ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2351/19 Справа № 213/3427/17 Суддя у 1-й інстанції - Алексєєв О. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач- Публічне акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2, відповідача Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 07 листопада 2018року, яке ухвалено суддею Алексєєвим О.В. у м.Кривому Розі та повне судове рішення складено 09 листопада 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди у зв'язку із ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків.

В обґрунтування позову, посилалася на те, що на підприємстві відповідача працювала з 10 вересня 2001 року по 23 грудня 2016 року, з яких у шкідливих умовах праці 14 років 08 місяців, внаслідок чого відповідно до рішення ЛЕК УНДІПМ від 04 квітня 2017 року їй встановлено професійне захворювання: вібраційна хвороба другої стадії вд дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом, ускладненим дисцикулярною енцефалопатією з вестибулопатією, астено-вегетативним синдромом, гіпертонічною хворобою у поєднанні з полірадікулопатією, з вираженим статико-динамічними порушеннями, двобічним плечелопатковим періартрозом, деформуючим артрозом ліктьових та колінних суглобів, стійкий больовий сіндром. Хронічне обструктивне захворювання легенів (пилевий бронхіт, емфізема легенів) легенева недостатність.

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 19 травня 2017 року причиною виникнення професійного захворювання є перевищення гранично-допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу: рівень загальної вібрації перевищував норму 5дБ, вміст пилу від 3 до 6 разів перевищував гранично допустимі норми. Також згідно п.16 професійне захворювання виникло при таких обставинах - робота машиніста конвеєра ДФ №1, УДТК з 20 березня 2002 року по 23 грудня 2016 року на ПАТ "ПівдГЗК".

Наслідками роботи у шкідливих умовах їй встановлено висновком МСЕК первинно 13 липня 2017 року 60 % втрати професійної працездатності - 40% по вібраційній хворобі та 20% по ХОЗЛ, третю групу інвалідності та з 01 липня 2018 року 60 відсотків (40% по вібраційній хворобі та 20% по ХОЗЛ) стійкої втрати професійної працездатності безстроково та третю групу інвалідності безстроково.

Завдана підприємством моральна шкода їй не відшкодовується. Вона змушена тривалий час лікуватися, несе фізичні та моральні страждання, що змінили її звичний спосіб життя, примусило докладати додаткові зусилля для організації свого подальшого життя. Завдана моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які вона зазнає внаслідок хвороби та переносить і на сьогоднішній день. Просила компенсувати моральну шкоду в розмірі 140 000,00 грн.

Рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 45 000 (сорок п'ять тисяч) грн 00 коп. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь держави судовий збір у розмірі 640 (шістост сорок) гривень.

В іншій частині позову відмовити.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, ставить питання про зміну судового рішення в частині збільшення розміру стягнутої моральної шкоди до заявленої позивачем суми.

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, представник позивача вказує на те, що призначений ОСОБА_1 судом розмір моральної шкоди є значно заниженим. При цьому ОСОБА_2 зазначає, що суд не врахував і не взяв до уваги, що відповідач в порушення вимог ст.153 КЗпП України не забезпечив нешкідливі умови праці на робочому місці позивача, що призвело к отриманню позивачем професійного захворювання, і як наслідок до фізичних і моральних страждань. Представник позивача акцентує увагу на тому, що позивач втратила 60% професійної працездатності, яка встановлена МСЕК на безстроковий термін, а також встановлена третя група інвалідності, також безстроково, що свідчить про те, що стан її здоровя вже ніколи не покращиться, а може тільки погіршуватися. Із наданих суду медичних документів слідує, що позивачу протипоказано: робота в умовах впливу виробничих вібрацій, тяжкої фізичної праці, пилу та несприятливого мікроклімату, а отже вона обмежена у виборі роботи, окрім того через отримане професійне захворювання позивач змушена постійно лікуватися в медичних закладах, що спричиняє їй додаткові моральні страждання. Також, ОСОБА_2 вказує і на те, що у зв'язку з професійним захворюванням, позивач переносить і фізичні страждання, оскільки постійно відчуває біль в поперековому відділі хребта, який посилюється навіть при незначному фізичному навантаженні, ходьбі, стійкий біль і обмеження рухів у шийному і попереково-крижовому відділах хребта, постійно відчуває слабкість, підвищену втомлюваність, що підтверджується медичними документами.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач, вказує на те, що розмір моральної шкоди стягнутої судом на користь позивача не відповідає засадам розумності та справедливості. Відповідач зазначає, що позивач знала про шкідливі умови праці на гірничому виробництві, але свідомо продовжувала працювати в таких умовах, отримуючи за цю працю відповідні пільги та компенсації, більшу оплату. Також, звертає увагу на те, що у позивача ще у 2006 році виникли скарги на стан здоров»я, однак вона продовжувала працювати на підприємстві за власним бажанням ще десять років до виходу на пенсію у грудні 2016 року. На думку відповідача саме перевищений термін роботи позивача в шкідливих умовах призвів до встановлення професійного захворювання.

