07.03.2019 Справа № 469/650/17
2/469/43/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року Березанський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої - судді Гапоненко Н.О.,

за участю секретаря судового засідання - Потриваєвої М.А.,

учасники справи:

прокурор - Маковецький Є.В.,

представник позивача ОСОБА_1 РДА ОСОБА_2 - не зявився

представник відповідача ОСОБА_3 сільської ради - не зявився

відповідачка ОСОБА_4 - не зявилась

представник відповідачки ОСОБА_4 ОСОБА_5 - не зявився

представник третьої особи ДП «Очаківське ЛМГ» - не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Березанка цивільну справу за позовом заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі ОСОБА_1 районної державної адміністрації Миколаївської області до ОСОБА_3 сільської ради Березанського району Миколаївської області та ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог Державне підприємство Очаківське лісомисливське господарство, про визнання незаконними та скасування пунктів рішення, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, витребування земельної ділянки, -

в с т а н о в и в:

Заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 15 травня 2017 року звернувся до Березанського районного суду з зазначеним позовом, у якому просив :

- визнати незаконними та скасувати пункти 1, 2 рішення ОСОБА_3 сільської ради №6 від 01 липня 2014 року в частині затвердження проекту землеустрою та надання у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,1 га в межах населеного пункту села Коблеве для індивідуального дачного будівництва;

- визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності № 26948651 на земельну ділянку з кадастровим номером :12:040:0030, видане 19 вересня 2014 року реєстраційною службою ОСОБА_1 районного управління юстиції у Миколаївській області на імя ОСОБА_4;

- витребувати від ОСОБА_4 у власність держави в особі ОСОБА_1 районної державної адміністрації вказану земельну ділянку.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що надана відповідачці ОСОБА_4 земельна ділянка належала до земель державної власності (державного лісового фонду) та перебувала у постійному користуванні ДП Очаківське ЛМГ (раніше Очаківське державне лісомисливське господарство), а тому ОСОБА_3 сільською радою надано земельну ділянку у власність відповідачці ОСОБА_4 незаконно, без вилучення у землекористувача, поза волею належного власника - держави в особі ОСОБА_1 райдержадміністрації, до повноважень якої ч.5 ст.149 ЗК України віднесено вилучення земельних ділянок державної власності, без погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лісогосподарського призначення органом лісового господарства та органом охорони навколишнього природного середовища, усупереч встановленому мораторію на вилучення земельних ділянок лісогосподарського призначення, без проходження державної експертизи землевпорядної документації.

Крім того, спірна земельна ділянка розташована в межах прибережної захисної смуги Чорного моря на відстані від південної межі - 1-1,250 км, від північної 1-1,272 км. від урізу води, а тому, відповідно до ст.ст.85, 88 Водного кодексу України, ст.ст.59, 84 ЗК України, може перебувати виключно у державній та комунальній власності і надаватися лише в користування та для спеціально визначених цілей, до яких не відноситься ведення індивідуального дачного будівництва.

При цьому розміщення обєктів індивідуального дачного будівництва в межах трикілометрової прибережної захисної смуги Чорного моря та в зоні рекреаційних закладів с.Коблеве забороняється існуючими будівельними нормами та містобудівною документацією.

Усупереч вимогам ч.3 ст.186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_4 земельної ділянки, розташованої в межах прибережної захисної смуги, не погоджено із структурним підрозділом обласної державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Тому прокурор вважає, що оскаржуване рішення ОСОБА_3 сільської ради суперечить законодавству та порушує інтереси держави, що, згідно із ст.ст.16, 21 ЦК України, ст.152 ЗК України, ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", є підставою для визнання його недійсним (в частині щодо надання ОСОБА_4 земельної ділянки у власність) у судовому порядку, що, у свою чергу, відповідно до ч.1 ст.21, ст.393 ЦК України призводить до недійсності свідоцтва про право власності на спірну земельну ділянку, яке є похідним документом і лише посвідчує виникнення права власності.

Оскільки вибуття земельної ділянки відбулось без волі власника - держави в особі ОСОБА_1 районної державної адміністрації, прокурор на підставі ч.3 ст.388 ЦК України просив витребувати земельну ділянку від нинішнього власника ОСОБА_4 на користь належного власника.

16 травня 2017 року ухвалою судді відкрито провадження у справі у порядку, визначеному ЦПК України (2004 року), та призначено судове засідання.

