ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4332/19 Справа № 2-4998/11 Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22 січня 2019 року про закриття провадження в частині позовних вимог до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська, суддів Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Женеску Елеонори Вячеславівни і Єлісєєвої Тетяни Юріївни, Кіровського районного суду м.Дніпропетровська, суддів Кіровського районного суду м.Дніпропетровська Підберезного Геннадія Анатолійовича, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Президент України, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, Державне казначейство України, про відшкодування матеріальних збитків, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22 січня 2019 року провадження у даній справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська, суддів Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська Женеску Е.В. і Єлісєєвої Т.Ю., Кіровського районного суду міста Дніпропетровська, суддів Кіровського районного суду міста Дніпропетровська Підберезного Г.А., Єдаменка С.В., Католікяна М.О., Овчаренко Н.Г. і Маймура Ф.Ф. закрито.

В апеляційній скарзі позивач просить ухвалу суду скасувати, посилаючись на те, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального закону.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2018 року була визначена підсудність цивільної справи № 2-4998/1 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська, суддів Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська Женеску Елеонори Вячеславівни і Єлісєєвої Тетяни Юріївни, Кіровського районного суду міста Дніпропетровська, суддів Кіровського районного суду міста Дніпропетровська Підберезного Геннадія Анатолійовича, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Президент України, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, Державне казначейство України, про відшкодування матеріальних збитків, визнання порушення конституційних та процесуальних прав, стягнення моральної шкоди - Красногвардійському районному суду м. Дніпропетровська.

У зв`язку з вищевказаним, саме в такій редакції цивільна справа № 2-4998/1 за позовом ОСОБА_1 й була прийнята Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що їх предметом, зокрема є процесуальні дії суддів при здійсненні правосуддя і стягнення моральної шкоди за такі дії. .

В той же час, згідно зі змістом ст. 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до положень чинного законодавства, зокрема й Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя виступає як посадова особа, уповноважена на виконання функцій держави, а не як приватна особа.

Так п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» №8 від 13 червня 2007 року роз`яснено, що відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому важаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Питання же притягнення судді до відповідальності врегульовано Законами України «Про судоустрій і статус суддів» і «Про Вищу раду правосуддя».

Зазначеними законами законодавство дає можливість громадянину повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення і дій судді під час здійснення правосуддя.

Отже, законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Що ж стосується судових рішень, ухвалених чи постановлених суддею, то Законом передбачений перегляд таких рішень судами апеляційної і касаційної інстанцій, які мають відповідні повноваження встановлювати відповідність судових рішень судів нижчих інстанцій вимогам Закону (процесуального і матеріального).

Як роз`яснив судам Верховний Суд України в своїй постанові Пленуму від 12 червня 2009 року № 6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів», - судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб`єктами владних повноважень і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв`язку з розглядом судових справ.

Зазначені роз`яснення є відтворенням положень ст. ст. 62, 126 і 129 Конституції України, відповідно до яких матеріальна та моральна шкода, заподіяна при здійсненні правосуддя, відшкодовується державою лише безпідставно засудженій особі в разі скасування вироку як неправосудного; судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, а однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Отже, зазначеними положеннями Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов`язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування моральної шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Такі спори не пов`язані із захистом прав, свобод чи інтересів у публічно-правових відносинах від порушень з боку органів державної влади, оскільки оскаржені позивачем дії вчинені при здійсненні правосуддя, а тому законність таких дій може перевірятися лише судом вищої інстанції в порядку, передбаченому процесуальним законом, або ж Вищою радою правосуддя. В зазначених вище випадках між позивачами та суддями (відповідачами) цивільні правовідносини не виникають, тому такі справи не можуть бути підсудні судам загальної юрисдикції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, враховуючи, що предметом позову є процесуальні дії суддів при здійсненні правосуддя і стягнення моральної шкоди за такі дії. і вказані дії не може бути оскаржені в іншому порядку ніж той, що передбачений законодавством України, а такі позови не можуть розглядатись в порядку цивільного судочинства шляхом їх пред`явлення, колегія суддів приходить до висновку, що провадження по даній справі підлягає закриттю.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного та обґрунтованого висновку про закриття провадження по справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська, суддів Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська Женеску Е.В. і Єлісєєвої Т.Ю., Кіровського районного суду міста Дніпропетровська, суддів Кіровського районного суду міста Дніпропетровська Підберезного Г.А., Єдаменка С.В., Католікяна М.О., Овчаренко Н.Г. і Маймура Ф.Ф., оскільки вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є вірними та відповідають нормам процесуального права, ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів.

Вимогами ч.1 ст. 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала судом першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону, а тому підстав для її скасування чи зміни не вбачає.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров