Справа № 346/6517/18
Провадження № 2/346/716/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі: головуючого-судді Веселова В.М.,

секретаря Максим'юк М.А.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Коломия цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, -

встановив:

позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому вказала, що її бабусі, ОСОБА_4, як члену колгоспу «Степана Мельничука» в АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку з надвірними господарськими будівлями і спорудами. Відповідно до рішення виконкому Коломийської районної ради № 89 від 19.04.1988 року видане свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок,згідно з яким будинковолодіння в АДРЕСА_1 належало колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_4.

Станом на 01.07.1990 року в даному житловому будинку проживали: голова двору - ОСОБА_4, та її син, ОСОБА_2, вибув 28.11.1991 року; зять, ОСОБА_5, помер ІНФОРМАЦІЯ_2; дочка, ОСОБА_3, вибула 21.01.1996 року, та вона, внука ОСОБА_1. Жодний із членів колгоспного двору не вирішував свого права на виділення своєї частки і будь-яких претензій не мають та погоджуються залишити у її власності все будинковолодіння. 14.07.2014 року бабуся склала заповіт, яким все своє майно заповіла їй, ОСОБА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла. Після її смерті спадщину за заповітом прийняла вона, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не відмовлялася від неї відповідно до ст. 1270 ЦК України, про що свідчить подана нею заява про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак державний нотаріус відмовила їй у видачі такого свідоцтва у зв'язку з тим, що право власності зареєстроване за померлою головою колгоспного двору, частку померлої голови колгоспного двору у спільній сумісній власності колгоспного двору та інших його членів не виділено. Відповідачі відмовляються від часток у бувшому колгоспному дворі на її користь, тому жодних претензій чи непорозумінь у спадковому майні між ними не має. Просить визнати за нею право власності на житловий будинок, господарські будівлі і споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

В судове засідання позивачка подала письмове клопотання, в якому позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розгляд справи провести без її участі.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 подали в судове засідання письмові клопотання, в яких відмовилися від своїх часток у спірному будинковолодінні на користь позивачки, позовні вимоги визнали повністю, просили розгляд справи провести без їхньої участі.

Суд, дослідивши матеріали справи, розглянувши письмові клопотання позивачки та відповідачів, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася ОСОБА_3, її батьками вказані ОСОБА_8 та ОСОБА_4, про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.14).

18.09.1976 року зареєстрували шлюб ОСОБА_5 та ОСОБА_3, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище «ОСОБА_3», що стверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 (а.с. 16).

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_1, її батьками зазначені ОСОБА_5 та ОСОБА_3, про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 (а.с. 12).

Відповідно до копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_5 ОСОБА_1 30.05.1998 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_10 та змінила прізвище на «ОСОБА_1» (а.с.13).

27.02.1995 року ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_11 та змінила прізвище на «ОСОБА_3», що стверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_6 від 27.02.1995 року (а.с. 15).

Згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 05.05.1988 року, виданого виконкомом Коломийської районної ради, в цілому житловий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами, який розташований в АДРЕСА_1, дійсно належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_4 (а.с. 9).

Згідно заповіту, посвідченого секретарем Турківської сільської ради 14.07.2014 року, зареєстрованого в реєстрі за № 63, ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все своє майно, майнові паї, майнові права та обов'язки, які належать їй на момент складання цього заповіту, а також майнові права та обов'язки, які належатимуть їй в майбутньому, заповіла ОСОБА_1, яка є позивачкою по даній справі (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла бабуся позивачки - ОСОБА_4 що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 (а.с 10).

Згідно довідки П'ядицької сільської ради об'єднаної територіальної громади № 63 від 03.12.2018 року за ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, значиться житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1, тип двору селянський. Станом на 01.07.1990 року в спадковому будинку проживали: голова двору - ОСОБА_4; її син - ОСОБА_2, вибув 28.11.1991 року; зять - ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2; дочка - ОСОБА_3, вибула 21.01.1996 року; внука - ОСОБА_1. На момент смерті ОСОБА_4 у вказаному господарстві проживали ОСОБА_1 - онука; ОСОБА_12 та ОСОБА_13 - правнуки. Після смерті ОСОБА_4 в управління спадковим майном вступила її внука ОСОБА_1, яка здійснює догляд за житловим будинком та обробляє земельну ділянку. Заповіт від імені ОСОБА_4, посвідчений виконкомом Турківської сільської ради 14.07.2014 року за № 63, не змінювався і не скасовувався (а.с.7).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина за заповітом, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яку фактично прийняла позивачка, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що стверджується відміткою в її паспорті (а.с. 5).

Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року №20 із змінами "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" передбачено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

З метою оформлення спадщини позивачка звернулася до державного нотаріуса Коломийської міської державної нотаріальної контори Мануляк І.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак отримала відмову у зв'язку з тим, що право власності на нерухоме майно зареєстровано за головою колгоспного двору ОСОБА_4, частку померлої голови колгоспного двору у спільній сумісній власності колгоспного двору та інших його членів не виділено (а.с. 11).

На підставі ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу відкриття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 123 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) розмір частки члена колгоспного двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Частиною 1 статті 1226 Цивільного кодексу України встановлено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України: "У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду". Частиною 1 статті 1226 Цивільного кодексу України встановлено, що: частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

За таких обставин, у відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способом цього права може бути визнання права.

Згідно ч.1 п.11ст.346 ЦК України право власності припиняється в разі смерті. У відповідності дост.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до вимог ст.ст.346, 347 ЦК України особа може відмовитись від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. Інших спадкоємців та осіб, передбачених законом, зокрема малолітніх, неповнолітніх, недієздатних осіб, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена немає. Відповідачі подали до суду письмові клопотання, в яких не заперечуть щодо позовних вимог позивачки і просять їх задовольнити.

Згідно даних технічного паспорту, в АДРЕСА_1 розташовані: житловий будинок «літ. А», стодола «літ. Б», стайня «літ. В», гараж «літ. Г», літня кухня «літ. Д», навіс «літ. Е», навіс «літ. Є», курник «літ. Ж», вбиральня «літ. З», 1/2 криниці «№ 3», ворота, огорожа «№ 4-6» вимощення «ІІ» (а.с. 17-19).

Згідно висновку про вартість майна від 07.12.2018 року ринкова вартість житлового будинку, загальною площею 63,1 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 становить 179 374,00 грн. (а.с.21-41).

За таких обставин суд приходить до висновку про підставність позовних вимог та їх задоволення в повному обсязі.

На підставі ст.16,328,346,347,392,1222,1234,1268 ЦК України та, керуючись ст.ст.197-200,206 ч.1,247 ч.2 ,239,263,264,265,268,354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, жителькою АДРЕСА_1, право власності на житловий будинок та господарські будівлі і споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 17 січня 2019 року.

Суддя Веселов В. М.