Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Арапіної Н.Є.

з секретарями Рудь Н.В., Юдицьким К.О.

за участю

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4

відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

позивач Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.. Свої вимоги мотивував тим, що Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» є правонаступником всіх прав та обов'язків Відкритого акціонерного товариства «Універсал Банк». 03 липня 2008 року між позивачем та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 010-2008-2260, відповідно до якого відповідач ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 56 833,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,45 % річних, на строк до 01 липня 2038 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань 10 червня 2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 було укладено Договір поруки № 010-2008-2260-Р від 03 липня 2008 року, відповідно до якого поручитель поручається перед банком за виконання зобов'язань позичальником, які передбачені кредитним договором № 010-2008-2260 від 03 липня 2008 року. 01 листопада 2009 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено Додаткову угоду б/н , відповідно до якої відсоткова ставка з 01 листопада по 26 листопада 2009 року становить у розмірі 7,5 річних, а з 27 листопада 2009 року по 31 жовтня 2010 року - 13,45 % річних. 27 листопада 2009 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено Додаткову угоду б/н , відповідно до якої відсоткова ставка з 27 листопада 2009 року по 31 жовтня 2010 року становить у розмірі 7,5 річних, а з 01 листопада 2010 року по 31 жовтня 2015 року - 14,64 % річних, а з 01 листопада 2015 року - 13.45 % річних. 01 листопада 2010 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено Додаткову угоду б/н , відповідно до якої відсоткова ставка з 01 по 24 листопада 2010 року становить у розмірі 7,12 річних, а з 25 листопада 2010 року по 31 жовтня 2011 року - 13,45 % річних. 25 листопада 2010 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено Додаткову угоду б/н , відповідно до якої відсоткова ставка з 25 листопада 2010 року по 31 жовтня 2011 року становить у розмірі 7,12 річних, а з 01 листопада 2011 року по 31 жовтня 2016 року - 16,16 % річних, а з 01 листопада 2016 року - 13,45 % річних. 25 листопада 2010 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 було укладено договір поруки № 010-2008-2260-Р щодо змін відсоткової ставки у кредитному договорі. 01 квітня 2012 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено Додаткову угоду б/н , відповідно до якої відсоткова ставка з 01 по 25 квітня 2012 року становить у розмірі 9,66 % річних, а з 26 квітня 2012 року по 31 березня 2013 року - 16,16 % річних. 26 квітня 2012 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено Додаткову угоду б/н , відповідно до якої відсоткова ставка з 26 квітня 2012 року по 31 березня 2013 року становить у розмірі 9,66 % річних, а з 01 квітня 2013 року - 14,2 % річних. 26 квітня 2012 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 було укладено договір поруки б/н щодо змін відсоткової ставки у кредитному договорі. 07 травня 2013 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено Додаткову угоду б/н , відповідно до якої відсоткова ставка з 07 травня 2013 року по 30 квітня 2014 року становить у розмірі 9,7 % річних, а з 01 травня 2014 року - 14,35 % річних. 07 травня 2013 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 було укладено договір поруки б/н щодо змін відсоткової ставки у кредитному договорі. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Згідно розрахунку заборгованості станом на 27 липня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 57 179,55 доларів США, що складається з суми простроченої заборгованості по кредиту у розмірі 165,56 доларів США, суми дострокового стягнення кредиту у розмірі 51 161,39 доларів США, заборгованості по відсоткам у розмірі 5 844,07 доларів США, заборгованості по підвищеним відсоткам у розмірі 8,53 доларів США. Просить солідарно стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 57 179,55 доларів США та судовий збір.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

22 квітня 2016 року ухвалою суду провадження у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості, зупинити до набрання законної сили рішення у справі № 2/756/2001/16 за позовною заявою ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа ОСОБА_5 про захист прав споживачів, визнання кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки недійсними, що перебуває в провадженні Оболонського районного суду м. Києва (головуючий суддя Богдан О.О.).

30 березня 2017 року цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, було передано в провадження судді Арапіної Н.Є. в порядку визначеному ст. 11-1 ЦПК України.

24 квітня 2017 року ухвалою суду відновлено провадження по справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

20 червня 2017 року ухвалою суду у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про зупинення провадження у справі відмовлено.

14 листопада 2017 року протокольною ухвалою суду витребувано у Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» виписку по рахунку НОМЕР_1, виписку по рахунку обліку нарахованих та утриманих процентів, а також по рахунку обліку кредиту, відповідно до кредитного договору № 010-2008-2260 від 03 липня 2008 року. Крім того, витребувано у Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк»виписки по рахунку обліку кредиту та нарахованих процентів, відповідно до кредитного договору № 010-2008-2260 від 03 липня 2008 року.