Ухвалою судді від 16 травня 2017 року за заявою прокурора забезпечено позов шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку площею 0,1 га із кадастровим номером :12:040:0030, та заборони органам та суб'єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, здійснювати реєстраційні дії щодо цієї земельної ділянки.

27 лютого 2018 року ухвалою суду продовжено розгляд справи у порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання, за правилами нині діючої редакції ЦПК України (в редакції, що набрала чинності 15 грудня 2017 року).

Ухвалою суду від 16 липня 2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні прокурор заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, проти винесення заочного рішення не заперечував.

Представник ОСОБА_1 районної державної адміністрації у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання заявлених позовних вимог.

Відповідачка ОСОБА_4, представник відповідача ОСОБА_3 сільської ради та представник третьої особи ДП "Очаківське лісомисливське господарство" у підготовче та у судове засідання не зявилися та не повідомили про причину своєї неявки, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, відзиву на позовну заяву та пояснень щодо позову до суду не надали.

Представник відповідачки ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 в судове засідання не з"явився, надав заяву, у якій просив розглянути справу без його участі у звязку із зайнятістю у іншому суді; у наданому до суду 04 березня 2019 року відзиві на позовну заяву просив залишити позов без розгляду на підставі п.1 ч.1 ст.257 ЦПК України як такий, що поданий особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності, посилаючись на відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави у даній справі.

Ухвалою суду від 04 березня 2019 року у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків.

Як встановлено у судовому засіданні, пунктами 1, 2 рішення ОСОБА_3 сільської ради Березанського району Миколаївської області №6 від 01 липня 2014 року затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам України для індивідуального дачного будівництва із земель, не наданих у власність та постійне користування, в межах території населеного пункту с.Коблеве ОСОБА_3 сільської ради Березанського району Миколаївської області, та надано відповідачці ОСОБА_4 у власність земельну ділянку площею до 0,1000 га (забудовані землі, землі кемпінгів, будинків для відпочинку або проведення відпусток), для індивідуального дачного будівництва в с.Коблеве (а.с.13-14).

На підставі вказаного рішення ОСОБА_4 отримано свідоцтво № 26948651 від 17 вересня 2014 року про право власності на земельну ділянку кадастровий номер :12:040:0030, що підтверджено відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.20-21).

На час прийняття оскаржуваного рішення спірна земельна ділянка належала до земель державної власності, перебувала у постійному користуванні ДП Очаківське ЛМГ (раніше Очаківське державне лісомисливське господарство), та відносилась до земель лісового фонду Березанського лісництва квартал 47, виділ 1, урочище «Коблеве» Березанського району, про що свідчать повідомлення ВО «Укрдержліспроект» від 20 лютого 2017 року (а.с.22-24) та ДП «Очаківське ЛМГ» Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства від 09 лютого 2017 року (а.с.25).

Таким чином, ДП «Очаківський ЛМГ» є постійним користувачем земельної ділянки, наданої ОСОБА_4 у власність.

Відповідно до ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст.118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб; районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для ведення водного господарства, будівництва обєктів, повязаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті, індивідуального дачного будівництва.

У комунальній власності перебувають, зокрема, усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності (п."а" ч.2 ст.83 ЗК України).

Підпунктом "а" пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» передбачено, що у державній власності залишаються розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук, державних галузевих академій наук.

До земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства (ч.1 ст.55 ЗК України, ч.1 ст.5 ЛК України)

Таким чином, спірна земельна ділянка входила до складу земельної ділянки лісогосподарського призначення, що знаходилась у користуванні державного підприємства "Очаківське ЛМГ", та на підставі п.п."а" п.4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» перебувала у державній власності, повноваження щодо розпорядження якою належать ОСОБА_1 районній державній адміністрації, а тому ОСОБА_3 сільською радою надано земельну ділянку у приватну власність відповідачці ОСОБА_4 поза волею належного власника.

Підпунктом "ґ" частини 4 статті 84 ЗК України передбачено, що землі лісогосподарського призначення належать до земель державної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств (ч.2 ст.56 ЗК України).

Тому передача спірної земельної ділянки відповідачці ОСОБА_4 для індивідуального дачного будівництва суперечить діючому законодавству.