Відповідач вважає, що позивачем не доведено наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідач стверджує, що матеріали справи не містять доказів наявності у позивача моральних страждань, тому вважає, що відсутній причинний зв'язок між шкодою та протиправним діянням підприємства, що не враховано судом під час ухвалення оскаржуваного судового рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу представника позивача - адвоката ОСОБА_2, відповідач ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, при цьому зокрема зазначає, що посилання на неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи є безпідставним, оскільки зазначені апелянтом обставини досліджувалися судом у повному обсязі і були враховані при ухваленні рішення у цій справі.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, тоді, як апеляційна скарга відповідача не може бути задоволена, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 працювала на підприємстві відповідача з 03 серпня 1987 року по 23 грудня 2016 року (а.с. 8-10).

Відповідно до п.14 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 19 травня 2017 року, професійне захворювання виникло у позивача за таких обставин: працюючи машиністом конвеєра ДФ №1, УДТК (20 березня 2002 року - 23 грудня 2016 року) в ВАТ "ПівдГКЗ" (з 20 січня 2014 року ПАТ "ПІВДГЗК") ОСОБА_1 виконувала роботи по керуванню конвеєрами і привідною станцією конвеєра та їх обслуговуванню, регулюванню натягу і руху стрічки; чищенню роликів, роликоопор, рам, тічок; виявленню та усуненню недоліків обладнання; змиву зливних канав в маслостанціях внаслідок недосконалості робочого місця. ОСОБА_1 підпадала під вплив вібрації, рівень якої перевищував нормативні показники та пилу, концентрація якого перевищувала нормативні.

Із пункту 17 Акту видно, що причиною професійного захворювання позивача є те, що еквівалентний рівень загальної вібрації перевищує на 5 дБ (97 дБ при ГДР 92 дБ), на 1,2 дБ (51,2 дБ при ГДР 50 дБ) по ДСН 3.3.6.039-99. Вміст впливу з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10 % до 70 % в повітрі робочої зони в 3-6,3 разів перевищує ГДК (6,0 - 12,6 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3) по СанПІН 4617-88 "Предельно допустимые концентрации (ПДК) вредных веществ в воздухе рабочей зоны".

Відповідно до п.12 Акту стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів 14 років 08 місяців (а. с. 11-14).

Висновком МСЕК позивачу 13 липня 2017 року первинно встановлено 60 % втрати професійної працездатності - 40% по вібраційній хворобі та 20% по ХОЗЛ, третю групу інвалідності та з 01 липня 2018 року - 60 відсотків (40% по вібраційній хворобі та 20% по ХОЗЛ) стійкої втрати професійної працездатності безстроково та третю групу інвалідності безстроково (а.с.15, 146).

Відповідно до наданих позивачем виписних епікризів та довідок медичних закладів, вона тривалий час знаходилася на лікуванні з приводу наслідків професійного захворювання (а. с. 16-40).

Суд, частково, задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, актом розслідування хронічного професійного захворювання від 19 травня 2017 року встановлена причина отримання позивачем профзахворювання, а це робота впродовж 14 років 08 місяців в умовах шкідливого впливу і наявності у зв'язку з цим підстав, передбачених ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Згідно ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до частин 1, 3 ст.13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Виходячи з норм ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно до ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Статтею 153КЗпП України передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Відповідно до ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст.237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

При заподіянні особі моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Так, працюючи машиністом конвеєра ДФ №1, УДТК (20 березня 2002 року - 23 грудня 2016 року) в ВАТ "ПівдГКЗ" (з 20 січня 2014 року ПАТ "ПІВДГЗК") ОСОБА_1 виконувала роботи по керуванню конвеєрами і привідною станцією конвеєра та їх обслуговуванню, регулюванню натягу і руху стрічки; чищенню роликів, роликоопор, рам, тічок; виявленню та усуненню недоліків обладнання; змиву зливних канав в масло станціях, внаслідок недосконалості робочого місця ОСОБА_1 підпадала під вплив вібрації, рівень якої перевищував нормативні показники та пилу, концентрація якого перевищувала нормативні.