21 грудня 2017 року ухвалою суду зупинено провадження по справі на час проведення судово-економічної експертизи.

12 жовтня 2018 року ухвалою суду відновлено провадження по справі.

20 лютого 2019 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому зсіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник позивача ОСОБА_2 підтримала пояснення представника позивача ОСОБА_1

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, про місце і час розгляду справи повідомлена належним чином. Представництво інтересів здійснювала ОСОБА_4

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 позов не визнала. Пояснила, що у 2009 році відповідач отримала вимогу про дострокове погашення кредиту, а тому позивачем пропущено строк позовної давності.

Відповідач ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що кредит отримував у национальній валюті - гривні.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини.

03 липня 2008 року між позивачем та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 010-2008-2260, відповідно до якого відповідач ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 56 833,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,45 % річних, на строк до 01 липня 2038 року (а.с. 6-11, 12-13, 14-17, том 1).

01 листопада 2009 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено Додаткову угоду б/н , відповідно до якої відсоткова ставка з 01 листопада по 26 листопада 2009 року становить у розмірі 7,5 річних, а з 27 листопада 2009 року по 31 жовтня 2010 року - 13,45 % річних (а.с. 21-22, том 1).

27 листопада 2009 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено Додаткову угоду б/н , відповідно до якої відсоткова ставка з 27 листопада 2009 року по 31 жовтня 2010 року становить у розмірі 7,5 річних, а з 01 листопада 2010 року по 31 жовтня 2015 року - 14,64 % річних, а з 01 листопада 2015 року - 13.45 % річних (а.с. 23-34, 35-38, том 1).

01 листопада 2010 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено Додаткову угоду б/н, відповідно до якої відсоткова ставка з 01 по 24 листопада 2010 року становить у розмірі 7,12 річних, а з 25 листопада 2010 року по 31 жовтня 2011 року - 13,45 % річних (а.с. 43-44, том 1).

25 листопада 2010 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено Додаткову угоду б/н , відповідно до якої відсоткова ставка з 25 листопада 2010 року по 31 жовтня 2011 року становить у розмірі 7,12 річних, а з 01 листопада 2011 року по 31 жовтня 2016 року - 16,16 % річних, а з 01 листопада 2016 року - 13,45 % річних (а.с. 45-63, 64-67, том 1).

01 квітня 2012 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено Додаткову угоду б/н, відповідно до якої відсоткова ставка з 01 по 25 квітня 2012 року становить у розмірі 9,66 % річних, а з 26 квітня 2012 року по 31 березня 2013 року - 16,16 % річних (а.с.74-75, том 1).

26 квітня 2012 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено Додаткову угоду б/н, відповідно до якої відсоткова ставка з 26 квітня 2012 року по 31 березня 2013 року становить у розмірі 9,66 % річних, а з 01 квітня 2013 року - 14,2 % річних (а.с. 76-93, 94-96, том 1).

07 травня 2013 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено Додаткову угоду б/н, відповідно до якої відсоткова ставка з 07 травня 2013 року по 30 квітня 2014 року становить у розмірі 9,7 % річних, а з 01 травня 2014 року - 14,35 % річних (а.с. 102-117, 118-121, том 1).

Згідно меморіального ордеру № 0102915USD000539 від 03 липня 2008 року відповідач ОСОБА_3 отримала від позивача грошові кошти у розмірі 56 833,00 доларів США, що еквівалентно 275 611, 63 грн. (а.с.137, том 1).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 010-2008-2260 від 03 липня 2008 року станом на 27 липня 2015 року заборгованість складає в сумі 57 179,55 доларів США, що складається з суми простроченої заборгованості по кредиту у розмірі 165,56 доларів США, суми дострокового стягнення кредиту у розмірі 51 161,39 доларів США, заборгованості по відсоткам у розмірі 5 844,07 доларів США, заборгованості по підвищеним відсоткам у розмірі 8,53 доларів США (а.с. 132-135, том 1).

Позивач просить про стягнення заборгованості за кредитним договором станом на 27 липня 2015 року у розмірі 57 179,55 доларів США, що складається з суми простроченої заборгованості по кредиту у розмірі 165,56 доларів США, суми дострокового стягнення кредиту у розмірі 51 161,39 доларів США, заборгованості по відсоткам у розмірі 5 844,07 доларів США, заборгованості по підвищеним відсоткам у розмірі 8,53 доларів США.

Згідно положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору.

Відповідно до укладеного між сторонами договору та статей 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів ( ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України).

Згідно ч.2 ст. 533 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

В постанові Верховного суду України у справі за № 6-145цс14 від 24 вересня 2015 року висловлена така правова позиція: грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини,- стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно п.12 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. Разом із тим як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.

07 грудня 2007 року Національним банком України видано Відкритому акціонерному товариству «Універсал Банк» ліцензію № 92 (а.с. 80, том 2) та дозвіл (а.с. 81, том 2), якими позивач уповноважений здійснювати банківські операції, зокрема, надавати кредити в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з досліджених доказів, умови договору позичальником належним чином не виконані, в передбачені договором строки кредит не погашений.

Представником позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подано клопотання про призначення судово-економічної експертизи, на вирішення якої поставлені такі питання: чи відповідає розрахунок заборгованості за кредитним договором № 010-2008-2260 від 03 липня 2008 року, зроблений Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» станом на 27 липня 2015 року, умовам кредитного договору та бухгалтерським документам банку? Якою є фактична заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором № 010-2008-2260 від 03 липня 2008 року?

Згідно висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи № 306/09/2018 від 25 вересня 2018 року, під час дослідження Розрахунку заборгованості станом на 27.07.2015 (т.1 а.с. 132-135) за кредитним договором № 010-2008-2260 від 03.07.2008 встановлено, що розрахунок в повній мірі не відображає інформації щодо нарахування та погашення заборгованості, а також містить неузгодженості, а саме (докладно див. дослідну частину та Додаток 2 експертизи): відсутній розмір залишків заборгованості за кредитом (поточна та прострочена), на яку нараховувались відсотки (тобто відсутня база для нарахування відсотків); планові платежі за основним боргом, передбачені на момент укладення кредитного договору №010-2008-2260 від 03.07.2008 (в т.ч. зі змінами у дати, зазначені у Таблиці 4 експертизи), не узгоджуються з плановими платежами, зазначеними у Розрахунку заборгованості станом на 27.07.2015 у колонці «Розраховано до сплати. Кредит»; у розрахунку заборгованості станом на 27.07.2015р. банком відображено арифметично необґрунтоване нарахування відсотків за підвищеною ставкою в періоди, зазначені в Таблиці 3 експертизи (в зазначені періоди в розрахунку не відображені залишки простроченого боргу, на які нараховуються підвищені відсотки), (докладно див. Таблицю З експертизи); в колонці «Кредит/Прострочена заборгованість по кредиту» у розрахунку банку станом на 27.07.2015 за період з 01.12.2009 по 31.03.2010 відображені від'ємні значення простроченої заборгованості, що не відповідає економічній суті цих показників; у розрахункових періодах, де є декілька дат зарахування (кол. 12 Додатку 2 експертизи), чітко не відображено, у якому розмірі та у яку дату зараховані кошти; колонки розрахунку не відображають фактичну загальну заборгованість (залишок основної заборгованості) на дату зарахування коштів у погашення; підвищені процентні ставки, які застосовував Банк у розрахунку суми заборгованості станом на 27.07.2015 за періоди, зазначені в Таблиці 3 експертизи, не узгоджуються з підвищеними ставками, що передбачені умовами кредитного договору № 010-2008-2260 від 3.07.2008 (в т.ч. зі змінами до нього), (докладно див. Таблицю 3 експертизи). Під час дослідження Розрахунку заборгованості станом на 27.07.2015 (т.1 а.с. 132-135) за кредитним договором № 010-2008-2260 від 03.07.2008 та бухгалтерських документів: банку встановлені наступні неузгодженості (докладно див. дослідну частину та Додаток 2 експертизи): під час дослідження наявних у матеріалах справи первинних документів та виписок по рахунку НОМЕР_2 щодо відображення надання кредиту встановлено неузгодженості у призначенні платежу, що докладно наведено у кол. 7 Таблиці 1 експертизи; у виписці по рахунку НОМЕР_2 за період з 03.07.2008 по 29.12.2015 (т.1 а.