печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2019 року Печерський районний суд міста Києва

у складі: головуючого судді - Писанця В.А.,

при секретарі судових засідань - Ясеновенко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитної історії»,про вилучення недостовірної інформації, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про вилучення з усіх баз даних ТОВ «Українське бюро кредитних історій», як недостовірної інформацію щодо наявності заборгованості за договором поруки № 03/08-398 від 13 серпня 2003 року, який укладено між ТОВ «Малес», ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 у розмірі 19 650,98 Євро, а також щодо наявності заборгованості за кредитним договором PB.UAH.WW4T84.9553620 у розмірі 1 000,00 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач через інтернет-технології поширює недостовірні відомості про позивача, зокрема, про наявність в нього кредитних зобов'язань відповідно до вказаного кредитного договору, адже вказана інформація негативно впливає на діяльність позивача.

На підставі норми п. 9 ч. 1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України від 18 березня 2004 року № 1618-IV у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу від 15 грудня 2017 року, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою суду від 20 серпня 2018 року призначено здійснювати розгляд справи за правилами позовного (спрощеного) провадження, того ж дня учасників справи про це повідомлено, одночасно сторонам роз'яснено їх процесуальні права на подачу відповідних заяв по суті справи у встановлені строки.

У відзиві на позов представник відповідача зазначила, що заявлені вимоги вважає необґрунтованими, оскільки правові підстави для вилучення інформації з кредитної історії позивача відсутні. 13 серпня 2003 року між ТОВ «Малес» та ЗАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір, а між ТОВ «Малес», ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 договір поруки і вказаний факт позивачем не оспорюється. Позивач власноручним підписом засвідчив, що ознайомлений з умовами договору поруки та з наслідками невиконання зобов'язань за вказаним правочином. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того факту, що інформація, яку містить кредитна історія, є недостовірною. Бюро зберігає інформацію протягом десятирічного терміну з моменту припинення кредитного правочину та має право за участю користувача здійснювати звірення інформації, яка була надана цим користувачем для формування кредитної історії, та вносити до неї зміни на умовах і в порядку, передбачених законом і договором. Жодного належного та допустимого доказу про виконання зобов'язання за кредитним договором перед ЗАТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі не надано.

Будучи належним чином повідомленим сторони в судове засідання не з'явились, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, а представник відповідача подала відзив на позовну заяву, а відповіді на відзив не надходило, а тому, суд вважає за можливе розглянути справу за даної явки та ухвалити рішення, оскільки, позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, а представник відповідача письмовий відзив, а відтак, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд, приходить наступного висновку.

Судом встановлено, що з листа від 02 грудня 2016 року № 1651 ТОВ «Українське бюро кредитних історій» було зроблено запит до ПАТ «ПриватБанк» з метою підтвердження наявності згоди ОСОБА_2 на збір, зберігання, використання поширення інформації через бюро. ПАТ «Приватбанк» підтвердив інформацію, що ОСОБА_2 є клієнтом їх банку, що він надав згоду на передання даних до бюро. Разом з тим, в листі вказується, що відповідно до ст. 5 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» № 2704-IV від 23 червня 2005 року джерелами формування кредитних історій є відомості, що надаються користувачем до бюро за письмовою згодою суб'єкта кредитної історії.

Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 29 серпня 2012 року залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 листопада 2012 року у справі № 2/0417/2813/2012 відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» про відшкодування збитків.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 23 червня 2017 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 квітня 2017 року у справі № 127/24757/16-ц скасовано та ухвалено нове рішення, яким визнано припиненим договір поруки № 398 від 13 серпня 2003 року, укладений між ЗАТ КБ «Приватбанк», ТОВ «Малес» та ОСОБА_2

Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а Позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору.

Підтвердженням досягнення згоди з усіх істотних умов договору є підписи сторін, тобто підписи Позивача та уповноваженої особи ПАТ КБ «ПриватБанку» відповідно.

З вищевказаного можна зазначити, що суд не приймає доводи позивача про невідповідність наданого договору належним доказам по справі.

Відповідно до вимог ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахування вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини, проявляється у наданій сторонам можливості визначати умови такого договору.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з п. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» встановлено, що згідно з положеннями ст. 277 ЦК України і ст. 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

З огляду на вищевказані відомості, інформація, на спростування якої посилається позивач відповідає дійсності та є достовірною, оскільки така інформація має місце на даний момент та стосується правовідносин, що передбачені кредитним договором №03/08-398 від 13 серпня 2003 року, а отже, з огляду на вищевказані факти підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 142, 259, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні його позову до товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитної історії»,про вилучення недостовірної інформації.

Рішення може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд міста Києва.

Учасник справи, якому рішення суду не була вручена у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя В. А. Писанець