Ухвала

Іменем України

15 січня 2019 року

м. Київ

справа № 548/1649/17

провадження № 61-44748ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13 липня 2018 року та постанову апеляційного суду Полтавської області від 03 вересня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про захист честі, гідності та ділової репутації,

В с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_5, та просив визнати такою, що не відповідає дійсності, принижує його честь, гідність та ділову репутацію, інформацію, опубліковану та поширену останньою ІНФОРМАЦІЯ_1 році на її персональній сторінці в соціальній мережі Facebook.com, та зобов'язати ОСОБА_5 протягом п'яти днів після набрання рішенням суду законної сили спростувати зазначену інформацію у спосіб, яким вона була поширена, а саме, шляхом розміщення на її персональній сторінці в соціальній мережі заяви від власного імені із спростуванням наступного змісту: «Спростування: Інформація, поширена мною, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року на своїй персональній сторінці в соціальній мережі Facebook.com, відносно ОСОБА_4, щодо його недобросовісних та незаконних дій, пов'язаних із статуеткою « Кочівник», є неправдивою та недобросовісною».

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13 липня 2018 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Полтавської області від 03 вересня 2018 року, в задоволенні позову відмовлено.

27 вересня 2018 року ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_4, подав особисто до Верховного Суду касаційну скаргу рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13 липня 2018 року та постанову апеляційного суду Полтавської області від 03 вересня 2018 року.

В касаційній скарзі ОСОБА_4 просить суд касаційної інстанції оскаржувані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясовано фактичні обставини, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

З матеріалів касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року в соціальній мережі Facebook.com ОСОБА_5 на своїй сторінці були опубліковані дві статті, в одній з яких зазначалося, що «нарешті завершився шлях маніпулювання та «кочування темними нетрями» оригінальної копії скульптурки кочівника (фігурка воїна бронзова) - доби великого переселення народів VII-VIII ст., яку для Хорольського районного краєзнавчого музею виготовила реставраційна майстерня Національного музею історії України. Роботи по виготовленню копії з оригіналу статуетки були завершені ще 22 березня 2017 року і музейний експонат було передано на тимчасове зберігання до Національного музею історії України. У нашому музеї було заплановано ряд заходів по відзначенню 100-річного ювілею музею. Це дві науково-практичні конференції за участю провідних істориків, музейників та археологів Полтавщини, які пройшли 21 та 28 квітня; це відкриття меморіальної дошки засновнику музею ОСОБА_8 та урочисті збори з презентацією відеоролику та путівника по історії розвитку музею. Всі ці заходи пройшли 19 травня.

Мріяли ми, працівники музею, отримати на одному з цих заходів довгоочікувану статуетку КОЧІВНИКА. Але не судилося.

Трішки кримінальної хроніки.

На початку квітня місяця 2017 року зберігач фондів Національного музею історії України ОСОБА_9 повідомила про те, що представник нашого музею може забрати скульптурку, та надала перелік документів, які потрібно підготувати для належної, відповідно до Законодавства, передачі скульптурки.

12 квітня, я, як директор Хорольського районного краєзнавчого музею, приїхала до Національного музею історії України, з належним чином оформленим пакетом документів, для отримання скульптурки. Але тут вияснилося, що існують якісь таємні домовленості між виробником скульптурки-реставраційною майстернею пані ОСОБА_16, (вибачте прізвище вона не назвала) та приватним спонсором і виявляється, що скульптурку нашому музею приватний спонсор, а це - ПП «Хорольсьий механічний завод» в особі директора заводу ОСОБА_4, який передавати скульптурку не має наміру.

Я тут же по телефону зв'язалася зі спонсором ОСОБА_4 і тут виявилося, що спонсор категорично заперечив проти передачі скульптурки нашому музею. Так звані, місцеві краєзнавці зайняли позицію підтримки спонсора. В цій незрозумілій ситуації виходить так, що Хорольський краєзнавчий музей разом з відділом культури просто використали для виготовлення і придбання історичного артефакту приватними особами і ми опинилися заручниками ситуації, втягнутими в незрозумілі і незаконні оборудки з історичними артефактами реставраційної майстерні та приватного спонсора і так званих громадських активістів.

Як все, що відбувається «в тіні», не прозоро, з елементами таємності створює враження якихось підозрілих оборудок з елементами кримінального детективу.

Зараз, через широкий розголос цієї ситуації, нарешті, приватний спонсор віддав до музею статуетку. Віддав тихо і непомітно, бо відповіді на питання:

«Де була статуетка з 11 травня по 11 серпня у вельмишановного пана ОСОБА_4 не має. Чому про статуетку ніхто не сказав під час урочистостей, коли з високої сцени виступали і Голова РДА ОСОБА_10 і громадські активісти, місцеві краєзнавці, які опікувалися процесом отримання статуетки з Київського музею 17 травня...?».

