Постанова

Іменем України

16 січня 2019 року

м. Київ

справа № 629/4898/15-ц

провадження № 61-12230св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Крата В. І. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - приватно-орендне сільськогосподарське підприємство «АГРОСАН-2007»,

треті особи: приватно-орендне сільськогосподарське підприємство «Гарант», управління Держгеокадастру в Лозівському районі Харківської області,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «АГРОСАН-2007», яка підписана представником Угринюк Людмилою Ярославівною, на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26 жовтня 2016 року у складі судді: Мішуровської С. Т. та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 14 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Овсяннікової А. І., Бездітко В. М., Коваленко І. П.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ПОСП «АГРОСАН-2007», треті особи: ПОСП «Гарант», управління Держгеокадастру в Лозівському районі Харківської області, про визнання договору оренди землі недійсним.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки в с. Н. Краснопавлівка Лозівського району Харківської області.

17 жовтня 2003 року між ОСОБА_2 та ПОСП «Гарант» укладено договір оренди земельної ділянки № б/н та він регулярно отримував орендні платежі.

У 2008 році керівник ПОСП «Гарант» повідомив, що орендні платежі він повинен отримувати в с. Миронівка, де знаходиться філіал, і з 2011 року він там отримував орендну плату.

У жовтні 2015 року він вирішив самостійно обробляти землю і звернувся з відповідною заявою до ПОСП «Гарант», але йому пояснили, що його земля знаходиться в оренді у ПОСП «АГРОСАН-2007» в с. Миронівка. Позивач звернувся до керівника ПОСП «АГРОСАН-2007» і з'ясував, що ще з 2008 року ним, нібито, укладено з ПОСП «АГРОСАН-2007» договір оренди земельної ділянки строком на 10 років. 05 жовтня 2015 року йому надано примірник договору оренди, однак підпис під договором не його, а виконаний іншою особою. Ні в договорі, ні в акті приймання-передачі земельної ділянки він свій підпис не ставив.

Позивач звертався з заявами про бажання розірвати договір оренди землі від 2008 року в добровільному порядку, але йому було відмовлено.

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 уточнив позовні вимоги, зазначивши, що сам по собі факт отримання орендної плати за період 2009-2015 роки не свідчить про його обізнаність в існуванні оспорюваного договору та про схвалення його умов.

Позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 23 січня 2008 року без номеру, укладений з ПОСП «АГРОСАН-2007», який зареєстровано у міському управління Держкомзему у м. Лозова і Лозівському районі Харківської області 05 лютого 2011 року за № 00244; стягнути судові витрати.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 14 грудня 2016 року, уточнену позовну заяву ОСОБА_2 до ПОСП «АГРОСАН-2007», треті особи: ПОСП «Гарант», управління Держгеокадастру в Лозівському районі Харківської області про визнання договору оренди землі недійсним задоволено. Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 23 січня 2008 року без номеру, укладений між ОСОБА_2 та ПОСП «АГРОСАН-2007», який зареєстровано у міському управління Держкомзему у м. Лозова і Лозівському районі Харківської області 05 лютого 2011 року за № 00244. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судові рішення мотивовані тим, що спірний договір оренди землі позивачем не підписувався, його волевиявлення не було спрямовано на передачу землі в оренду відповідачу.

У січні 2017 року ПОСП «АГРОСАН-2007» через представника Угринюк Л. Я. подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржені рішення і ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.При цьому посилалося на те, що апеляційним судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що порушено порядок проведення експертизи, оскільки вимоги клопотання про надання додаткових матеріалів не виконано і під час експертного дослідження в наявності було три вільних зразка підпису та жодного вільного зразка почерку. Крім того висновок експертизи не відповідає вимогам проведення експертизи, тому він є недопустимим доказом. Вказує, що позивач схвалив договір оренди землі та прийняв його до виконання шляхом здійснення дій, спрямованих на набуття цивільних прав та обов'язків. Орендну плату він отримував в ПОСП «Агросан-2007» особисто за адресою місцезнаходження підприємства, де на металевому паркані розміщуються вивіски з найменуванням підприємства, тобто позивач достовірно знав, хто використовує його земельну ділянку. ОСОБА_2 починаючи з 2008 року було відомо про наявність оспорюваного договору та особу, яка використовує земельну ділянку, що підтверджується фактичним виконанням договору впродовж восьми років поспіль. Вважає, що суди безпідставно не задовольнили заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

У березні 2017 року ОСОБА_2 надав заперечення на касаційну скаргу, в яких просить оскаржені рішення залишити без змін, а скаргу без задоволення. Заперечення мотивовані безпідставністю доводів касаційної скарги, оскільки оспорюваний договір оренди землі він не підписував, що встановлено висновком експертизи.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 17 жовтня 2003 року між ОСОБА_2 та ПОСП «Гарант» укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Яковлівської сільської ради.