Виникнення хронічного професійного захворювання у позивача ОСОБА_1

підтверджується актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 19 травня 2017 року, а також висновком МСЕК від 13 липня 2017 року, згідно, якому позивачу первинно встановлено 60 % втрати професійної працездатності - 40% по вібраційній хворобі та 20% по ХОЗЛ, третю групу інвалідності та висновком МСЕК з 01 липня 2018 року, яким встановлено - 60 відсотків (40% по вібраційній хворобі та 20% по ХОЗЛ) стійкої втрати професійної працездатності безстроково та третю групу інвалідності безстроково.

Таким чином, в даному випадку відповідач - ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» - повинен виплатити позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, окрім того, ст.1172 ЦК встановлено, що юридична особа відшкодовує шкоду завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім'ї, і рівних та невід'ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності».

Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов'язком держави (ст.3 Конституції України).

Суд першої інстанції, на підставі медичних документів про неодноразове лікування позивача у зв'язку з професійним захворюванням правильно визнав, що їй була заподіяна моральна шкода, так як вона втратила професійну працездатність, не має змоги вести звичне життя, оскільки змушена постійно лікуватися в медичних закладах, приймати ліки, бо без них її стан погіршується і вона взагалі не може вести нормальне життя. Працювати позивач не може у зв'язку з загальною слабкістю, втомою, постійними болями.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз'ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п.13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 з подальшими змінами та доповненнями.

Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов'язку виконати вимоги ч.2 ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку, тому доводи відповідача у цій частині на думку колегії суддів є необґрунтованими.

Матеріали справи містять достатньо доказів щодо спричинення потерпілій ОСОБА_1 в результаті отриманого на виробництві професійного захворювання, моральної шкоди.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає їй фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Суд першої інстанції при постановленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода під час її роботи на підприємстві відповідача, у шкідливих умовах, що стало причиною її професійного захворювання, яке потягло за собою втрату працездатності та необхідності подальшого тривалого лікування у медичних закладах.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_2 щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, в судовому засіданні встановлено, що у зв'язку з отриманим професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що віна втратила професійну працездатність у загальному розмірі 60 % безстроково і їй встановлена третя група інвадлності, також безстроково. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, вона періодично проходить лікування, незважаючи на постійні курси лікування покращення в стані здоров'я відсутнє.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, внаслідок отриманого професійного захворювання, тривалості праці позивача в шкідливих умовах, що перевищували нормативи, виключно з вини відповідача, що потягло втрату працездатності, розмір втрати професійної працездатності, який встановлено позивачу безстроково, що свідчить про неможливість покращення стану її здоров'я в майбутньому, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її з 45 000,00 грн. до 90 000,00 грн.

Окрім того, з рішення суду видно, що в мотивувальній частині рішення, суд першої інстанції поклав на відповідача судові витрати в розмірі 704,80 грн. (а.с.168-зворот), тоді, як в резолютивній частині рішення суд допустив описку, зазначивши про стягнення судового збору з відповідача на користь держави в розмірі 640 грн. (а.с.169), тому, оскільки судове рішення підлягає зміні з наведених вище підстав, колегія суддів вважає за доцільне змінити судове рішення і в частині стягнутого судом розміру судового збору, збільшивши його з 640 грн. до 704,80 грн.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що на підставі положень ст.376 ЦПК України судове рішення необхідно змінити в частині визначеного судом розміру моральної шкоди та збільшити розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивачаз 45 000 грн. до 90 000 грн., а також в частині збільшення розміру судового збору з 640 грн. до 704,80 грн.

Керуючись ст.ст.367, ч.1 ст.369, ст.374, п.2 ч.1 ст.376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» залишити без задоволення, апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 листопада 2018 року в частині розміру моральної шкоди та судових витрат змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої зПублічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 з 45 000 (сорока п'яти тисяч) грн. до 90 000 (дев'яноста тисяч) грн., та збільшивши розмір судового збору, стягнутого судом з Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави, з 640 грн. до 704,80 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 17 січня 2019 року.

Головуючий:

Судді: