Справа № 606/375/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Марціцкої І.Б.

з участю секретаря Пасько І.Б.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Теребовля у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 міськоїради про визнання права власності на житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по вул. Шевченка, №36, с. Довге, Теребовлянського району, Тернопільської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті 31.03.2017 року ОСОБА_3.

В обґрунтування вимог позивач вказує, що житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що по вул. Шевченка, №36, с. Довге, Теребовлянського району, Тернопільської області належав до колгоспного двору, що складається із 2 членів: ОСОБА_3, ОСОБА_1, головою якого був ОСОБА_4. 08.05.2004 року ОСОБА_4 помер. Після його смерті відкрилася спадщина за законом на належне їй частку житлового будинку. Дружина ОСОБА_4 - ОСОБА_3 прийняла спадщину в установленому законом порядку, однак не оформила спадкових прав. 31.03.2017 року ОСОБА_3 померла. Після її смерті відкрилася спадщина за заповітом на належне їй майно, в тому числі на частки житлового будинку. Позивач у встановленому законом порядку прийняв спадщину. Постановою державного нотаріуса йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. Інші спадкоємці, до нотаріальної контори не зверталися. Посилаючись на наведене, просить задовольнити позов.

В судове засідання позивач ОСОБА_1не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, однак надав заяву згідно якої просив справу слухати за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити

Представник відповідача ОСОБА_2 міськоїради в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений в установленому законом порядку, попередньо подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає.

Відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем

За вказаних обставин, з підстав передбачених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини.

Як вбачається із Свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 25.01.1990 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 районної ради народних депутатів №305 від 11.12.1989 року, житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Шевченка, №36, с. Довге, Теребовлянського району Тернопільської області, дійсно належав колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_4 та складається з 2-ох членів. Його членами є ОСОБА_3, ОСОБА_1.

Відповідно до пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності вказаного Закону (до 1 січня 2004 року), застосовуються норми, що діяли раніше

У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Відповідно до ст.ст. 120-121, ст. 123 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування та розпорядження майном колгоспного двору здійснюється тільки за згодою всіх членів двору. При поділі майна колгоспного двору розмір часток членів колгоспного двору визнається рівними.

Таким чином, із вищевказаного вбачається, що кожному із членів колишнього колгоспного двору що по вул. Шевченка, №36, с. Довге, Теребовлянського району, Тернопільської області, які проживали в ньому належало на праві спільної сумісної власності по 1/3 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Як вбачаться з довідки від 15.11.2018 року за №367, виданої ОСОБА_2 районним бюро технічної інвентаризації, житловий будинок за №36 по вул. Шевченка в с. Довге Теребовлянського району Тернопільської зареєстровано за головою колишнього колгоспного двору ОСОБА_4 на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого ОСОБА_2 районної радою радою від 25.01.1990 року.

08.05.2004 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД №178214, виданим повторно відділом реєстрації актів цивільного стану ОСОБА_2 районного управління юстиції, Тернопільської області, актовий запис №8.

Згідно із свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ИД №381580, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 23.06.1956 року зареєстрували шлюб.

ОСОБА_3 успадкувала 1/3 частку будинковолодіння, по вул. Шевченка, №36, с. Довге, Теребовлянського району, Тернопільської області після смерті чоловіка ОСОБА_4, однак, не оформила спадкових прав.

Як вбачається із заповіту, посвідченого секретарем Довгенської сільської ради від 03.12.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за №61, ОСОБА_3 заповіла належний їй житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по вул. Шевченка, №36, с. Довге, Теребовлянського району, Тернопільської області та все своє майно ОСОБА_1.

31.03.2017 року ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД №224302, виданим ОСОБА_2 районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №150.

Після її смерті відкрилася спадщина за заповітом на належну їй частку житлового будинку.

Постановою завідувача ОСОБА_2 державної нотаріальної контори ОСОБА_5 від 14.02.2019 року за №226/02-14, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по вул. Шевченка, №36, с. Довге, Теребовлянського району, Тернопільської області, після смерті ОСОБА_3, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Як вбачається із постанови завідувача ОСОБА_2 державної нотаріальної контори ОСОБА_5 від 14.02.2019 року за №226/02-14, у справах ОСОБА_2 державної нотаріальної контори заведена спадкова справа за №302/2017 за заявою ОСОБА_1, інші спадкоємці не звертались.

Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1, прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, здійснювати догляд за ним.

Таким чином, позивач після смерті ОСОБА_3 успадкував 2/3 будинковолодіння. Однак, оформити спадкових прав у нотаріальної конторі не має можливості через відсутність правовстановлюючих документів.

Згідно з вимогами ч. 1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті

Згідно з нормами ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно довимог ч.1ст.1233ЦПК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Як вбачаєтьсяз вимогч.1ст.1235ЦПК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

В силу вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

В силу вимог ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини

Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до переконання, що за позивачем слід визнати право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по вул. Шевченка, №36, с. Довге, Теребовлянського району, Тернопільської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, яка померла 31.03.2017 року.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 81, 259, 263, 265, 268, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 392,1217, 1218, 1233, 1235, 1236, 1268- 1270 Цивільного кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_6право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по вул. Шевченка, №36, с. Довге, Теребовлянського району, Тернопільської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, яка померла 31.03.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Теребовлянський районний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий суддя І.Б. Марціцка