З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
05 березня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді Орєхова О. І. ,
за участі секретаря Сокур О. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» до ОСОБА_1, державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» ОСОБА_2, товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» про визнання недійсним правочину щодо дострокового розірвання договору оренди, визнання недійсним договору оренди, скасування рішень про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, -
Ухвалою судді 19 жовтня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 10 годину 30 хвилин 13 листопада 2018 року ( а. с. 59-60 ).
13 листопада 2018 року судом було винесено ухвалу за заявою представника ТОВ Агрофірма «Матюші» про витребування доказів, якою остання була задоволена ( а. с. 84-86 ).
12 грудня 2018 року було повторно винесено ухвалу про витребування доказів ( а. с. 110-112 ).
Ухвалою суду від 22 грудня 2018 року у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову було відмовлено ( а. с. 172-177 ).
21.01.2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву позивача від відповідача ОСОБА_1 та відповідача ТДВ «Шамраївський цукровий завод», за підписом ОСОБА_3А, який є представником вказаних відповідачів та у зазначених відзивах в просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що позивач порушив умови договору та не сплачував в повному обсязі орендної плати та не виконував інші зобовязання, які передбачені в пункті 6 договору, а саме жодного разу не було здійснено на присадибній ділянці ОСОБА_1 оранки, культивації та обмолот, автомобіль для того, щоб ОСОБА_1 відвідала районну лікарню також позивачем не надавався. Також не зрозуміло коли саме проводилися виплати грошових коштів. Також, викликає сумнів у справжності підпису ОСОБА_1 у відомостях, які були надані позивачем. Крім того, на момент державної реєстрації права оренди земельними ділянками за ТДВ «Шамраївський цукровий завод» були відсутні інші речові права щодо оренди зазначених ділянок. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Отже, відсутні підстави для визнання недійсним договору оренди землі від 19.02.2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТДВ «Шамраївський цукровий завод» ( а. с. 185-187, 190-191 ).
Як зазначалося вище, ухвалою судді від 19 жовтня 2018 року постановлено прийняти вищезазначену цивільну справу до розгляду та відрито провадження. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Визначено для відповідачів строк, який становить 15 днів з дня отримання цієї ухвали, направити суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову ( а. с. 60 ).
З наявних матеріалів справи убачається, що відповідачі ОСОБА_1 та ТДВ «Шамраївсьий цукровий завод» отримали вищезазначену ухвалу суду, позовну заяву з додатками та судову повстку 30 жовтня 2018 року ( а. с. 67, 68 ).
Отже, останній строк подачі відзиву на позовну заяву позивача з дня отримання зазначеної ухвали, строк який був встановлений судом у пятнадцять днів, сплив у відповідачів 14.11.2018 року.
Всупереч зазначеному, відповідачі ОСОБА_1 та ТДВ «Шамраївський цукровий завод» надали до суду відзиви лише 21.01.2019 року ( а.с. 185, 190 ).
З цього приводу, позивач заперечував проти того, щоб судом данні відзиви були враховані, оскільки були подані з порушенням норм чинного законодавства.
У відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Надаючи зазначений відзив з порушенням встановлених судом строків, з боку відповідачів не було надано до суду жодного належного та допустимого доказу поважності причин такого пропуску.
З боку відповідачів ОСОБА_1 та ТДВ «Шамраївський цукровий завод» на адресу суду не надходило жодного клопотання про поновлення процесуального строку для подачі відзиву.
Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Враховуючи викладене, наданий відзив відповідачами з порушенням встановлених строків не може враховуватися судом при розгляді даної справи.
Ухвалою суду від 21 січня 2019 року постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 14 годину 00 хвилин 05 березня 2019 року ( а. с. 197-198 ).
05.03.2019 року за вх. № 8694 судом отримано від представника позивача детальний опис робіт ( наданих послуг ) та здійснених витрат в процесі надання правничої допомоги, в якому просили розподілити, шляхом покладення на відповідачів у рівних частинах, понесені ТОВ Агрофірма «Матюші» витрати на професійну правничу допомогу, надану Адвокатським обєднанням «ЕВЕРЛІГАЛ» на підставі Договору про надання правової допомоги № 17/08-03 від 07.08.2017 р. та Додатку № 83 від 02.08.2018 р., викладеного у Додатковій угоді № 83 від 02.08.2018 р. до вказаного Договору про надання правової допомоги.
В судове засідання представник позивача адвокат ОСОБА_4 не зявилася, надала до суду клопотання, отримане судом 05.03.2019 року за вх. № 8805 про здійснення заочного розгляду справи за відсутності представника позивача за наявними у справі матеріалами. Просила відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи та визнати неповажним причини неявки представника відповідача у судове засідання.
Відповідач державний реєстратор Київської обласної філії КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу» ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про день час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що в матеріалах справ свідчить наявне поштове повідомлення про вручення, з якого убачається що державний реєстратор ОСОБА_2 отримав судову повістку про слухання справи, яке відбудеться 05.03.2019 року ще 19.02.2019 року, отже, відповідно до положень ст. 128 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлений належно про розгляд справи. З боку відповідача не було надано заяв та клопотань, а також і відзиву на позовну заяву позивача.
Відповідачі ОСОБА_1 та ТДВ «Шамраївський цукровий завод» в судове засідання не зявилися, повідомлені належним чином у відповідності до вимог ч. 5 ст. 130 ЦПК України.
Представник відповідачів ОСОБА_5 та ТДВ «Шамраївський цукровий завод» - адвокат ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявна розписка ( а. с. 199 ) з особистим підписом останнього. Заяв та клопотань від вищевказаного представника на адресу суду не надходило.
