ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 520/11896/15-ц

провадження № 61-34654св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», подану його представником Рогожіною Іриною Борисівною, на рішення апеляційного суду Одеської області від 11 квітня 2017 року, ухвалене колегією у складі суддів: Цюри Т. В., Станкевича В. А., Сидоренко І. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося з позовом до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначило, що 1 червня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № 00, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит на суму 100 000 доларів США, що на дату укладення договору за офіційно встановленим Національним банком України (далі - НБУ) курсом гривні до долара США становило 505 000 гривень, зі сплатою 12,5% річних і кінцевим строком повернення до 1 червня 2028 року.

У забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту у цей же день між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір поруки № 118463, за яким поручитель зобов`язалася солідарно у повному обсязі відповідати за кредитними зобов`язаннями позичальника.

ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконував і станом на 6 серпня 2015 року має заборгованість у розмірі 75 450,38 доларів США і 64 935,24 гривень, з яких: строкова заборгованість за тілом кредита - 61 588 доларів США, прострочена заборгованість за тілом кредита - 5 148,01 доларів США, поточна заборгованість за процентами - 772,38 доларів США, прострочена заборгованість за процентами - 7 941,99 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення кредита - 26 825,78 гривень і пеня за несвоєчасне погашення процентів - 38 109,46 гривень.

Посилаючись на вказані обставини, банк просив стягнути заборгованість у розмірі 75 450,38 доларів США і 64 935,24 гривень з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у солідарному порядку.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 січня 2016 року, ухваленим у складі судді Калініченко Л. В., позов задоволено.

Стягнено зі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 00 від 1 червня 2007 року станом на 6 серпня 2015 року у розмірі 75 450,38 доларів США та 64 935,24 гривень, з яких: строкова заборгованість за тілом кредита - 61 588 доларів США, прострочена заборгованість за тілом кредита - 5 148,01 доларів США, поточна заборгованість за процентами - 772,38 доларів США, прострочена заборгованість за процентами - 7 941,99 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення кредита - 26 825,78 гривень і пеня за несвоєчасне погашення процентів - 38 109,46 гривень.

Стягнено зі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» у відшкодування судового збору по 1 827 гривень з кожного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанцій дійшов висновку про доведеність факту порушення ОСОБА_1 зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту, що призвело до виникнення у нього заборгованості у зазначеному банком розмірі, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 і поручителя за його кредитними зобов`язаннями - ОСОБА_2 - солідарно.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 11 квітня 2017 року заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 січня 2016 року в частині задоволення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 скасовано і ухвалено у цій частині нове рішення про відмову у позові.

Змінено розподіл судових витрат і стягнено зі ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» у відшкодування судового збору 3 654 гривень.

У іншій частині заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 січня 2016 року залишено без змін.

Відмовляючи у стягненні заборгованості із поручителя ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку про пропущення банком шестимісячного строку пред`явлення вимоги до поручителя, у зв`язку з чим порука останньої за зобов`язаннями ОСОБА_1 припинилася у повному обсязі.

З висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення кредитної заборгованості у розмірі 75 450,38 доларів США та 64 935,24 гривень з ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції погодився, оскільки вважав, що до таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі всебічного і повного з`ясування обставин справи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У травні 2017 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просило рішення апеляційного суду Одеської області від 11 квітня 2017 року скасувати і залишити в силі заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 січня 2016 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення суду апеляційної інстанції у частині вирішення позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості з поручителя ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Заявник зазначає, що апеляційний суд визначив моментом початку перебігу шестимісячного строку на пред`явлення банком вимоги до поручителя дату першого прострочення позичальником внесення місячного платежу, проте від вказаної дати розпочинається перебіг такого строку лише в частині відповідного місячного платежу, а не щодо усієї суми заборгованості за кредитним договором у цілому.

На думку заявника, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що вимогу про дострокове погашення кредитної заборгованості банк направив ОСОБА_1 23 липня 2015 року, а цей позов подав у серпні 2015 року, тобто у межах шестимісячного строку з дня пред`явлення вимоги про дострокове погашення заборгованості.

