Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 761/22964/17

провадження № 61-6451св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

заявник - акціонерне товариство «Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.»,

представник заявника - Стефанчук Микола Олексійович,

заінтересована особа - Державне територіально-галузеве об`єднання «Південно-Західна залізниця»,

представник заінтересованої особи - Стоян Марина Миколаївна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» на постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Іванченка М. М., Рубан С. М., Желепи О. В., від 21 березня 2019 року.

Короткий зміст клопотання та його обґрунтування

У червні 2017 року акціонерне товариство «Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.»(далі - АТ «Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.») звернулось до суду із клопотанням про надання дозволу на примусове виконання рішення Центру арбітражу і посередництва Торгівельних палат Швейцарії, Арбітражного суду

від 01 липня 2014 року, заінтересована особа - Державне територіально-галузеве об`єднання «Південно-Західна залізниця» (далі - ДТГО «Південно-Західна залізниця»).

Заява мотивована тим, що рішенням Арбітражного суду Центру арбітражу і посередництва Торгівельних палат Швейцарії від 01 липня 2014 року у справі № за позовом ДТГО «Південно-західна залізниця» до

АТ «Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.» було вирішено, зокрема, що позивач повинен компенсувати відповідачу 104 400 швейцарських франків витрат на арбітражний розгляд. Із суми авансу, сплаченого відповідачем, йому буде повернуто 25 583,75 швейцарських франків (за вирахуванням відсотків і банківських витрат). Також було вирішено, що позивач повинен компенсувати відповідачеві його юридичні витрати у сумі 150 тис. швейцарських франків.

Посилаючись на те, що вищевказане рішення, яке набрало законної сили, боржником добровільно не виконується, заявник, посилаючись на положення Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» та Конвенцію про визнання і приведення до виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року, просив надати дозвіл на примусове виконання на території України рішення щодо юрисдикції, винесеного Центром арбітража і посередництва Торгівельних палат Швейцарії, Арбітражного суду від 01 липня 2014 року у справі № ; стягнути з ДТГО «Південно-Західна залізниця» на користь АТ «Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.» 104 400 швейцарських франків витрат на арбітражний розгляд, 150 тис. швейцарських франків юридичних витрат.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва, у складі судді Савицького О. А., від 03 травня 2018 року у задоволенні клопотання відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що рішенням Господарського суду м. Києва від 17 травня 2017 року у справі № 910/2589/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду

від 17 травня 2017 року, пункт 13.2 договору підряду виконання будівельних робіт № ПЗ/ДН-6- 0415, укладеного 14 листопада 2004 року між АТ «Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.» та ДТГО «Південно-Західна залізниця», визнано недійсним. Вказаним рішенням суду було встановлено, що пункт 13.2 договору підряду (третейське застереження) суперечить пункту 2 частини другої статті 6 Європейської конвенції про зовнішньоторговельний арбітраж та частині другій статті 12 ГПК України.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 21 березня 2019 року апеляційну скаргу АТ «Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.» задоволено. Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва скасовано. Клопотання

АТ «Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.» задоволено. Визнано та надано дозвіл на примусове виконання на території України рішення щодо юрисдикції, винесеного Центром арбітража і посередництва Торгівельних палат Швейцарії, Арбітражного суду від 01 липня 2014 року у справі

№ . Вирішено видати виконавчий лист про стягнення з Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» на користь АТ «Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.» витрат на арбітражний розгляд у розмірі 104 400 швейцарських франків та юридичних витрат у розмірі 150 тис. швейцарських франків.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 30 жовтня 2018 року постанову Київського апеляційного господарського суду

від 20 листопада 2017 року у справі № 910/2589/17 скасовано у частині визнання недійсним пункту 13.2 договору підряду на виконання будівельних робіт від 14 листопада 2004 року № ПЗ/ДН-6-0415 та передано справу у цій частині до апеляційного господарського суду. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 28 січня 2019 року у справі

№ 910/2589/17 рішення Господарського суду м. Києва від 17 травня

2017 року скасовано у частині визнання недійсним пункту 13.2 договору підряду на виконання будівельних робіт від 14 листопада 2004 року

№ ПЗ/ДН-6-0415. З огляду на зазначене, відсутні підстави для відмови у задоволенні клопотання АТ «Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.» про надання дозволу на примусове виконання рішення Центру арбітражу і посередництва Торгівельних палат Швейцарії, Арбітражного суду від 01 липня 2014 року у справі № .