Відповідно до норм ч.5 ст.116 ЗК України (в редакції, що була чинною на момент прийняття рішення), земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Всупереч зазначеним вимогам вилучення земельної ділянки з постійного користування ДП "Очаківське ЛМГ" не відбулося, заяви про відмову від права користування чи згоду на вилучення земельної ділянки ДП "Очаківське ЛМГ" не надавались, відповідних рішень ОСОБА_1 РДА не приймалось (а.с.25-26).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10.04.2008 року №610-р Деякі питання розпорядження земельними лісовими ділянками з метою недопущення фактів порушення інтересів держави і суспільства під час відчуження та зміни цільового призначення земельних лісових ділянок (далі - ділянки) Міністерству екології та природних ресурсів, Міністерству аграрної політики та продовольства, Міністерству оборони, Державному агентству лісових ресурсів та Державному агентству земельних ресурсів до законодавчого врегулювання питань запобігання зловживанням у цій сфері заборонено приймати рішення про надання згоди на вилучення ділянок, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення, крім випадків, коли за умови обґрунтування неможливості реалізації альтернативних варіантів вирішення питання ділянки вилучаються і передаються у постійне користування та/або в оренду для будівництва, реконструкції та капітального ремонту залізничних ліній та автомобільних доріг загального користування; для розміщення кладовищ та за рішенням Кабінету Міністрів України - для: будівництва та обслуговування об'єктів енергетичної інфраструктури (газо-, нафтопроводів, газових та нафтових терміналів, газових та нафтових свердловин, ліній електропередачі, електростанцій, електропідстанцій, розподільних пунктів, ядерних установок); видобування корисних копалин відповідно до спеціальних дозволів на користування надрами; облаштування державного кордону та будівництва пунктів пропуску через нього; забезпечення відбудови та функціонування монастирів на місцях їх історичного заснування; будівництва, реконструкції та капітального ремонту об'єктів, визначених Державною цільовою програмою підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу; розміщення інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції; створення та забезпечення функціонування об'єктів природно-заповідного фонду і виробничо-соціальних об'єктів, необхідних для ведення лісового господарства; розміщення інших об'єктів, вилучення і надання ділянок для яких здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України.

Таким чином, вилучення земель лісогосподарського призначення з передачею їх у власність громадян заборонено.

Відповідно до Проекту планування та забудови Березанського району Миколаївської області, затвердженого постановою Державного комітету УРСР з питань будівництва № 112 від 23.10.1985 року, та повідомлення Управління містобудування та архітектури Миколаївської облдержадміністрації (а.с.32), відведена у власність ОСОБА_4 земельна ділянка розташована у зоні рекреації, можливість розміщення індивідуального дачного будівництва в якій не передбачено.

Аналогічна заборона щодо будівництва індивідуальних будинків у трикілометровій зоні узбережжя Чорного та Азовського морів встановлена п.10.17 ДБН 360-92 Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень, затверджених наказом Держкоммістобудування №44 від 17.04.1992 року.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про основи містобудування" основою для вирішення питань щодо вилучення (викупу), передачі (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб є містобудівна документація.

Розміщення і будівництво об'єктів житлово-комунального, промислового, транспортного, іншого призначення здійснюються відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об'єктів (ч.2 ст.48 Закону України "Про охорону земель").

Невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, є підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (ч.7 ст.118 ЗК України).

Таким чином, індивідуальне дачне будівництво на виділеній ОСОБА_4 земельній ділянці суперечить містобудівній документації, будівельним нормам та правилам.

За положеннями ст.60 ЗК України та ст.88 ВК України (у редакціях, які були чинними на час виникнення правовідносин) вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних обєктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.

Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.

Відповідно до ст.ст.85, 88 Водного кодексу України, ст.ст.59, 84 Земельного кодексу України, землі прибережних захисних смуг перебувають виключно у державній та комунальній власності і можуть надаватися лише в користування та для спеціально визначених цілей.

Отже, надання земель прибережної захисної смуги уздовж моря у приватну власність для індивідуального дачного будівництва законодавством не передбачено.

Надана відповідачці ОСОБА_4 у власність земельна ділянка розташована у прибережній смузі Чорного моря, відстань від урізу води Чорного моря до південної межі складає 1-1,250 км., до північної межі 1-1,272 км., що підтверджується інформаційною довідкою Держгеокадастру у ОСОБА_1 районі Миколаївської області (а.с.28 на звороті), а тому її надання у приватну власність для індивідуального дачного будівництва суперечить зазначеним нормам законодавства.

Відповідно до ч.8 ст.118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується у порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, зокрема, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки лісогосподарського призначення підлягає погодженню з органом лісового господарства, а земельної ділянки в межах прибережної захисної смуги з природоохоронним органом (ч.3 ст.186-1 ЗК України).