23 січня 2008 року від імені ОСОБА_2 з ПОСП «АГРОСАН-2007» укладено договір оренди землі на 10 років, який зареєстровано в міськрайонному управлінні Держкомзему у м. Лозова і Лозівському районі Харківської області, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 05 липня 2011 року за № 00244.

Позивач заперечував факт підписання договору оренди з ПОСП «АГРОСАН-2007», акту приймання-передачі земельної ділянки, акту визначення меж ділянки в натурі від 02 січня 2008 року, у зв'язку з чим, ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 08 квітня 2016 року була призначена судова почеркознавча експертиза.

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 1809/1810 від 04 травня 2016 року підпис у договорі оренди землі від 23 січня 2008 року, акті приймання-передачі земельної ділянки до договору оренди земельної ділянки, акті визначення меж ділянки в натурі від 02 січня 2008 року, в графі «Орендодавець» виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою з наслідуванням справжнього підпису ОСОБА_2

Верховний Суд України у постанові від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15 зробив висновок, що судами під час розгляду справи встановлено, що спірний договір, укладений від імені позивача, підписаний не ним, а іншою особою. Таким чином спірний договір був укладений без волевиявлення ОСОБА_9, а тому суди дійшли правильного висновку про недійсність спірного договору на підставі частини третьої статті 203 та частини першої статті 215 ЦК України.

При вирішенні спору, суди на підставі наданих сторонами доказів, яким надали оцінку відповідно до статті 212 ЦПК України (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржених рішень), встановили, що підпис у договорі оренди землі від 23 січня 2008 року, акті приймання-передачі земельної ділянки до договору оренди земельної ділянки, акті визначення меж ділянки в натурі від 02 січня 2008 року, в графі «Орендодавець» виконаний не ОСОБА_2, а іншою особою з наслідуванням справжнього підпису ОСОБА_2 та зробили обґрунтований висновок про недійсність договору оренди земельної ділянки на підставі статей 203, 215 ЦК України, оскільки він не підписана орендодавцем, а іншою особою, що свідчить про відсутність волевиявлення сторони правочину.

Твердження у касаційній скарзі про недопустимість як доказу висновку судової-почеркознавчої експертизи є безпідставним, оскільки клопотання про призначення повторної експертизи ПОСП «АГРОСАН-2007» не заявлялось ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції.

Аргумент касаційної скарги про те, що ОСОБА_2 пропустив позовну давність, оскільки починаючи з 2008 року, було відомо про наявність договору оренди землі та особу, яка використовує земельну ділянку, тому що він постійно отримував орендну плату в с. Миронівка, де була вивіска «Приватно-орендне сільськогосподарське підприємство «Агросан-2007», колегія суддів відхиляє.

Верховний Суд України у постанові від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15 зробив висновок, що відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Суди також установили, що позивач дізнався про порушення свого права, тобто про наявність спірного договору оренди, лише у вересні 2013 року, що в розумінні частини першої статті 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності. Посилання ТОВ «Агрофірма «Вісла» на те, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту укладення спірного договору, оскільки позивач отримував плату за користування землею, суди апеляційної та касаційної інстанцій обґрунтовано визнали таким, що суперечить нормам статті 261 ЦК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц (провадження № 14-306цс18) вказано, що Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15.

Суди встановили, що ПОСП «Агросан-2007» не надано доказів щодо обізнаності позивача про порушення його права з 2008 року. Той факт, що ОСОБА_2 протягом восьми років отримував оренду плату в с. Миронівка в будівлі з вивіскою ПОСП «Агросан-2007» не свідчить про те, що йому було відомо, що його контрагент за договором оренди є саме відповідач, а не ПОСП «Гарант». Даних про те, що примірник договору оренди землі був виданий позивачу після підписання та державної реєстрації договору матеріали не містять. Посилання позивача, що примірник договору оренди від 23 січня 2008 року з додатками ним отримано лише у 2015 році відповідачем не спростовано.

За таких обставин суди зробили правильний висновок, що позивач звернувся до суду із позовом у межах позовної давності.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення ухвалено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Оскільки оскаржені рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 лютого 2017 року зупинено виконання рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26 жовтня 2016 року до закінчення касаційного провадження. Оскільки оскаржені рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то на підставі статті 436 ЦПК України виконання рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26 жовтня 2016 року слід поновити.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «АГРОСАН-2007», яка підписана представником Угринюк Людмилою Ярославівною, залишити без задоволення.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 14 грудня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26 жовтня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило