П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 242/5199/19

Номер провадження 22-ц/804/3168/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Кочегарової Л.М., Попової С.А.,

секретар - Герасимова Г.Є.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Шахта імені О.Ф.Засядька»

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Шахта імені О.Ф.Засядька»

на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 30 вересня 2019 року, у складі судді Черкова В.Г., повний текст судового рішення складено 30 вересня 2019 року,

у справі за позовом ОСОБА_1

до Публічного акціонерного товариства «Шахта імені О.Ф.Засядька»

про стягнення компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні,

В с т а н о в и в:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Шахта імені О.Ф.Засядька» (далі - ПАТ «Шахта ім. О.Ф. Засядька») про стягнення компенсації за невикористану відпустку в сумі 102 071 грн. 20 коп. та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 18 липня 2018 року по 02 вересня 2019 року (день подачі даного позову до суду), що становить 281 день в сумі 165 804,05 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем, працював начальником дільниці підземним та 28 лютого 2017 року був звільнений за ст.38 КЗпП України. На день звільнення за його даними у відповідача малась заборгованість перед ним по заробітній платі в сумі 30698 грн. 14 коп., яка була перерахована на його картковий рахунок 29 серпня 2019 року, яка була стягнута на підставі постанови Донецького апеляційного суду від 07 травня 2019 року у справі № 242/4039/18 за його позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. На даний час відповідач також не здійснив з ним остаточний розрахунок при звільненні по компенсації за невикористану відпустку в сумі 102071,20 грн., що підтверджується виданим останнім розрахунковим листком за квітень 2017 року.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 30 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 до ПАТ «Шахта імені О.Ф.Засядька» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки з розрахунку при звільненні задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Шахта імені О.Ф.Засядька» на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку в сумі 82677 грн. 67 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 19 липня 2018 року по 02 вересня 2019 року в сумі 165804 грн. 05 коп.

В задоволені решти вимог - відмовлено.

З рішенням суду не погодилося ПАТ «Шахта імені О.Ф.Засядька», посилаючись в апеляційній скарзі на неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом фактично позбавлено відповідача права на подання відзиву на позовну заяву, оскільки протягом 15 днів з дня отримання ухвали суду про відкриття спрощеного позовного провадження, відповідач 04 жовтня 2019 року направив до суду відзив на позовну заяву, однак всупереч вимогам ЦПК України щодо порядку розгляду цивільних справ в порядку спрощеного позовного провадження, судом рішення по суті справи було винесено 30 вересня 2019 року, тобто на 14 день після постановлення ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у даній справі.

Сума грошової компенсації за невикористані позивачем на момент звільнення дні відпустки на сьогоднішній день не може розрахована відповідачем та перерахована позивачу у зв`язку з втратою останнім контролю над своїм виробничим комплексом внаслідок захоплення в березні 2017 року невстановленими особами майна товариства та припинення господарської діяльності в м.Донецьку. У ПАТ «Шахта ім. О.Ф. Засядька» відсутній доступ до документів, які знаходяться в м.Донецьку, що робить неможливим провести відповідні розрахунки до моменту повернення захопленого майна та відновлення можливості функціонування товариства.

Наданий позивачем розрахунковий лист (табуляграма) про нараховану компенсацію за невикористану відпустку при звільненні не може бути належним доказом, оскільки він відповідачем не видавався ОСОБА_1 . Крім того він датований квітнем 2017 року, тоді як позивач був звільнений з ПАТ «Шахта ім. О.Ф. Засядька» 28 лютого 2017 року. Не зазначена вказана сума компенсації за невикористану відпустку і в формі ОК-5 Індивідуальні відомості про застраховану особу, що містяться в Пенсійному фонді України, яку надав позивач до позовної заяви по справі № 242/4039/18 про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до положень статті 360 ЦПК України ОСОБА_1 направив до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому посилається на те, що апеляційна скарга відповідача є необгрунтованою. Наведені останнім Закони та інші нормативно-правові акти щодо проведення антитерористичної операції не скасовують і не зупиняють норми КЗпП України щодо виплати заробітної плати та прирівняних до неї виплат із Фонду оплати праці. Відповідач безпідставно посилається на відсутність первинної документації, як на підставу для відмови у виплаті заборгованості по невикористаним відпусткам, оскільки доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги. Такий правовий висновок викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17. На підтвердження заявлених вимог позивачем надано розрахунковий листок - табуляграма, виданий відповідачем йому у квітні 2017 року, пояснюючи тим, що не встигли своєчасно обрахувати розмір вказаної компенсації.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Позивач ОСОБА_1 , який зареєстрований і проживає у м. Донецьку, про час та місце розгляду справи був повідомлений шляхом надання оголошення на вебсайті судової влади та повідомлення на електронну адресу відповідно до поданої заяви (а.с. 70, 71, 75). Надав до канцелярії апеляційного суду заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач ПАТ «Шахта ім. О.Ф. Засядька» про розгляд справи повідомлений шляхом направлення судової повістки, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, та телефонограмою (а.с.72,73,76). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи відповідачем не надано.

