Провадження: №22-ц/812/450/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Бондаренко Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання: Лівшенком О.С.,

за участю: позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу № 487/8713/18 за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на ухвалу, яка постановлена Заводським районним судом м. Миколаєва під головуванням судді Притуляк І.О., у приміщенні цього суду 22 січня 2019 року за заявою

ОСОБА_2

про заміну заходу забезпечення позову

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів,

встановила:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів.

Позивач просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить відповідачу по справі на праві власності, а саме на 1/3 частку домоволодіння АДРЕСА_2 та на квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 грудня 2018 року заяву було задоволено частково, вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1.

У січні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про заміну заходу забезпечення позову, у якій просив суд скасувати арешт вказаної квартири та забезпечити позов шляхом накладення арешту на 1/3 частину домоволодіння АДРЕСА_2, належну йому на праві власності. Заявник посилався на те, що обраний судом спосіб забезпечення позову обмежує його права власника на реалізацію свого майна, оскільки ним було укладено договір наміру купівлі-продажу арештованої квартири. Також порушуються права покупців, які сплатили аванс та фактично вступили у користування квартирою до накладення на неї арешту.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 січня 2019 року заяву було задоволено, скасовано раніше накладений арешт на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 та накладено арешт на 1/3 частину домоволодіння АДРЕСА_2, що також належить на праві власності ОСОБА_2

Ухвала суду мотивована тим, що відповідачем вчиненні дії на виконання зобов'язань, а також, що арешт накладений ухвалою суду від 28 грудня 2018 року порушує права третіх осіб, наявність у відповідача іншого нерухомого майна достатнього для гарантування виконання ймовірного рішення у даній справі, та співмірністю заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, посилаючись на порушення норм процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Так, апеляційна скарга мотивована тим, що вчинені відповідачем дії на продаж квартири не направлені на виконання своїх зобов'язань, а навпаки, вказують на те, що відповідач має намір позбавитись майна та виїхати на своє постійне місце проживання до Ізраїлю.

Також, апелянт вважала безпідставним посилання суду на порушення прав третіх осіб, а саме ймовірних покупців нерухомого майна, оскільки останні перебувають у правовідношеннях з відповідачем, який і є відповідальним перед ними.

Апелянт також вважає, що накладення арешту на 1/3 частину домоволодіння АДРЕСА_2 саме і є таким, що порушує права третіх осіб - співвласників даного майна.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивачки ОСОБА_1, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, у грудні 2018 року позивач звернулась до суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про стягнення на її користь пені в розмірі 97352 грн. 77 коп. за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

26 грудня 2018 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить відповідачу по справі на праві власності, а саме на 1/3 частку домоволодіння - будинок АДРЕСА_2 та на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_2 є власником 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 13 вересня 2018 року. Також, ОСОБА_2 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 20 грудня 2018 року (а.с. 19-21).

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову. Так, позов забезпечується шляхом: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

В п. 4 постанови Пленуму ВС України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 дано роз'яснення про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Так із змісту ухвали суду від 28 грудня 2018 року слідує, що районний суд, вирішуючи питання щодо забезпечення позову, дійшов висновку що не вжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

При цьому, як вбачається із змісту вказаної ухвали, районний суд враховував принцип справедливості та розумності і з метою не допущення прав інших осіб, а саме співвласників 1/3 частини домоволодіння АДРЕСА_2, наклав арешт на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1.

Вказана ухвала сторонами не оскаржувалася.

Частиною 1 ст. 156 ЦПК України визначено право суду допустити заміну одного заходу забезпечення позову іншим за клопотанням учасника справи.

В заяві про зміну заходу забезпечення позову від 17 січня 2019 року, ОСОБА_2 посилається лише на те, що ним заборгованість по сплаті аліментів погашена та, що обраний судом спосіб захисту порушує права третіх осіб, які мають намір купити арештоване майно, тобто квартиру.

В той же час, як на підставу задоволення вказаної заяви в оскаржуваній ухвалі від 22 січня 2019 року районний суд, зазначив що відповідачем вчинені дії на виконання зобов'язань, арешт накладений ухвалою суду від 28 грудня 2018 року порушує права третіх осіб, які є потенційними покупцями арештованого нерухомого майна, вказав на наявність у відповідача іншого нерухомого майна достатнього для гарантування виконання рішення у даній справі, а також на співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

Однак з такими висновками суду не можна погодитись.

Так, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачем сплачено заявлену в позові суму нарахованої пені, до того ж заявник на ці обставини і не посилався в своїй заяві. Зазначення ж ОСОБА_2 про погашення заборгованості за аліментами не має відношення до даного спору.

Також є безпідставними посилання суду на порушення прав покупців арештованого майна.

Так районний суд вірно зазначив, що метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують виконання рішення за його позовом та спрямоване проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити, або знецінити його. По суті своїй забезпечення позову є обмеженням суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

В той же час, суд всупереч наведеним твердженням, як на підставу заміни об'єкту забезпечення позову, посилається саме на наміри відповідача продати арештоване судом нерухоме майно та порушення при цьому прав ймовірних покупців, як третіх осіб.

Зазначення такого, як підстави для заміни способу забезпечення позову суперечить суті вказаної процесуальної дії та її меті, а особи, які мають намір придбати арештоване майно не є учасниками спірних правовідносин, в зв'язку з чим їх права не можуть бути порушені процедурами запровадженими в даному спорі.

Районний суд в оскаржуваній ухвалі також послався на запроваджений практикою Європейського суду з прав людини принцип щодо ефективності юридичного засобу захисту. Проте, судом не наведено переконливих доводів на перевагу обраного способу захисту у вигляді забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/3 частину будинку АДРЕСА_2 перед раніше обраним способом - забезпечення позову шляхом накладення арешту на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1.

Як видно з матеріалів справи, відповідач бажає продати не 1/3 частину будинку, а саме квартиру і є особи, які мають намір її купити. Наведена обставина, відповідає меті запровадженого судом забезпечення позову, оскільки дає можливість боржнику добровільно виконати зобов'язання, так як він сам зазначив, що ним отримано аванс за продаж квартири, яку сторони оцінили у 21500 доларів США (а.с.48).

Таким чином, обраний судом спосіб забезпечення позову ухвалою від 28 грудня 2018 року є реальним та ефективним, а тому підстав для його заміни на інший спосіб немає.

Згідно із положеннями ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявності в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 258 ЦПК України визначено, що судовими рішеннями є ухвали, рішення, постанови, судові накази.

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Враховуючи наведені обставини, оскаржувана ухвала, як така, що містить висновки, які не відповідають обставинам справи, підлягає скасуванню. Оскільки ж відсутні підстави для застосування положень ст. 156 ЦПК України, у справі слід ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2 про заміну способу забезпечення позову.

При цьому, відповідач не позбавлений права звернутись до суду із вмотивованим клопотанням про скасування заходів забезпечення позову в частині накладення арешту на належне йому нерухоме майно відповідно до положень ч. 1 ст. 158 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 січня 2019 року скасувати та постановити нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про заміну заходу забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені по аліментам - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту 11 березня 2019 року.

Судді: Т.З.Бондаренко

Т.В.Крамаренко

В.І.Темнікова