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі ДТГО «Південно-Західна залізниця» просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що питання наявності чи відсутності підстав для визнання недійсним пункту 13.2 договору підряду, яке є вирішальним для розгляду цієї справи, наразі не вирішено та знаходиться на розгляді Північного апеляційного господарського суду. Суд апеляційної інстанції був зобов`язаний зупинити провадження у справі з метою дотримання вимог частини першої статті 2, статті 251 ЦПК України. Заявник вважає, що спір між сторонами не може бути предметом арбітражного розгляду.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 08 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

07 травня 2019 року справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 13 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням щодо юрисдикції, винесеним Арбітражним судом Центру арбітражу і посередництва Торгівельних палат Швейцарії від 01 липня 2014 року у справі № визнано відсутність юрисдикції арбітражного суду та стягнуто з ДТГО «Південно-Західна залізниця» на користь АТ «Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.» 104 400 швейцарських франків витрат на арбітражний розгляд та 150 тис. швейцарських франків юридичних витрат.

Встановлено, що 14 листопада 2004 року між АТ «Догуш Іншаат ве

Тіджарет А.Ш.» та ДТГО «Південно-Західна залізниця» укладено договір підряду на виконання будівельних робіт № ПЗ/ДН-6-0415 (т. 1, а. с. 127-133).

У пункті 13.2 вказаного договору сторони обумовили можливість звернення за вирішенням спірних питань до іноземного (третейського) арбітражного суду.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 17 травня 2017 року у справі

№ 910/2589/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20 листопада 2017 року, пункт 13.2 договору підряду на виконання будівельних робіт № ПЗ/ДН-6-0415, укладеного

14 листопада 2004 року між «АТ Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.» та

ДТГО «Південно-Західна залізниця», визнано недійсним (т. 1, а. с. 172-189).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30 жовтня 2018 року постанову Київського апеляційного господарського суду від 20 листопада 2017 року у справі № 910/2589/17 скасовано у частині визнання недійсним пункту договору підряду на виконання будівельних робіт від 14 листопада 2004 року № ПЗ/ДН-6-0415 та передано справу у цій частині до Північного апеляційного господарського суду (т. 2, а. с. 120-138).

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 28 січня

2019 року по справі № 910/2589/17 рішення Господарського суду м. Києва від 17 травня 2017 року скасовано у частині визнання недійсним

пункту договору підряду на виконання будівельних робіт від 14 листопада 2004 року №ПЗ/ДН-6-0415. Заяву Міністерства інфраструктури України про вихід за межі позовних вимог залишено без розгляду(т. 2, а. с. 186-190).

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 7 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» визначено, що арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними в зв`язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди.

За змістом даної норми виключно наявність арбітражної угоди, укладеної між сторонами, є підставою для розгляду справи арбітражем.

Відповідно до статті 474 ЦПК України рішення міжнародного комерційного арбітражу (якщо його місце знаходиться за межами України), незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається та виконується в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

У відповідності до вимог частини першої статті 479 ЦПК України за результатами розгляду заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу суд постановляє ухвалу про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу або про відмову у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу за правилами, встановленими цим Кодексом для ухвалення рішення.

Згідно з положеннями статті V Конвенції про визнання і приведення до виконання іноземних арбітражних рішень 1958 року у визнанні та наданні дозволу на примусове виконання арбітражного рішення може бути відмовлено на прохання тієї сторони, проти якої воно направлено, тільки якщо ця сторона надасть компетентній владі за місцем де запитується визнання та виконання докази того, що: сторони Угоди, зазначеній у статті II, були за застосованим до них законом, в будь-якій мірі недієздатні або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а за відсутності такої вказівки, за законом країни, де рішення було винесено; сторона, проти якої вона винесено рішення, не була належним чином повідомлена про призначення арбітра або про арбітражний розгляд або з інших причин не могла подати свої пояснення; вказане рішення винесено щодо спору, не передбаченому або що не підпадає під умови арбітражної угоди або арбітражного застереження в договорі, з тим, однак, що якщо постанови з питань, охоплених арбітражною угодою або застереженням, можуть бути відокремлені від тих, що не охоплюються такою угодою або застереженням, то та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, охоплених арбітражною угодою або арбітражним застереженням в договорі, може бути визнана і приведена до виконання; склад арбітражного органу або арбітражний процес не відповідали угоді сторін чи, за відсутності такого, не відповідали закону тієї держави, де мав арбітраж; рішення ще не стало остаточним для сторін або було скасовано або призупинено виконанням компетентною владою країни, де воно було винесене, або країни, закон якої застосовується.