Виходячи з положень частини 2 статті 372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку осіб, які беруть участь у справі, в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. У зв`язку з цим, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до статті 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем.

Відповідно до ТN-5056, ОСОБА_1 звільнений 28 лютого 2017 року, сума компенсації при звільненні за квітень 2017 року 102071,20 грн., перераховано заробітної плати - 82677,67 грн.

Постановою Донецького апеляційного суду від 07 травня 2019 року було змінено рішення Селидівського міського суду Донецької області від 30 жовтня 2018 року та з ПАТ «Шахта ім..О.Ф.Засядька» на користь ОСОБА_1 було стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 30698,14 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку з 28 лютого 2017 року по 18 липня 2018 року у розмірі 232495,24 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем у строк, зазначений в ухвалі суду про відкриття провадження у справі, відзив на позовну заяву не надав, а позивачем до матеріалів справи наданий розрахунковий листок (табуляграма), в якій відображена нарахована сума компенсації при звільненні та перерахованої суми заробітної плати 82677,67 грн., дійшов висновку, що позивачем підтверджено наявність заборгованості відповідача з виплати компенсації при звільненні, яка підлягає стягненню на користь позивача у зазначеній сумі без утримання з цієї суми податків й інших платежів, зазначив також про те, що судом застосовано правовий висновок Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, суд дійшов висновку, що з боку відповідача має місце порушення строків виплати заробітної плати, компенсації за невикористані дні відпустки. Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, судом враховано обставини, встановлені у постанові Донецького апеляційного суду від 07 травня 2019 року щодо розміру середньоденної заробітної плати позивача та період, за який було стягнуто вказаний середній заробіток.

З таким висновком колегія суддів не може повністю погодитися, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 1996 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «Шахта ім. О.Ф. Засядька», працюючи на різних посадах, та був звільнений 28 лютого 2017 року з посади начальника дільниці підземного з повним робочим днем у шахті наказом № 180 к від 28 лютого 2017 року за власним бажанням, на підставі ст.38 КЗпП України, що підтверджується та відповідними записами у трудовій книжці ( а.с.8, 9).

Постановою Донецького апеляційного суду від 07 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Шахта ім. О.Ф. Засядька» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні № 242/4039/18 (далі справа № 242/4039/18) стягнуто з ПАТ «Шахта ім. О.Ф. Засядька» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за лютий 2017 року в сумі 30698 грн. 14 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 28 лютого 2017 року по 18 липня 2018 року в сумі 201797,10 грн., без утримання з цих сум прибуткового податку й інших обов`язкових платежів (а.с. 12 - 15).

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 зазначав про те, що стягнута на підставі постанови Донецького апеляційного суду від 07 травня 2019 року у справі № 242/4039/18 сума заробітної плати 30 698,14 грн. була перерахована відповідачем на його картковий рахунок 29 серпня 2019 року, при звільненні йому не була виплачена компенсація за невикористані дні відпустки в сумі 102071,20 грн., надав на підтвердження зазначеної заборгованості розрахунковий листок (табуляграму), зазначив також, що вказаний розрахунковий листок йому було видано відповідачем у квітні 2017 року (а.с. 1 - 3, 10).

З вказаного вище розрахункового листка (табуляграми) вбачається, що ОСОБА_1 за 235 днів нараховано 031 вид «компенсація увол» 102071,20 грн. за квітень 2017 року. Утримано 19393,53 грн. Перераховано зарплати 82677,67 грн.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 16 вересня 2019 року за даним позовом відкрито спрощене позовне провадження, визначено провести розгляд справи без виклику сторін та відповідачу визначено строк для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження 5 днів з дня вручення ухвали (а.с.26).

Відповідно до частини 1 статті 278 ЦПК України при розгляді справи у спрощеному позовному провадженні відзив подається протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

У відповідності з вище зазначеною нормою цивільного процесуального законодавства відповідачем, 04 жовтня 2019 року, тобто у передбачений законом п`ятнадцятиденний строк, був направлений до Селидівського міського суду Донецької області відзив на позовну заяву ОСОБА_1 з доданими до нього документами, в якому відповідач не визнав позов, заперечував проти того, що ним було видано позивачу розрахунковий листок (табуляграму), зазначив та надав докази про те, що на початку березня 2017 року внаслідок протизаконних дій з боку невстановлених осіб, адміністрація підприємства втратила фактичний контроль над своїм виробничим комплексом. У зв`язку з чим на сьогоднішній день відсутній доступ до документів, що робить неможливим провести відповідні розрахунки до моменту повернення захопленого майна та відновлення можливості товариства функціонувати згідно із законодавством України. Наданий позивачем до матеріалів справи розрахунковий листок (табуляграма) датована квітнем 2017 року, тоді як останній звільнений у лютому 2017 року, та зазначена сума компенсації за невикористану відпустку не знайшла свого відображення в Індивідуальній відомості про застраховану особу, що містяться в Пенсійному фонді України (форма ОК-5), яка була надана позивачем при розгляді справи № 242/4039/18 ( а.с. 47 - 58).

Отже, судом першої інстанції у порушення наведених вище норм ЦПК України, в ухвалі про розгляд справи у спрощеному позовному провадженні, неправильно був визначений відповідачу строк для подачі відзиву, та розглянуто справу без з`ясування заперечень відповідача на даний позов.

За вимогами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності з вимогами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За вимогами статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом частин 1, 2, 4, 6 статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Факт видачі розрахункового листа (табуляграма), копія якого була надана позивачем до матеріалів справи, категорично заперечується відповідачем та не підтверджена його чинність. Вона не містить будь-яких доказів видачі її ПАТ «Шахта ім. О.Ф. Засядька», не підтверджена табелями обліку робочого часу, які б містили інформацію щодо невикористання відповідачем 235 днів відпустки, не надано доказів впродовж якого періоду позивачем не використано вказані дні відпустки.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив проте, що м.Донецьк, відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, розпоряджень Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» від 02 грудня 2015 року № 1275-р, «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» від 07 листопада 2014 року № 1085-р, включено до переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція та до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. У зв`язку з чим ПАТ «Шахта ім. О.Ф. Засядька» здійснило перереєстрацію місцезнаходження юридичної особи з м. Донецьк на підконтрольну територію України, однак територіально основні виробничі активи підприємства, а саме шахта імені О.Ф. Засядька, ЦЗФ «Київська» та ін., розташовані на тимчасово неконтрольованій Україною території - у м. Донецьку, де товариство продовжувало вести господарську діяльність до часу захоплення у березні 2017 року виробничих потужностей незаконними збройними формуваннями. Та цього часу основні виробничі активи підприємства, а саме шахта імені О.Ф. Засядька фактично вийшли із під контролю відповідача.

За вказаними обставинами Великоновеселківським відділенням поліції Волноваського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено кримінальне провадження № 0000244 за ознаками злочину, передбаченого статтею 341 КК України (а.с.54).

Факт невикористання позивачем 235 днів відпустки непідтверджений будь-якими належними і допустимими доказами в розумінні частини 6 статті 95 ЦПК України,

Отже, розрахунковий листок (табуляграма) не відповідає вимогам процесуального закону щодо належності, допустимості і достовірності доказів. Тому незасвідчена відповідачем копія розрахункового листка (табуляграма) необгрунтовано була взята судом до уваги.

Крім того, наданий позивачем до матеріалів справи розрахунковий листок (табуляграма) містить в собі відомості про доходи, які нараховуються, відповідно до положень статті 83 КЗпП України, при звільненні. Тоді як на дату звільнення 28 лютого 2017 року, вказаних відомостей не було відображено в розрахункових листах, та вказані в цьому розрахунковому листі дані суми не знайшли свого відображення в формі ОК-5 Індивідуальній відомості про застраховану особу, що містяться в Пенсійному фонді України.

Колегія суддів вважає, що судом безпідставно при ухваленні рішення застосована позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, яка викладена у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, оскільки інших доказів, які б підтверджували факт невиплати відповідачем суми компенсації 102071,20 грн. за невикористані 235 дні відпустки, окрім наданого позивачем до матеріалів справи розрахункового листка (табуляграми), видача якого заперечується відповідачем, матеріали справи не містять.

З огляду на наведене вище та враховуючи положення статті 430 ЦПК України, рішення суду першої інстанції в частині стягнення компенсації за невикористану відпустку та негайного виконання рішення в межах суми платежу за один місяць, підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні позову про стягнення компенсації за невикористану відпустку в сумі 102071,20 грн.

Рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні підлягає зміні з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника недоплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати, оскільки вимоги звільненого працівника щодо її виплати є трудовим спором і регулюються нормами трудового права.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі № 6-788цс16.

Згідно частини 5 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Постановою Донецького апеляційного суду від 07 травня 2019 року у справі № 242/4039/18 стягнуто з ПАТ «Шахта ім. О.Ф. Засядька», яка не скасована та є чинною, на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за лютий 2017 року в сумі 30698 грн. 14 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 28 лютого 2017 року по 18 липня 2018 року в сумі 201797,10 грн.

Вказаним судовим рішенням також встановлено, що розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 становить 590,05 грн.

Невиплата працівникові при звільненні всіх належних йому сум є триваючим правопорушенням, а тому працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 зазначив про те, що сума заробітної плати 30698,14 грн., стягнута на підставі постанови Донецького апеляційного суду від 07 травня 2019 року, була перерахована йому 29 серпня 2019 року.

Зазначені обставини не заперечувались ПАТ «Шахта ім. О.Ф. Засядька».

Враховуючи зазначені законодавчі положення та виходячи із того, що постановою Донецького апеляційного суду від 07 травня 2019 року у справі № 242/4039/18 стягнуто з ПАТ «Шахта ім. О.Ф. Засядька» на користь ОСОБА_1 серед іншого, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 28 лютого 2017 року по 18 липня 2018 року, а остаточний розрахунок при цьому було здійснено з позивачем лише 29 серпня 2019 року, суд першої інстанції при ухваленні рішення не вірно визначив період затримки розрахунку з 19 липня 2018 року по 02 вересня 2019 року, оскільки періодом затримки розрахунку є з 19 липня 2018 року по 28 серпня 2019 року та становить 278 днів.

Таким чином, розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню на користь позивача, становить 164033,90 грн. (590,05 грн. х 278 дні = 164033,90 грн.).

Відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Згідно частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи, що неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення спору, судове рішення відповідно до вимог 376 ЦПК частково підлягає скасуванню та зміні з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим апеляційна скарга ПАТ «Шахта ім. О.Ф. Засядька» підлягає задоволенню частково.

Відповідно до пункту б частини 4 статті 382 ЦПК України апеляційний суд у випадку скасування або зміни судового рішення вирішує питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.

Згідно частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Звертаючись до суду з даним позовом позивачем не було сплачено судовий збір.

Враховуючи те, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, з ПАТ «Шахта ім. О.Ф. Засядька» в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції 1640,34 грн., що становить 1% від стягнутої суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Звертаючись з апеляційною скаргою ПАТ «Шахта ім. О.Ф. Засядька» сплатило судовий збір 14407,50 грн. (а.с.45).

При зверненні з апеляційною скаргою відповідачу, відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» необхідно було сплатити судовий збір 3727, 23 грн.(82677,67 грн.+ 165804,05 грн. = 248481,72 грн.) х 1% х 1,5).

Враховуючи обставини задоволення позову ОСОБА_1 щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні на 98,9% (164033,90 грн. х 100) : 165804,05 грн.) , а останній не звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення середнього заробітку за весь затримки розрахунку при звільненні, з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Шахта ім. О.Ф. Засядька» у відшкодування судового збору у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції підлягає стягненню 18,24 грн. (1658,04 грн. (1% від 165804,05 грн.) х 98,9) : 100 = 1639,80 грн.; 1658,04 грн. - 1639,80 грн. = 18,24 грн.).

Оскільки ОСОБА_1 при зверненні до суду з позовом про стягнення заробітної плати (компенсації за невикористану відпустку), відповідно до Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, а заявлені ним вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, понесені ПАТ «Шахта ім. О.Ф. Засядька» витрати по сплаті судового збору в зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції в сумі 1020,71 грн. (1% від 102071,20 грн.) необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Шахта імені О.Ф. Засядька» задовольнити частково.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 30 вересня 2019 року в частині стягнення компенсації за невикористану відпустку та негайного виконання рішення в межах суми платежу за один місяць скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Шахта імені О.Ф. Засядька» про стягнення компенсації за невикористану відпустку в сумі 102071 гривень 20 копійок відмовити.

Це ж рішення в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та судового збору змінити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Шахта імені О.Ф. Засядька» (, розташоване за адресою: 86065, Донецька область, м. Авдіївка, проїзд Індустріальний, буд. 1) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнення за період з 19 липня 2018 року по 28 серпня 2019 року в сумі 164033 (сто шістдесят чотири тисячі тридцять три) гривні 90 копійок. Сума визначена без утримання податку й обов`язкових платежів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Шахта імені О.Ф. Засядька» (, розташоване за адресою: 86065, Донецька область, м. Авдіївка, проїзд Індустріальний, буд. 1) в дохід держави судовий збір у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції 1640 (одна тисяча шістсот сорок) гривень 34 копійки на рахунок UA6026001, отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код отримувача (код за , код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Шахта імені О.Ф. Засядька» (, розташоване за адресою: 86065, Донецька область, м. Авдіївка, проїзд Індустріальний, буд. 1) у відшкодування судового збору у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції 18 (вісімнадцять) гривень 24 копійки.

Компенсувати Публічному акціонерному товариству «Шахта імені О.Ф. Засядька» (, розташоване за адресою: 86065, Донецька область, м. Авдіївка, проїзд Індустріальний, буд. 1) витрати по сплаті судового збору в зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції в сумі 1020 гривень 71 копійку за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 02 грудня 2019 року.

Судді: Т.Б.Ткаченко

Л.М.Кочегарова

С.А.Попова