Єдиний унікальний номер 229/2200/19 Номер провадження 22-ц/804/2275/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2019 року м. Бахмут Донецька область

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Канурної О.Д.,

суддів: Мальованого Ю.М., Соломахи Л.І.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 01 липня 2019 року у цивільній справі № 229/2200/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації втрати заробітної плати у зв`язку із порушенням термінів її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку (суддя першої інстанції Панова Тетяна Леонідівна, повне судове рішення складено 01 липня 2019 року), -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Дружківського міського суду Донецької області з позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації втрати заробітної плати у зв`язку із порушенням термінів її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку. У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Дружківського міського суду Донецької області з уточненою позовною заявою.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що вона з 23.08.2008 року працювала бухгалтером в Ясинуватській дистанції сигналізації та зв`язку Державного підприємства «Донецька залізниця», яку наказом Публічного Акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Укрзалізниця» від 15.04.2016 року № 303 було реорганізовано у виробничій підрозділ «Ясинуватська дистанція сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця».

До березня 2017 року ніяких претензій з виплати заробітної плати до відповідача у неї не було. Однак, у порушення ст. 22 Закону України «Про оплату праці» та ст. 115 КЗпП України, відповідач з березня 2017 року в односторонньому порядку припинив виплату їй заробітної плати без повідомлення причин. Наказом начальника структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» від 17.03.2017 року № 236/ДНД у відповідності зі ст. 34, ст. 113 КЗпП України було встановлено початок простою з 20.03.2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції. У відповідності до п. 8 цього наказу, оплата повинна була проводитися у розмірі двох третин від окладу за весь час простою згідно графіку роботи. Оплата відповідачем не проводилась.

Згідно наказу ПАТ «Укрзалізниця» від 25.04.2017 року № 265 та виданого на його підставі наказу регіональної філії «Донецька залізниця» від 28.04.2017 року № 645-НЗ-1 (додаток 10) виробничий підрозділ «Ясинуватська дистанція сигналізації та зв`язку» разом зі всіма іншими підприємствами структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» було ліквідовано з 17.07.2017 року, а її звільнено на підставі ст. 40 ч. 1 КЗпП України згідно наказу з особового складу від 13.07.2017 року № 10583/ДН-ос.

Усі первинні документи для остаточного розрахунку, згідно наказу № 899- Н від 26.06.2017 року вона направила у структурний підрозділ «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» (м. Лиман) до робочої комісії з опрацювання первинних документів, у тому числі оригінал наказу про припинення трудового договору від 13.07.2017 року № 10583/ДН-ос.

На день звільнення відповідач мав перед нею заборгованість по виплаті заробітної платі у сумі 25774,48 грн. згідно даним бухгалтерського обліку. Ця сума складається з заборгованості по заробітній платі за березень, квітень, травень, червень та 17 днів липня 2017 року: за березень 2017 року - 4832,63 (оплата почасовиків - 2435,01 грн., разова винагорода за вислугу - 365,25грн., оплата простою - 1643,97 грн., - інші виплати - 388,40 грн.), але їй було сплачено аванс за березень 2017 року у розмірі 2000,00 грн. у вересні 2017 року через касу структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» м. Лиман, тому сума до сплати складає 2832,63грн.; за квітень 2017 року - 3663,19 грн. ( оплата простою - 3596,18 грн., інші виплати - 67,01 грн.); за травень 2017 року - 3663,19 грн. (оплата простою - 3596,18 грн., інші виплати - 67,01 грн.); за червень 2017 року - 921,56 грн. оплата простою - 904,70 грн., інші виплати - 16,86 грн.); за липень 2017 року - 697,91 грн. (оплата простою - 513,74 грн., інші виплати - 184,17 грн.; сума грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки на момент звільнення становить 8200,53 грн. за 39 днів невикористаної відпустки; вихідна допомога - 5795,47 грн.

Беручи до уваги те, що відповідач не виплачував їй заробітну плату, починаючи з березня 2017 року та враховуючи Закон України «Про компенсацію громадянам частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат», загальна сума компенсації, яка належить їй до виплати складає 4158,62 грн.

Крім того, відповідно до Наказу № Ц-2-25/1666-17 від 11.07.2017 року Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» зобов`язалась виплатити працівникам регіональних філій винагороду за підсумком роботи за 2016 рік у відсотках до посадового окладу, який склався на кінець 2016 року, враховуючи виконання показників роботи за 2016 рік. Отже, з відповідача ПАТ «Укрзалізниця» на її користь підлягає стягненню у судовому порядку сума винагороди за підсумком роботи за 2016 рік у розмірі 52,5% від окладу за грудень 2016 року у розмірі 2265,85 грн. з наступним відрахуванням з цієї суми обов`язкових податків і зборів.

Позивач просила суд першої інстанції стягнути з відповідача на її користь суму заборгованості по заробітній платі в розмірі 25774,48 грн.; втрату частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати в розмірі 4158,62 грн.; суму винагороди за підсумками роботи за 2016 рік в розмірі 52,5% від окладу за грудень 2016 року у розмірі 2265,85 грн.; середній заробіток за період затримки з 17.07.2017 року по день фактичного розрахунку за кожний робочий день, виходячи із розміру середньоденної заробітної плати 176,34 грн.

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 01 липня 2019 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації втрати заробітної плати у зв`язку із порушенням термінів її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з березня по липень 2017 року в сумі 25418,21 грн., компенсацію втрати частини грошових доходів за період з березня 2017 року по липень 2017 року у розмірі 3900,95 грн.

В решті позову відмовлено.

Рішення в частині стягнення заробітної плати за березень 2017 року в сумі 2476,36 грн. надано до негайного виконання.

Сума заробітної плати визначена без утримання податку й інших обов`язкових платежів.

Зобов`язано Акціонерне товариство «Українська залізниця» здійснити утримання з суми заборгованості по заробітній платі передбачені законом податки та інші обов`язкові платежі.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь державного бюджету судові витрати в сумі 768,40 грн.

Із вказаним рішенням суду не погодився відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця» та подав апеляційну скаргу.

В обґрунтуванні апеляційної скарги відповідач посилається на те, що частково не погоджується з зазначеним рішенням. Вважає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставини, що мають значення для справи.

Відповідач просив Донецький апеляційний суд рішення Дружківського міського суду Донецької області від 01 липня 2019 року по справі № 229/2200/19 скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі; вирішити питання про розподіл судового збору.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 19 серпня 2019 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» було залишено без руху у зв`язку з неповною сплатою судового збору та відсутністю довіреності на представництво інтересів представника Акціонерного товариства «Українська залізниця».

09 вересня 2019 року на адресу Донецького апеляційного суду від відповідача по справі надійшло платіжне доручення про доплату судового збору разом із довіреністю на представництво інтересів представника Акціонерного товариства «Українська залізниця».

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 07 жовтня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача та надано позивачу по справі строк для надання відзиву на апеляційну скаргу в письмовій формі до 15 жовтня 2019 року.

Копії ухвал про відкриття апеляційного провадження учасниками справи отримані (а.с. 147,148,149), копія апеляційної скарги відповідача позивачем по справі отримана (а.с. 147). Відзив на апеляційну скаргу від позивача по справі до Донецького апеляційного суду не надійшов.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 25 жовтня 2019 року справу призначено до розгляду в письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Як передбачено ч. 3 ст. 368 ЦПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених ст. 369 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII, розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2019 року встановлено в розмірі 1921,00 грн.

Враховуючи, що ціна позову у цій справі складає 111022,93 грн., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, сторони клопотання про розгляд справи у суді апеляційної інстанції з їх повідомленням не заявили, колегія суддів вважає, що справа підлягає розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Українська залізниця» задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 23 липня 2008 року по 17 липня 2017 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем, обіймала посаду бухгалтера в Ясинуватській дистанції сигналізації та зв`язку ДП «Донецька залізниця», яку наказом ПАТ «Укрзалізниця» від 15.04.2016 року № 303, наказом начальника дистанції № 1/ос від 06.07.2016 року було реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Ясинуватська дистанція сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». 17 липня 2017 року ОСОБА_1 звільнено із займаної посади згідно п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату.