с .214-236) призначення платежу щодо зарахування коштів у погашення заборгованості не узгоджується з призначенням платежу у виписці по рахунку НОМЕР_2 за період з 3.07.2008 по 21.11.2017 (Т.2 а.с. 86-107), докладно див. кол. 7 Таблиці 5 експертизи; у зв'язку з тим, що у Розрахунку заборгованості, де є декілька дат зарахування (кол. 12 Додатку 2 експертизи), чітко не відображено, у якому розмірі та у яку дату зараховані кошти та тим, що по рахунку НОМЕР_2 кошти на погашення заборгованості розподілялися за двома кредитними договорами №010-2008-2260 від 03.07.2008 та №010-2008-2261 від 03.07.2008, неможливо встановити відповідність зарахування коштів для виконання умов кредитного договору №010-2008-2260 від 03.07.2008. За наявними матеріалами, не видається за можливе встановити фактичний розмір заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором № 010-2008-2260 від 03.07.2008 станом на 27.07.2015 згідно наступного (докладно див. Додаток 2 та дослідну частину): під час дослідження наявних у матеріалах справи первинних документів та виписок по рахунку НОМЕР_2 щодо відображення надання кредиту встановлено неузгодженості у призначенні платежу, що докладно наведено у кол.7 Таблиці 1 експертизи; у виписці по рахунку НОМЕР_2 за період з 03.07.2008р. по 29.12.2015 (т.1 а.с. 214-236) призначення платежу щодо зарахування коштів у погашення заборгованості не узгоджується з призначенням платежу у виписці по рахунку НОМЕР_2 за період з 03.07.2008 по 21.11.2017 (т.2 а.с. 86-107), докладно див. кол. 7 Таблиці 5 експертизи; в межах наявних документів, відсутні первинні документи (платіжні документи, квитанції), які підтверджують суми та дати внесення (перерахування) коштів у погашення заборгованості за кредитним договором №010-2008-2260 від 03.07.2008; у зв'язку з тим, що у Розрахунку заборгованості, де є декілька дат зарахування (кол. 12 Додатку 2 експертизи), чітко не відображено, у якому розмірі та у яку дату зараховані кошти та тим, що по рахунку НОМЕР_2 кошти на погашення заборгованості розподілялися за двома кредитними договорами №010-2008-2260 від 03.07.2008 та №010-2008-2261 від 03.07.2008, неможливо встановити (підтвердити) зарахування коштів для виконання умов кредитного договору №010-2008-2260 від 03.07.2008; у Розрахунку заборгованості відсутній розмір залишків заборгованості за кредитом (поточна та прострочена), на яку нараховувались відсотки (тобто відсутня база для нарахування відсотків); планові платежі за основним боргом, передбачені на момент укладення кредитного договору №010-2008-2260 від 03.07.2008 (в т.ч. зі змінами у дати, зазначену Таблиці 4 експертизи), не узгоджуються з плановими платежами, зазначеними у розрахунку заборгованості станом на 27.07.2015 у колонці «Розраховано до сплати. Кредит»; у розрахунку заборгованості станом на 27.07.2015 банком відображено арифметично необґрунтоване нарахування відсотків за підвищеною ставкою в періоди зазначені в Таблиці 3 експертизи (в зазначені періоди в розрахунку не відображені залишки простроченого боргу, на які нараховуються підвищені відсотки), (докладно див. Таблицю 3 експертизи); в колонці «Кредит/Прострочена заборгованість по кредиту» у розрахунку банку станом на 27.07.2015 за період з 01.12.2009 по 31.03.2010 відображені від'ємні значення простроченої заборгованості, що не відповідає економічній суті цих показників; у розрахункових періодах, де є декілька дат зарахування (кол. 12 Додатку 2 експертизи), чітко не відображено, у якому розмірі та у яку дату зараховані кошти; колонки розрахунку не відображають фактичну загальну заборгованість (залишок основної заборгованості) на дату зарахування коштів у погашення; підвищені процентні ставки, які застосовував банк у розрахунку суми заборгованості станом на 27.07.2015 за періоди, зазначені в таблиці 3 експертизи, не узгоджуються з підвищеними ставками, що передбачені умовами кредитного договору № 010-2008-2260 від 03.07.2008 (в т.ч. зі змінами до нього), (докладно див. Таблицю 3 експертизи) (а.с. 9-53, том 4).