Доводів щодо незаконності рішення апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_1 заявник не зазначає і у цій частині касаційний суд оскаржуване рішення не переглядає.

Відзив на касаційну скаргу не надходив

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У 2018 році справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 30 вересня 2019 року справу призначено до розгляду.

Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини справи

Апеляційним судом встановлено, що 1 червня 2007 року між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», укладено договір про надання споживчого кредиту № 00, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит на суму 100 000 доларів США, що на дату укладення договору за офіційно встановленим НБУ курсом гривні до долара США становило 505 000 гривень, зі сплатою 12,5% річних і кінцевим строком повернення до 1 червня 2028 року.

Згідно з вказаним договором ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит у повному обсязі в терміни та у розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно з додатком № 1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 1 червня 2028 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору та/або згідно умов відповідної угоди сторін.

Відповідно до пунктів 1.3.1, 1.4 договору про надання споживчого кредиту за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процента ставка встановлюється у розмірі 12,5% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору. Кредит надається позичальнику для його особистих потреб і є іпотечним кредитом.

Пунктом 2.1 договору визначено, що з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника банк приймає у заставу квартиру АДРЕСА_1 , а також укладає договір поруки із ОСОБА_2 .

Згідно з пунктами 4.1, 7 договору позичальник зобов`язується використати кредит на зазначені у цьому договорі цілі, а також повернути суму кредиту, сплатити плату за кредит й інші грошові платежі на рахунок банку в порядку та на умовах, передбачених цим договором.

За порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, зокрема, термінів повернення кредиту та/або термінів сплати процентів та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в наступному порядку: у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні; у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті.

Пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування. При цьому банк може використати таке право на застосування пені, починаючи з 32 календарного дня, рахуючи з дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового зобов`язання, передбаченого договором. Позичальник повинен сплатити пеню за цим договором за першою вимогою банку.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту № 0 1 червня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 118463, згідно з яким поручитель зобов`язалася перед кредитором відповідати за належне виконання ОСОБА_1 усіх його кредитних зобов`язань у повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути у майбутньому.

Відповідно до пунктів 1.3, 1.4 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною.

Згідно з пунктом 2.2 договору поруки у випадку невиконання боржником своїх зобов`язань за основним договором кредитор має право пред`явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов`язковими до виконання на 10-й робочий день з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом).

ОСОБА_1 не виконував свої зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту, тому 23 липня 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» направило йому і поручителю ОСОБА_2 вимоги № 30-11/27189 та № 30-11/27190 відповідно, у яких вимагало погасити прострочену заборгованість протягом 31 календарного дня з дати одержання цього повідомлення, а у разі невиконання цієї вимоги на 32 день з дня одержання (а у випадку відсутності підтвердження одержання - на 41 день з дати відправлення) - достроково повернути усю суму кредиту, сплатити проценти та інші платежі.

Вказані вимоги відповідачі не виконали і заборгованість не погасили.

Станом на 6 серпня 2015 року борг ОСОБА_1 складає 75 450,38 доларів США і 64 935,24 гривень, з яких: строкова заборгованість за тілом кредита - 61 588 доларів США, прострочена заборгованість за тілом кредита - 5 148,01 доларів США, поточна заборгованість за процентами - 772,38 доларів США, прострочена заборгованість за процентами - 7 941,99 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення кредита - 26 825,78 гривень і пеня за несвоєчасне погашення процентів - 38 109,46 гривень.

Також апеляційним судом встановлено, що останній платіж у погашення тіла кредиту ОСОБА_1 здійснив 10 липня 2014 року, а у погашення процентів - 8 грудня 2014 року.

З цим позовом до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .ПАТ «УкрСиббанк» звернувся 28 серпня 2015 року.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог, пред`явлених до ОСОБА_2 , і ухвалюючи у цій частині нове рішення про відмову у позові, суд апеляційної інстанції виходив з того, що банк пропустив шестимісячний строк пред`явлення вимоги до поручителя, тому порука ОСОБА_2 за кредитними зобов`язаннями ОСОБА_1 припинилася у повному обсязі.