Я так стверджую, бо пан депутат просто мовчить».

В іншій статті зазначалось наступне:

«Кочівник» у спеціальному вбранні...

Кажуть, яке ім'я, така і доля.

Мабуть і унікальному історичному артефакту- КОЧІВНИКУ У СПЕЦІАЛЬНОМУ ВБРАННІ, який ще у далекому XIX столітті знайшов наш земляк місцевий краєзнавець ОСОБА_11 в околицях нашого міста Хорол і який засвідчує історичну роль міста у боротьбі з кочівниками судилося весь вік кочувати.

Хорольський районний краєзнавчий музей в травні 2017 року відзначив велике свято - 100 річчя від часу заснування.

В рамках підготовки до ювілею в 2016 році депутат Полтавської обласної ради, він же почесний громадянин міста з 2016 року пан ОСОБА_4 підтримав ініціативу місцевих краєзнавців замовити та виготовити через реставраційну майстерню Київського національного музею історії України оригінальну копію статуетки КОЧІВНИКА, яка знаходиться у фондах даного музею, для експонування у Хорольському районному краєзнавчому музеї.

Все було добре до того часу, поки Хорольський районний краєзнавчий музей звертався до Національного музею історії України в місті Києві, та писав гарантійні листи.

Але не судилося нашому КОЧІВНИКУ опинитися в Хорольському музеї. Як тільки виготовили статуетку і по Закону її необхідно передати офіційно з фондів одного державного музею у фонди іншого державного музею. І тут вельмишановний пан депутат ОСОБА_4 приклав масу зусиль, щоб всупереч чинному Законодавству про музеї та музейну справу, заволодіти оригінальною копією історичного артефакту.

Як повідомила головний зберігач фондів національного музею історії України пані ОСОБА_9 - статуетка була передана 17 травня 2017 року представникам приватного акціонерного підприємств «Хорольський механічний завод».

Яким чином та відповідно до якого Закону Державний музей, яким є НАЦІОНАЛЬНИЙ МУЗЕЙ ІСТОРІЇ УКРАЇНИ передав копію історичного артефакту у приватні руки ВИКЛИКАЄ ВЕЛИКИЙ ПОДИВ?...

Пройшло вже більше двох місяців, але куди подався КОЧІВНИК не зрозуміло...

ОСОБА_12 у телефонній розмові зі мною директором Хорольського краєзнавчого музею заявив, що не моя справа цікавитися статуеткою, і що він шановний пан ОСОБА_4 нічого передавати до музею не збирається...

Місцеві краєзнавці - пані ОСОБА_13 та ОСОБА_14, які так завзято домагалися виготовлення оригінальної копії статуетки просто мовчать та взагалі перестали відповідати на дзвінки.

Отака дивна історія КОЧІВНИКА... Хоча прикладів подібних афер з історичними пам'ятками історія знає безліч...

Так існує п'ять чорнильниць ОСОБА_15

Лише в приватних колекціях та на дорогих аукціонах, час від часу, з'являються відомі артефакти, які по праву є національним скарбом...

Прикро що в цій історії з КОЧІВНИКОМ таку ганебну роль грає депутат обласної Ради - ОСОБА_4 людина, яка покликана служити громаді та бути зразком добропорядності і доброчесності, а не використовувати депутатський статус за для власного добробуту, навіть шляхом афер та порушення Закону....

Шкода виборців маленького містечка, які віддали перевагу такому ДОСТОЙНИКУ як пан ОСОБА_4...».

Відповідно до статті 3 Конституції України. людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно зі статтею 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Частиною першою статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються законодавством, є зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема. з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

За приписами статті 277 ЦК України, частин першої, другої статті 30 Закону України «Про інформацію» предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних факторів і недоліків, які як вираження суб'єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності і спростувати.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дослідивши усі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки поширена ОСОБА_5 у соціальній мережі Facebook.com інформація містить оціночні судження автора, критичною оцінкою певних фактів і недоліків, які, як вираження її суб'єктивної думки і поглядів не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності і спростувати.

Крім того, необхідно зазначити, що діяльність позивача та виконання ним своїх обов'язків становлять громадський інтерес, тому межа допустимої критики такої особи є значно ширшою.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

За правилом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України,

Ухвалив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13 липня 2018 року та постанову апеляційного суду Полтавської області від 03 вересня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про захист честі, гідності та ділової репутації.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити ОСОБА_4.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає

Судді: В. В. Пророк

В.С. Висоцька

І.М. Фаловська