСОБА_1 , останньому завдані моральні страждання, які позначились негативно на його житті і здоров`ї, а саме: знизився матеріальний стан його сім`ї, де він був годувальником і виплачував кредити та до тепер не може влаштуватися на роботу. Його життєві зв`язки порушені і він змушений витрачати додаткові зусилля, щоб якось організувати своє життя. Роботодавець залишив його без коштів на існування, через, що він зазнав фізичних, душевних та матеріальних страждань, які вимагають компенсаторних заходів задля їх подолання, але вимоги щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 30 000 гривень з ТОВ «Студія «Арт Бетон» на користь позивача не містять достатнього обґрунтування, саме такого розміру завданої моральної шкоди , тому підлягають частковому їх задоволенню.

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст. ст. ст. 24, 116, 117, 184, 235 КЗпП України, 12, 81, 259, 263-265, 141, 280-281, ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ про припинення трудового договору № 3-кп від 08.02.18 року про звільнення ОСОБА_1 .

Поновити ОСОБА_1 , водієм автотранспортних засобів транспортної служби в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Студія «Арт Бетон».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Студія «Арт Бетон», на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 38 497 гривень ( тридцять вісім тисяч чотириста дев`яносто сім) грн. 80 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Студія «Арт Бетон», на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню (частина 7 статті 235 КЗпП України).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Студія «Арт Бетон» на користь держави в особі : Стягувач : Державна судова адміністрація України, Отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м. Київ/22030106, Код за , Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Код банку отримувача (МФО) : 899998, Рахунок отримувача: 6001, Код класифікації доходів бюджету : 22030106, судовий збір в розмірі 2 114 (дві тисячі сто чотирнадцять ) гривень 40 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Д. О. Кухар