ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року

м.Суми

Справа №592/15689/18

Номер провадження 22-ц/816/1408/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостик С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Левченко Т. А.

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 грудня 2018 року в складі судді Князєва В.Б., ухваленого у м. Суми, повний текст якого складений 27 грудня 2018 року,

в с т а н о в и в:

22 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробиче об'єднання» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі та вихідної допомоги в сумі 49860 грн. 34 коп.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з 26.09.2018 року по 27.12.2018 року включно в сумі 13493 грн. 04 коп., з послідуючим утриманням з цієї суми податків і обов'язкових платежів.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь держави судовий збір в сумі 704 грн 80 коп.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.

Не погоджуючись з судовим рішенням в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» оскаржило його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального права, просить змінити рішення в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та зменшити суму стягнення до 13137,96 грн.

При цьому, відповідач вказує на ту обставину, що у період з 26 вересня 2018 року по 26 грудня 2018 року кількість робочих днів становила 37, а не 38, як помилково вважав суд першої інстанції, тому з товариства була стягнута сума середнього заробітку у більшому розмірі, внаслідок чого були порушені його майнові права.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 49860,34 грн. сторонами не оскаржується.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання», а 25 вересня 2018 року позивача було звільнено за власним бажанням у зв'язку із невиконанням власником умов колективного договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Вказані обставини підтверджуються даними трудової книжки ОСОБА_1 (а.с. 3 - 10).

Згідно даних наданого позивачем розрахункового листа борг відповідача по виплаті заробітної плати станом на вересень 2018 року становив 49860,34 грн. (а.с. 11).

Ураховуючи ту обставину, що на день звільнення позивача з роботи з нею не було проведено повного розрахунку, тому ОСОБА_1 також просила стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26 вересня 2018 року по 27 грудня 2018 року, виходячи із розміру середньоденної заробітної плати в сумі 355,08 грн., суд першої інстанції взяв до уваги те, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті позивачу належних сум при звільненні, а сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 117 КЗпП України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до статтей 116, 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, з відповідними змінами (далі Порядок), цей Порядок застосовується, зокрема, у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати.

Пунктом 2 Порядку передбачено, що у випадку збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до п.п. 3 та 4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата: доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітникам-почасовикам; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші.

При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

Пунктом 8 Порядку унормовано, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом останніх двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного число робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку). Такий порядок обчислення середнього заробітку застосовується незалежно від форми власності підприємства.

У даному ж випадку, виходячи з матеріалів справи, на підприємстві діє неповний трьохденний робочий тиждень, установлений наказом від 26 травня 2014 року № 75, що діяв і для позивача до моменту її звільнення.

Отже, задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив з того, що середньоденна заробітна плата позивача становила 355,08 грн., тому розмір її середнього заробітку за період з 26 вересня 2018 року по 27 грудня 2018 року, виходячи із трьохденного робочого тижня, становить 13493,04 грн. (355,08 грн. * 38 днів). При цьому, відповідач погоджується з розміром середньоденного заробітку (355,08 грн.) позивача, що вбачається з доводів апеляційної скарги.

Разом з тим, перевіряючи доводи апеляційної про те, що у період затримки розрахунку з 26 вересня 2018 року (наступний день після звільнення) по 27 грудня 2018 року (дата ухвалення рішення суду) кількість робочих днів становила 37, а не 38, як визначив суд першої інстанції, необхідно взяти до уваги, що з 26 по 30 вересня 2018 року число робочих днів на товаристві складало 1, у жовтні 2018 року - 14 робочих днів, у листопаді 2018 року - 12 робочих, з 01 грудня 2018 року по 27 грудня 2018 року - 10 робочих днів, а всього 37 робочих днів.

Таким чином, посилання відповідача на те, що суд стягнув суму середнього заробітку у більшому розмірі внаслідок неправильного обчислення кількості робочих днів знайшло своє підтвердження.

Отже, розрахунок середнього заробітку у період затримки розрахунку з 26 вересня 2018 року по 27 грудня 2018 року виглядає наступним чином: 355,08 грн. * 37 днів = 13137,96 грн.

За таких обставин, рішення суду в оскарженій частині на підставі ч. 1 п. 14 ст. 376 ЦПК України підлягає зміні, у зв'язку з чим апеляційну скаргу необхідно задовольнити.

На підставі ч.ч. 1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України у зв'язку із задоволенням апеляційної скарги та пропорційно до задоволеної частини вимог відповідачу підлягає компенсації судовий збір за апеляційний перегляд справи в сумі 31,71 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» задовольнити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 грудня 2018 року змінити в оскарженій частині щодо вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з 26 вересня 2018 року по 27 грудня 2018 року включно в сумі 13137 грн. 96 коп. з наступним утриманням з цієї суми податків і обов'язкових платежів, а не 13493 грн. 04 коп., як вказав суд першої інстанції.

Компенсувати Публічному акціонерному товариству «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» за рахунок держави судовий збір за апеляційний перегляд справи в сумі 31 грн. 71 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 11 березня 2019 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик

Судді: В.І. Криворотенко

Т.А. Левченко