Проте такі висновки суду апеляційної інстанції є помилковими.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України у разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (стаття 1048 ЦК України).

Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частина перша статті 1049 ЦК України встановлює, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України (частина друга статті 1050 ЦК України).

Суд апеляційної інстанції з поданих сторонами доказів встановив, що ОСОБА_1 з липня 2014 року припинив погашати тіло кредита, а з грудня 2014 року - проценти за кредитом, тому у липні 2015 року банк направив йому вимогу про погашення строкової заборгованості протягом 31 одного дня або, у разі невиконання такої вимоги у вказаний строк, дострокового повернення кредиту і сплати інших платежів, передбачених договором.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина друга статті 554 ЦК України).

Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час існування спірних правовідносини, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Порука - це строкове зобов`язання і незалежно від того, встановлено строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб`єктивне право кредитора.

Апеляційним судом встановлено, що кредит підлягав погашенню щомісячними періодичними платежами, тобто, крім установлення строку дії договору, сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України та пунктом 1.3.4 договору про надання споживчого кредиту спливав 10 числа місяця, наступного за місяцем, за який нарахований щомісячний платіж.

Оскільки умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника щодо повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань шестимісячний строк для пред`явлення вимоги до поручителя про стягнення заборгованих коштів підлягає обчисленню з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Пред`явивши вимогу про дострокове погашення заборгованості у липні 2015 року, ПАТ «УкрСиббанк» на власний розсудзмінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом і встановив новий строк виконання основного зобов`язання у повному обсязі.

Тобто щомісячні платежі, які розраховані до 1 червня 2028 року і строк сплати яких не настав, після невиконання позичальником і поручителем вимоги банка підлягали достроковому поверненню у повному обсязі.

Щодо щомісячних платежів, строк сплати який настав до пред`явлення такої вимоги і які не були сплачені, банк набув право вимагати сплати цієї заборгованості з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Таким чином, суд апеляційної інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин положення статей 254, 554, 559 ЦК України та дійшов помилкового висновку про те, що пропущення банком шестимісячного строку пред`явлення вимоги до поручителя щодо сплати кількох щомісячних платежів призвело до припинення поруки ОСОБА_2 за кредитними зобов`язаннями ОСОБА_1 у повному обсязі, зокрема і в частині щомісячних платежів, строк вимоги за якими на той час не настав.

Проте не можна залишити в силі і заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 січня 2016 року в частині вирішення позовних вимог, пред`явлених до ОСОБА_2 , оскільки суд першої інстанції, стягуючи із поручителя заборгованість у повному обсязі, не врахував, що за певними періодичними щомісячними платежами її порука припинилася відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час існування спірних правовідносини.

Так, судами встановлено, що з цим позовом до поручителя ПАТ «УкрСиббанк» звернувся 28 серпня 2015 року, тобто за щомісячними платежами, строк сплати яких настав до 28 лютого 2015 року (за шість місяців до пред`явлення позову), банк пропустив строк пред`явлення вимоги до поручителя щодо їх погашення.

Станом на цю дату строкова заборгованість позичальника за тілом кредита становила 2 772,02 доларів США, за процентами - 4 266,49 доларів США, за пенею, нарахованою за несвоєчасне повернення кредита, - 5 133,97 гривень і за пенею, нарахованою за несвоєчасну сплату процентів, - 7 049,87 гривень. Таким чином, права вимагати від поручителя сплати цих сум банк не має у зв`язку з припиненням поруки ОСОБА_2 за відповідними місячними платежами.

Щодо тієї частини платежів, строк сплати яких настав після 28 лютого 2015 року, а також щодо платежів, які підлягають достроковому поверненню у зв`язку з невиконанням відповідачами вимог банку від 23 липня 2015 року, пред`являючи цей позов 28 серпня 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» не пропустив шестимісячний строк вимоги до поручителя щодо їх погашення, тому немає правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення цих сум.