Згідно з пунктом а) частини другої статті V зазначеної Конвенції у визнанні та приведенні до виконання арбітражного рішення може бути відмовлено, якщо компетентна влада держави, в якій запитується визнання та приведення до виконання, знайде, що об`єкт спору не може бути предметом арбітражного розгляду за законами цієї країни, або визнання та виконання цього рішення суперечить публічному порядку цієї країни.

Частиною другою статті 6 Європейської конвенції про зовнішньоторговельний арбітраж від 21 квітня 1961 року передбачено, що суд, в якому порушено справу, може не визнати арбітражну угоду, якщо за законом його держави спір не може бути предметом арбітражного розгляду.

Подібні підстави для відмови в задоволенні клопотання про надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу передбачені статтею 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» і статтею 478 ЦПК України.

Заявник посилався на наявність підстав для відмови у наданні дозволу на примусове виконання рішення Арбітражного суду Центру арбітражу і посередництва Торговельних палат Швейцарії від 01 липня 2014 року у справі № , посилаючись на те, що спір, який розглядав арбітраж, не може бути предметом арбітражного розгляду за законом України: статтею 12 ГПК України було передбачено, що на розгляд третейського суду не підлягають передачі спори, що виникають при розірванні, зміні чи виконанні господарських договорів, пов`язаних із задоволенням державних потреб.

У відповідності до пункту 2 статті 6 Закону України «Про третейські суди» третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов`язаних із задоволенням державних потреб.

Закон України «Про міжнародний комерційний арбітраж» не містить обмеження компетенції арбітражу.

Судами встановлено, що позивачем у Арбітражному суді Центру арбітражу і посередництва Торгівельних палат Швейцарії по справі № виступало ДТГО «Південно-Західна залізниця», яким було заявлено вимоги про стягнення грошових коштів з АТ «Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.».

Судом апеляційної інстанції встановлено, що презумпцію правомірності арбітражного застереження, яке міститься у пункті 13.2 договору підряду на виконання будівельних робіт № ПЗ/ДН-6-0415 від 14 листопада 2004 року, не спростовано.

Встановивши, що позовну заяву до Арбітражного суду Центру арбітражу і посередництва Торгівельних палат Швейцарії подало ДТГО «Південно-Західна залізниця», яке наполягало на наявності у вказаного арбітражу юрисдикції, а іноземний арбітраж не вирішував спір між сторонами по суті, прийнявши рішення про відсутність власної юрисдикції на розгляд спору, що виник між сторонами, а також здійснив при цьому розподіл арбітражних (судових) витрат, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для відмови у надані дозволу на виконання рішення щодо юрисдикції, винесеного Арбітражним судом Центру арбітражу і посередництва Торгівельних палат Швейцарії від 01 липня 2014 року у справі № , а отже інаявність підстав для задоволення клопотання та надання дозволу на виконання вказаного рішення міжнародного комерційного арбітражу у частині розподілу арбітражних (судових) витрат.

Посилання касаційної скарги на те, що наразі в судовому порядку вирішується питання стосовно недійсності пункту 13.2 договору підряду на виконання будівельних робіт № ПЗ/ДН-6-0415, укладеного 14 листопада 2004 року між АТ «Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.» та ДТГО «Південно-Західна залізниця» (арбітражне застереження), є необґрунтованими, оскільки такі позовні вимоги ДТГО «Південно-Західна залізниця» до національного суду не заявлялись, арбітражне застереження є дійсним, отже такі доводи не можуть свідчити про наявність підстав для відмови у задоволенні клопотання АТ «Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.».

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанцій та не дають підстав вважати, що судом порушені норми матеріального й процесуального права.

Ураховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 21 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович