Справа № 481/1074/19
Провадж.№ 2/481/340/2019
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20.11.2019 року Новобузький районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Вжещ С.І.,

при секретарі Юхименко Т.М.,

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Новий Буг в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

12.09.2019 року ОСОБА_1 звернулася до Новобузького районного суду з цивільним позовом до відповідача ОСОБА_2 , згідно з яким позивачка просила ухвалити судове рішення про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що відповідач, який є попереднім власником цього будинку, понад рік не проживає у спірному приміщенні, однак при цьому залишається бути зареєстрованим у вказаному будинку і добровільно знятися з реєстрації не бажає. Наголосила, що відповідач ОСОБА_2 ще з жовтня 2002 року, вивіз з будинку усі свої речі та вибув проживати за іншою адресою.

Наявність такої реєстрації відповідача у належному їй житловому будинку, створює останній перешкоди у користуванні та утриманні цього нерухомого майна, оскільки відповідач не являється членом її сім`ї, і жодних майнових прав на будинок він не має. Проте на нього нараховуються необхідні комунальні платежі і заважає їй оформити субсидію на компенсацію витрат зі сплати комунальних послуг.

22.08.2019 року провадження по даній справі було відкрито та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

26.09.2019 року за клопотанням відповідача витребувано з Новобузької державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла в м. Новий Буг Миколаїської області ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Під час судового розгляду справи позивачка ОСОБА_5 заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Додатково пояснила, що вищевказаний спірний житловий будинок її чоловік ОСОБА_6 за життя придбав у відповідача. Зокрема ним було передано ОСОБА_7 , який представляв інтереси продавця ОСОБА_2 , обумовлену між ними суму грошових коштів і вони уклали між собою відповідний договір-купівлі продажу житлового будинку, який посвідчили нотаріально. Після смерті чоловіка ОСОБА_6 , вона та їх спільна малолітня дочка успадкували вищевказаний житловий будинок, але відповідач продовжує бути зареєстрованим у її помешканні. Тому, оскільки ОСОБА_2 відмовляється добровільно знятися з реєстрації з вказаного приміщення, це і змусило її звернутися до суду з вказаним позовом.

Відповідач ОСОБА_2 під час судового розгляду справи пред`явлений до нього позов не визнав, пояснив, що вказаний будинок раніше належав ОСОБА_4 , яка є його, а також і ОСОБА_6 матір`ю. ІНФОРМАЦІЯ_2 їхня мати померла і він ( ОСОБА_2 ) успадкував усе належне їй за життя майно, в тому числі і спірний житловий будинок. На початку 2016 року вони дійшли згоди з братом про продаж останньому вищевказаного житлового будинку. Але оскільки він був військовослужбовцем і мав на той час вирушати до зони АТО, він уповноважив свого рідного дядька ОСОБА_7 відповідною довіреністю на ведення справ щодо продажу ОСОБА_6 згаданого житлового будинку. Після повернення з військової служби, він дізнався, що ОСОБА_7 будинок продав ОСОБА_6 , однак грошей виручених за його продаж йому ніхто так і не передав. Не заперечував того факту, що він з 2002 року не проживає в спірному будинку з 2002 року, який покинув добровільно та наразі проживає за іншою адресою, однак відмовляється виписуватися з даного будинку, оскільки з ним за його продаж ніхто не розрахувався. Крім того, вважає, що угода купівлі-продажу житлового будинку не відбулася через не передачу йому обмовлених коштів за його продаж, і він фактично залишається наразі його власником, а тому за цих підстав просив у задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши доводи позовної заяви та дослідивши письмові докази, що маються у справі, дійшов такого висновку.

Матеріалами спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено, що після її смерті її син ОСОБА_6 відмовився від прийняття спадщини, а інший її син, відповідач у справі ОСОБА_2 , прийняв у спадок належне її майно, зокрема дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, майновий пай члена КСП «Нива», а також житловий будинок АДРЕСА_1 та отримав відповідні свідоцтва про право на спадщину на вказане майно.

10.03.2016 року між ОСОБА_7 , який діяв від імені та в інтересах ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 28.01.2016 року, та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу вищевказаного житлового будинку, що дані сторони посвідчили у приватного нотаріуса Новобузького районного нотаріального округу Самойленка С.М. за р./№ 162.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 помер, у зв`язку з чим після його смерті приватним нотаріусом Новобузького районного нотаріального округу Самойленком С.М. було заведену спадкову справу за № 35/2018.