Згідно висновку Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 унеможливлення виконання ПАТ «Українська залізниця» регіональною філією «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» обов`язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема, ст.ст.115,116 КЗпП України спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: актами тероризму на територіях міста Донецька Донецької області; тривалими перервами в роботі транспорту, регламентованими умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які на поточну дату продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини є надзвичайними, непередбаченими і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов`язальної сторони за трудовим договором, якою є ПАТ «Українська залізниця» регіональна філія «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», вони об`єктивно впливають на її обов`язки, передбачені законодавством України про працю, зокрема ст.ст.115, 116 КЗпП України та унеможливлюють їх виконання. Такі форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є підставами для звільнення від відповідальності зобов`язальної сторони, якою є ПАТ «Українська залізниця регіональна філія «Донецька залізниця ПАТ «Українська залізниця» за невиконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема ст.ст. 115, 116 КЗпП України, враховуючи субсидіарне застосування ст. 4 КЗпП України та ст.ст.9, 263, 617 ЦК України.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02.12.2015 року, яким затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, місто Ясинувата, Донецької області, місто Донецьк належать до населених пунктів, в яких здійснювалася антитерористична операція.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розмір заборгованості позивача по заробітній платі за період з березня по липень 2017 року складає 25418,21 грн., компенсація втрати частини грошових доходів за період з березня 2017 року по липень 2017 року складає 3900,95 грн.

Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законом України «Про оплату праці», а позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем до 17 липня 2017 року, виконувала свої трудові обов`язки в повному обсязі, а також при звільненні не отримала всі належні їй платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики ЄСПЛ.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати, є безпідставними, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з частиною 1 статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Суд наголошує, що відповідно до норм ст. ст. 115,116 КЗпП України саме роботодавець повинен довести, що здійснив з працівником повний розрахунок у відповідності до норм законодавства.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Законом України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України, не передбачено.

Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що заборгованість із заробітної плати перед позивачем за період березень-квітень 2017 року у відповідача відсутня, останнє нарахування заробітної плати проведено за першу половину березня 2017 року і вона виплачена в сумі 1837,74 грн., є безпідставними, виходячи з наступного.

Із довідки структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 04.06.2019 року № 479/1 вбачається, що позивачу ОСОБА_1 за березень нараховано заробітну плату в сумі 2356,27 грн., фактична кількість відпрацьованих годин - 71; утримано - 482,63 грн., до видачі - 1873,74 грн. (а.с. 93).

Як вбачається із розрахунку заробітної плати за березень 2017 року, наданої позивачем, ОСОБА_1 нараховано 4832,63 грн. ( в тому числі за 79 год. - 2435,01 грн.; оплата простоїв - 80 год. - 1643,97 грн.) (а.с. 61).

Як вбачається із частини 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 5 вказаної вище статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до частини 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 вказаної вище статті передбачено, що ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до частини 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 3 вказаної вище статті передбачено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

На підтвердження наявності заборгованості по заробітній платі та її розміру позивачем до позовної заяві надані розрахунки по заробітній платі за березень - липень 2017 року, які видані ВП ШЧ Ясинувата СП «ДДЗП» філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» ЄРДПОУ 40150216 (а.с.61-65).

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що докази, надані позивачем стосовно наявної заборгованості по заробітній платі за березень 2017 року, квітень 2017 року, травень 2017 року, червень 2017 року та липень 2017 року є належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обґрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.

На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Дружківського міського суду Донецької області від 01 липня 2019 року і задоволення апеляційної скарги Акціонерного товариства «Українська залізниця» немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення, рішення Дружківського міського суду Донецької області від 01 липня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складений 02 грудня 2019 року

Суддя: О.Д.Канурна