Згідно ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Висновок судово-економічної експертизи суд не приймає до уваги, виходячи з такого.

В дослідницькій частині експертизи зазначено про неузгодженість у призначенні платежу у первинних документах та виписках по рахунку.

При цьому у висновку (додаток 2) досліджено заборгованість за кредитним розрахунком банку та встановлено погашення заборгованості на загальну суму 40972,38 доларів США. Однак за результатами проведення судово-економічної експертизи експертом не надано відповіді на поставлене судом питання: якою є фактична заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором № 010-2008-2260 від 03 липня 2008 року?

Відповідачами не оспорювався факт отримання коштів за кредитним договором, кредитний договір частково виконувався, розрахунок заборгованності, наданий банком, не спростований відповідачами належними та допустимими доказами.

Оскільки заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а не висновком експертизи, який оцінюється на рівні з іншими доказами та не має для суду наперед встановленого значення, тому суд з урахуванням отримання коштів по кредитному договору у розмірі 56 833,00 доларів США та сплачених грошових коштів приходить висновку про наявність заборгованості за кредитним договором станом на 27 липня 2015 року у розмірі 57 179,55 доларів США, що складається з суми простроченої заборгованості по кредиту у розмірі 165,56 доларів США, суми дострокового стягнення кредиту у розмірі 51 161,39 доларів США, заборгованості по відсоткам у розмірі 5 844,07 доларів США, заборгованості по підвищеним відсоткам у розмірі 8,53 доларів США.

Представником відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подано заяву про застосування строків позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, яким є строк виконання зобов'язання у повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред'явлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності.

Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевого строку виконання її умов.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 9 листопада 2016 року у справі № 6-2251цс16.

Згідно п. 5.2.5 кредитного договору відповідно до ст.ст. 525, 611 Цивільного кодексу України сторони погодили, що у випадку настання будь-якої з обставин, вказаних нижче, та направлення кредитором на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 30 календарних днів з дати відправлення кредитором вищевказаного повідомлення (вимоги) позичальнику, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 31 календарний день з дати відправлення кредитором позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту. Перелік обставин для зміни терміну погашення кредиту, які сторони домовилися вважати істотними порушеннями умов договору, зокрема, прострочення сплати чергового платежу за кредитом та/або процентів за користування кредитом понад 2 (двох) місяців.

Представником відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подано до суду вимогу позивача про повернення заборгованості за кредитним договором від 14 жовтня 2009 року (а.с. 69, том 2).

13 листопада 2015 року позивач звернувся до суду із позовними вимогами про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором до боржника.

Оскільки 14 жовтня 2009 року позивачем було пред'явлено вимогу про дострокове виконання зобов'язань шляхом направлення вимоги, тому позивач звернувся до суду з позовом із пропуском строку позовної давності.

За таких обставин у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити.

10 червня 2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 було укладено Договір поруки № 010-2008-2260-Р від 03 липня 2008 року, відповідно до якого поручитель поручається перед банком за виконання зобов'язань позичальником, які передбачені кредитним договором № 010-2008-2260 від 03 липня 2008 року (а.с. 18-20, том 1).

27 листопада 2009 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 було укладено Додаткову угоду б/н , до Договору поруки № 010-2008-2260-Р від 03 липня 2008 року, відповідно до якої відсоткова ставка з 27 листопада 2009 року по 31 жовтня 2010 року становить у розмірі 7,5 річних, а з 01 листопада 2010 року по 31 жовтня 2015 року - 14,64 % річних, а з 01 листопада 2015 року - 13.45 % річних (а.с. 39-42, том 1).

25 листопада 2010 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 було укладено договір поруки № б/н, відповідно до якої відсоткова ставка з 25 листопада 2010 року по 31 жовтня 2011 року становить у розмірі 7,12 річних, а з 01 листопада 2011 року по 31 жовтня 2016 року - 16,16 % річних, а з 01 листопада 2016 року - 13,45 % річних (а.с.68-73, том 1).

26 квітня 2012 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 було укладено договір поруки б/н щодо змін відсоткової ставки у кредитному договорі (а.с. 97-101, том 1).

07 травня 2013 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 було укладено договір поруки б/н, відповідно до якого відсоткова ставка з 07 травня 2013 року по 30 квітня 2014 року становить у розмірі 9,7 % річних, а з 01 травня 2014 року - 14,35 % річних (а.с. 122-131, том 1).

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга стаття 251 та частина друга стаття 252 ЦК України).

Договором поруки не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором.

Таким чином, у договорі поруки не встановлено строку її дії відповідно до статті 252 ЦК України, а тому підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

У кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання чітко визначений: строком повного погашення кредиту є 01 липня 2038 року.

Однак у зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України використав право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, надіславши вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів.

Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й протягом шести місяців, починаючи від цієї дати був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя.

Таким чином, якщо кредитор на підставі частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 січня 2016 року у справі № 6-990цс15.

14 жовтня 2009 року на адресу відповідача ОСОБА_5 направлено вимогу про усунення порушень зобов'язань за кредитним договором № 010-2008-2260 від 03 липня 2008 року (а.с.62, том 2).

Змінивши строк виконання основного зобов'язання, банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише 13 листопада 2015 року, тобто з пропуском шестимісячного строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України.

Тому з урахуванням викладеного суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_5.

Отже, за встановлених обставин суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором повністю.

Керуючись ст.ст. 256, 257, 261, 266, 267, 509, 525, 526, 530, 533, 541, 553, 554, 559, 1054-1055 ЦК України, п.12 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 137, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273, 353, 430 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 01 березня 2019 року.

Суддя Н.Є.Арапіна