Даний будинок являвся спільною сумісною власністю, набутого за період шлюбу з позивачкою ОСОБА_1 , а тому відповідно до свідоцтва про право власності від 20.08.2018 року, виданого цим приватним нотаріусом в рамках даної спадкової справи, після його смерті вона залишилася власницею 1/2 його частини (а.с.8-9).

Іншу Ѕ частину цього будинку успадкували в рівних частках після смерті останнього, на підставі відповідних свідоцтв про право на спадщину за законом від 20.08.2019 року, позивачка ОСОБА_1 та їх спільна з ОСОБА_6 малолітня дочка - ОСОБА_3 (а.с.10-13).

Відтак, наразі єдиними власниками вказаного житлового будинку є позивачка ОСОБА_1 , якій належить ѕ його частини, а також її дочка ОСОБА_3 , що має у спільній частковій власності решту ј його частки.

Судом встановлено, що у зазначеному будинку залишається зареєстрованим колишній його власник, відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується записом у будинковій книзі до вказаного будинку (а.с. 14-16).

Проте, як слідує з письмових пояснень відповідача, що також підтверджується комісійним актом обстеження спірного домоволодіння, проведеного Новобузької міською радою 02.08.2019 року, у вказаному житловому будинку відповідач ОСОБА_2 припинив проживати ще з 2002 року (а.с.17).

Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї.

Такої правової позиції дотримувався Верховний Суд України у постанові по справі №6-158цс14, висновок якого щодо застосування права відповідно до ч.1ст.360-7 ЦПК України має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм.

Крім того ст.391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Аналіз наведених правових норм у постанові по справі №6-14цс16 від 16.11.2016 року дав підстави Верховному Суду України дійти висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають і ведуть спільне господарство разом з ним, усунення порушень свого права власності в будь-який час.

При цьому статтею 346 ЦК України передбачений перелік підстав припинення права власності, який не є вичерпним. Підставами припинення права власності є юридичні факти (певні обставини), з якими закон пов`язує припинення права власності. За загальним правилом припинення права власності на певне майно в однієї особи водночас означає виникнення права власності на це ж майно в іншої особи. Підстави припинення права власності можуть бути як за волею власника, та і незалежно від його волі.

З встановлених по даній справі обставин вбачається, що право власності ОСОБА_2 на належний йому на праві власності будинок по АДРЕСА_1 було припинено на законних підставах і водночас позивачка ОСОБА_1 та її малолітня дочка ОСОБА_3 набули право власності на цей будинок в законний спосіб.

Посилання позивача на недійсність вказаного договору через несплату йому чоловіком позивачки та/або рідним дядьком ОСОБА_7 грошових коштів за його продаж є безпідставними, оскільки договір купівлі продажу спірного житлового будинку від 10.03.2016 року, ніким неоспорювався і на час розгляду справи є чинним. Насамперед пунктом 3 даного правочину обумовлено, що продаж будинку за домовленістю сторін вчиняється за 51 431 грн., які отримані продавцем від покупця повністю до оформлення та підписання цього договору.

Зі слів відповідача, останній з приводу шахрайських дій, вчинених сторонами вказаного договору звертався у 2016 року до Новобузького ВП ГУНП, однак ходом розслідування, якщо таке і було розпочате, останній не цікавився та до цього часу відповідного позову про недійсність вказаного договору до суду не подавав.

Відтак, оскільки право власності ОСОБА_2 на спірний житловий будинок припинено, він не є членом сім`ї позивачки, договір найму спірного житлового будинку між ними також не укладався, то останній втратив право користуватися приміщенням у цьому будинку.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 подані в її інтересах та інтересах іншого співвласника - її малолітньої дочки ОСОБА_3 , ґрунтуються на законі, а тому підлягають задоволенню.

Зважаючи на те, що позов позивачки ОСОБА_1 задоволений у повному обсязі, але покласти обов`язок на відшкодування їй понесеного судового збору у розмірі 768,40 грн. за рахунок відповідача суд не має можливості, оскільки ОСОБА_2 , в силу вимог п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (учасник бойових дій), звільнений від сплати такого збору, тому відповідні судові витрати у такому розмірі, згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, належить компенсувати їй за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.258-259, 263-265, 268, 273, 274-279 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим по АДРЕСА_1 .

Сплачений позивачем ОСОБА_1 судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок, компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано .

У разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, апеляційна скарга подається у той же строк з дня виготовлення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 30.11.2019 року.

Суддя Вжещ С.І.