За таких обставин заборгованість, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 солідарно із ОСОБА_1 , підлягає зменшенню на відповідні щомісячні платежі, права на стягнення яких із поручителя банк не має, а саме: за тілом кредита сума боргу підлягає зменшенню до 63 964 доларів США, за процентами - до 4 447,88 доларів США, за пенею, нарахованою за несвоєчасне повернення кредита, - до 21 691,81 гривень і за пенею, нарахованою за несвоєчасну сплату процентів, до 31 059,59 гривень.

Згідно зі статтею 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій при вирішенні позову в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 неправильно застосували статті 254, 530, 554, 559 ЦК України у взаємозв`язку зі статтями 1049, 1050, 1054 ЦК України, касаційний суд скасовує заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 січня 2016 року і рішення апеляційного суду Одеської області від 11 квітня 2017 року в частині вирішення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 і ухвалює у цій частині нове рішення про солідарне стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 00 від 1 червня 2007 року у розмірі 68 411,88 доларів США та 52 751,40 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредита - 63 964 доларів США, заборгованість за процентами - 4 447,88 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення кредита - 21 691,81 гривень і пеня за несвоєчасну сплату процентів - 31 059,59 гривень.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частинами першою, десятою цієї статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

ПАТ «УкрСиббанк» при розгляді цієї справи сплатив судовий збір за подання позовної заяви і касаційної скарги на загальну суму 8 038,80 гривень (3654+4384,8); ОСОБА_2 сплатила судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4 019,40 гривень.

Суд першої інстанції, розподіляючи судові витрати, виходив з того, що позов задоволено у повному обсязі і стягнув сплачений при поданні позовної заяви судовий збір у розмірі 3 654 гривень з відповідачів у рівних частках по 1 827 гривень з кожного. Суд апеляційної інстанції, задовольнивши апеляційну скаргу ОСОБА_2 і відмовивши у задоволенні пред`явлених до неї позовних вимог, змінив здійснений судом першої інстанції розподіл судових витрат і стягнув судовий збір у розмірі 3 654 гривень зі ОСОБА_1 .

Касаційний суд, у зв`язку з частковим задоволенням касаційної скарги і ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову до поручителя, приходить до висновку, що зі ОСОБА_1 , який рішення суду першої інстанції не оскаржив, підлягає стягненню судовий збір за подання позову пропорційно задоволеним позовним вимогам до позичальника, а саме у розмірі 1 938,26 гривень.

Зі ОСОБА_2 , за апеляційною скаргою якої переглядалося рішення суду першої інстанції, підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір за подання позову і за подання касаційної скарги пропорційно задоволеним позовним вимогам до поручителя, всього у розмірі 5 711,06 гривень.

За таких обставин касаційний суд скасовує заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 січня 2016 року і рішення апеляційного суду Одеської області від 11 квітня 2017 року в частині розподілу судових витрат і стягує зі ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» у відшкодування судового збору 1 938,26 гривень, а зі ОСОБА_2 - 5 711,06 гривень.

Керуючись статтями 141, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», подану його представником Рогожіною Іриною Борисівною, задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 січня 2016 року і рішення апеляційного суду Одеської області від 11 квітня 2017 року в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про солідарне стягнення заборгованості зі ОСОБА_2 скасувати і ухвалити у цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути зі ОСОБА_2 солідарно зі ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 00 від 1 червня 2007 року у розмірі 68 411,88 доларів США та 52 751,40 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредита - 63 964 доларів США, заборгованість за процентами - 4 447,88 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення кредита - 21 691,81 гривень і пеня за несвоєчасну сплату процентів - 31 059,59 гривень.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 січня 2016 року і рішення апеляційного суду Одеської області від 11 квітня 2017 року в частині розподілу судових витрат скасувати.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» у відшкодування судового збору 1 938,26 гривень.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» у відшкодування судового збору 5 711,06 гривень.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В. О. Кузнєцов В. С. Жданова В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. А. Стрільчук