Як вбачається з повідомлень управління екології та природних ресурсів Миколаївської обласної державної адміністрації (а.с.33) та Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства (а.с.34), проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки ОСОБА_4 на розгляд не надходив, висновки про погодження (відмову) не надавалися.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки рішення ОСОБА_3 сільської ради Березанського району Миколаївської області від 01 липня 2014 року № 6 в частині затвердження проекту землеустрою та надання у власність земельної ділянки ОСОБА_4 для ведення індивідуального дачного будівництва суперечить зазначеним нормам законодавства, воно підлягає визнанню недійсним та скасуванню на підставі ч.10 ст.59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні.

Згідно зі ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до п.8-1 ч.1 ст.18 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається фізичним та юридичним особам у разі безоплатної передачі їм земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування.

Враховуючи, що рішення ОСОБА_3 сільської ради Березанського району №6 від 01 липня 2014 року в частині затвердження проекту землеустрою та надання у власність ОСОБА_4 земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва видані з порушенням норм чинного законодавства, свідоцтво про право власності, видане відповідачу реєстраційною службою ОСОБА_1 районного управління юстиції на спірну земельну ділянку, необхідно визнати недійсним та скасувати.

Згідно з ч.3 ст.388 Цивільного кодексу України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Про наявність правових підстав для витребування в добросовісного набувача в порядку ст.388 ЦК України спірної земельної ділянки, що належить до земель лісового фонду та яка на час прийняття незаконного рішення про її відчуження перебувала в державній власності і вибула з володіння власника держави поза його волею, зазначено в правовій позиції Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року у справі №6-99цс14.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги прокурора щодо витребування у відповідачки спірної земельної ділянки, яка вибула з володіння держави незаконно, та повернення земельної ділянки на користь держави в особі ОСОБА_1 районної державної адміністрації підлягають задоволенню.

Звертаючись до суду з позовом в інтересах держави, прокурор посилався на те, що незаконне надання відповідачу земельної ділянки державної власності лісогосподарського призначення у приватну власність грубо порушує інтереси держави у сфері ефективного використання земельних та лісових ресурсів, оскільки унеможливлює реалізацію державної політики по забезпеченню охорони, відтворення та сталого використання земельних і лісових ресурсів з урахуванням екологічних, економічних, соціальних та інших інтересів суспільства, що відповідно до статті 131-1 Конституції України, статті 23 Закону України «Про прокуратуру» є підставою для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом предявлення цього позову; ОСОБА_1 РДА як власником (розпорядником) земель державної власності самостійно позов до суду не предявлено, тобто захист інтересів держави здійснюється не належним чином.

Отже, у позовній заяві прокурором визначено орган, який уповноважений державою на здійснення функцій у спірних правовідносинах та підтверджено нездійснення цим органом захисту інтересів держави, що, в свою чергу, відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст.131-1 Конституції України відноситься до «виключних випадків», які передбачають повноваження прокурора на здійснення представництва інтересів держави в суді, тому суд вважає, що прокурором відповідно до ч.4 ст.56 ЦПК України належним чином підтверджено наявність повноважень для представництва інтересів держави у даній справі.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача сплачені ним судові витрати в рівних частках з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд - у х в а л и в:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Визнати незаконними та скасувати пункти 1, 2 рішення ОСОБА_3 сільської ради Березанського району Миколаївської області №6 від 01 липня 2014 року в частині затвердження проекту землеустрою та надання у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею до 0,1000 га в межах населеного пункту села Коблеве ОСОБА_3 сільської ради Березанського району Миколаївської області для індивідуального дачного будівництва.

Визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності №26948651, видане 17 вересня 2014 року ОСОБА_4 реєстраційною службою ОСОБА_1 районного управління юстиції у Миколаївській області на земельну ділянку кадастровий номер :12:040:0030.

Зобовязати ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1) повернути у власність держави в особі ОСОБА_1 районної державної адміністрації Миколаївської області земельну ділянку площею 0,1 га нормативною грошовою оцінкою 89025,49 грн., кадастровий номер :12:040:0030, розташовану у с.Коблеве Березанського району Миколаївської області.

Стягнути з ОСОБА_3 сільської ради Березанського району Миколаївської області () та ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь прокуратури Миколаївської області судовий збір в сумі 2800 грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного тексту рішення 07 березня 2019 року.

Суддя: