З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"18" січня 2019 р. м. Жмеринка
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області
в складі головуючого судді Шепеля К.А.,
за участю секретаря судового засідання Бондар С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача виконавчого комітету Жмеринської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 - про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
Позивач 2 листопада 2018 року звернулася до суду з цим позовом, в якому просила визнати відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, онука її рідної сестри таким, що втратив право користування належним їй будинком АДРЕСА_1 в якому той був прописаний з 2011 по 2013 рік і виїхав до Російської Федерації (а.с.2-7).
Ухвалою суду від 19 листопада 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с.32).
Ухвалою суду від 17 грудня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду, постановлено повідомити відповідача про розгляд справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті суду (а.с.67).
Позивач в судове засідання не з'явилася. Подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю, просила розглянути справу у її відсутність.
Відповідач у судове засідання не з'явився. Згідно з довідкою міської ради він значиться зареєстрованим по адресі, вказаній у позовній заяві. Направлена по цій адресі повістка з документами повернулася до суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання". Разом з тим, відповідач був вчасно повідомлений про час, дату та місце судового засідання шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті суду в порядку частини одинадцятої статті 128 ЦПК України (а.с.68, 70), однак відзиву на позовну заяву не подавав, в судове засідання не з'явився.
Відповідно до частини першої статті 281 ЦПК України 18 січня 2019 року судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Треті особи подали заяви про розгляд справи в їх відсутність. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просили задовольнити позовні вимоги. Представник Жмеринської міської ради не заперечувала проти задоволення позову, залишила вирішення цієї справи на розсуд суду.
Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу здійснювався судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі.
В судовому засіданні установлені такі фактичні обставини та відповідні їм спірні правовідносини.
Як убачається з матеріалів справи, предметом позову являється матеріально-правова вимога позивача до відповідача ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування належним позивачу житловим будинком. Підставою позову є неможливість здійснювати позивачем в повній мірі своє право власності на належний їй будинок, а також правові норми Цивільного та Житлового кодексів України, на які посилається позивач в підтвердження своїх вимог.
У судовому засіданні установлено, що відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 липня 2003 року та копії договору дарування тридцятого липня 2003 року позивач є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 Вінницької області (а.с.11, 12).
Відповідно до копії технічного паспорту на вищевказаний будинок, площа останнього складає по внутрішніх обмірах 76,3 кв.м., в тому числі житлова площа - 54,7 кв.м. (а.с.13-15).
Згідно з копією домової книги відповідач значиться зареєстрованим пор АДРЕСА_2 з 10 листопада 2011 року (.а.с.16-19).
Відповідно до довідки №903 від 29 жовтня 2018 року квартального комітету "Корчовка" в будинку по АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, а також ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, який з 2013 року не проживає (а.с.20).
Ця інформація також підтверджується копіями паспортів позивача, третіх осіб та довідкою про реєстрацію місця проживання особи (а.с.10, 21, 22, 23, 24).
Позивач також надала копії квитанцій про сплату нею комунальних послуг (а.с.25-28).
Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України, власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до частини першої статті 383 цього ж Кодексу власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Перераховані вище норми цивільного законодавства дають підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Відповідно до статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Виходячи з того, що даний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, то положення статті 7 Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку.
Згідно з частиною другою статті 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Враховуючи, що позивач є власником будинку, реєстрація відповідача в ньому перешкоджає реалізації права власності та розпорядження будинком, то відповідача слід визнати таким, що втратив право користування цим жилим приміщенням.
Відповідно до пункту 26 Правил реєстрації місця проживання, які затверджені постановою КМУ від 2 березня 2016 року №207, рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання.
На підставі вищенаведеного суд вважає, що позов підставний і підлягаючий задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати позивача у розмірі 704,80 грн судового збору підтверджені відповідною квитанцією (а.с.1) і підлягають стягненню з відповідача на її користь.
Керуючись статтями 12, 13, 77, 78, 141, 247, 263, 264, 265 ЦПК України, статтями 16, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, статтею 72 ЖК України, статтею 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача виконавчого комітету Жмеринської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 - про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого АДРЕСА_3 таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_4
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого АДРЕСА_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_10, ідент.номер НОМЕР_1, громадянки України, мешканки АДРЕСА_5 судові витрати в сумі 704 (сімсот чотири) грн 40 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту.
Головуючий суддя К.Шепель
Повний текст судового рішення складено 18 січня 2019 року.