А тому, суд вважає за можливим розглянути дану цивільну справу за наявністю матеріалів.
Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Ухвалою суду від 05.03.2019 року постановлено проводити заочний розгляд у зазначеній цивільній справі.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача ТОВ Агрофірма «Матюші» підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин,крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.
Відповідно до статті 316 ЦК України, правом власності є прав особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно п.5 зазначеного Договору оренди землі, строк дії цього договору - 10 років. Після закінчення строку договору орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобовязаний повідомити про це орендодавця не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. Якщо орендодавець не збирається укладати новий договір оренди з орендарем або продовжувати дію цього договору, він зобовязаний за 6 місяців до закінчення строку дії даного договору повідомити про це орендаря в письмовій формі, а також за свій рахунок відновити межі земельної ділянки в натурі.
Згідно п.6 Договору оренди землі від 06.08.2014 року орендна плата нараховується та видається Орендарем в розмірі 3 (три) % від грошової оцінки земельної ділянки у грошовій, натуральній та відробітковій формах за добровільним рішенням власника земельної ділянки, що становить 1913.84 грн. Додаткові умови: оранка, культивація та обмолот на присадибних ділянках 0,30 га буде проводитися безкоштовно, надання автомобіля для доставки хворого до лікувального закладу, надання допомоги на лікування, при наявності документа та заяви в розмірі 200.0 грн., в разі смерті ОСОБА_6 допомога на поховання в розмірі 500,00 грн. або продукти на дану суму на підставі заяви особи, що займається похованням.
Пунктом 7 цього Договору оренди землі передбачено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням коефіцієнтів індексації вартості землі, без урахування індексів інфляції.
Пунктом 8 зазначеного Договору оренди землі передбачено, що орендна плата видається у строк до 31 грудня поточного року.
Відповідно до п. 32 цього Договору, дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обовязків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав визначених законом. Умовами розірвання договору в односторонньому порядку є несплата в повному обсязі орендної плати в строки встановлені договором. Встановлено, що 06.02.2015 року державним реєстратором Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області ОСОБА_7 було проведено державну реєстрацію вказаного договору оренди землі, за індексним номером 19164422.
14 лютого 2018 року позивач отримав від відповідача ОСОБА_1 повідомлення про розірвання договору оренди в односторонньому порядку на підставі пункту 33 договору оренди від 06.08.2014 року.
Позивач зазначає, що у березні 2018 року останньому стало відомо з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що 17.02.2018 року на підставі повідомлення про розірвання державний реєстратор Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» ОСОБА_2 прийняв рішення про державну реєстрацію припинення права оренди ТОВ Агрофірма «Матюші» на земельну ділянку з індексним номером 39732588.
Крім того, позивачу з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 19.02.2018 року стало відомо про укладання між ОСОБА_1 та ТДВ «Шамраївський цукровий завод» договір оренди № б/н, за яким передала останньому в оренду земельну ділянку, а 05.03.2018 року Державний реєстратор ОСОБА_2 прийняв рішення про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку за ТДВ «Шамраївський цукровий завод» з індексним номером 40006173.
Звертаючись до суду з відповідним позовом, позивач посилається на те, що законних підстав з боку ОСОБА_1 в односторонньому порядку розірвати договір оренди землі не було, а передача земельної ділянки в оренду ТДВ «Шамраївський цукровий завод» позивача незаконно було позбавлено права оренди земельної ділянки.
Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення
Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Так, на вимогу суду, відповідачем надано Договір оренди землі від 19.02.2018 року укладений між орендодавцем ОСОБА_1 та орендарем товариством з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод», який є предметом даного спору.
З вказаного договору оренди вбачається, що орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в межах Матюшінської сільської ради.
05.03.2018 року державний реєстратор Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» ОСОБА_2 прийняв рішення про державну реєстрацію права оренди на земельну ділянку за ТДВ «Шамраївський цукровий завод» з індексним номером 40006173.
Частиною третьою статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (№ 1952-ІV) передбачено, що під час державної реєстрації державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.
Подання документів для державної реєстрації права оренди на земельну ділянку, право оренди на яку вже зареєстровано у ДРРПНМ за іншою особою, є підставою для відмови у державній реєстрації зазначеного права відповідно до пункту 5 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що підтверджується правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 30.03.2016 року у справі № 21-1434а15, від 15.11.2016 року у справі № 21-3030а16.
У порушення норм частини третьої статті 10, абзацу першого частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» під час проведення державної реєстрації права оренди на земельну ділянку за ТДВ "Шамраївський цукровий завод" державний реєстратор ОСОБА_2 залишив поза увагою існуючі суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на земельну ділянку, а саме наявність зареєстрованого права оренди ТОВ Агрофірма "Матюші" на земельну ділянку, що існувала на дату державної реєстрації, і не прийняв рішення про відмову у державній реєстрації всупереч пункту 5 частини першої статті 24 Закону № 1952-ІV, а натомість прийняв рішення про державну реєстрацію договору оренди. Також, реєстратор не перевірив та залишив поза увагою той факт, що відповідач ОСОБА_1 в односторонньому порядку розірвав договір оренди, направивши позивачу, лише, заяву без будь-яких доказів та не надав часу ТОВ «Агрофірма «Матюші» для відповіді чи заперечення таких вимог, і, відразу, подав на реєстрацію новий договір оренди з ТДВ «Шамраївський цукровий завод», що підпадає під ознаки перевищення стороною договору /орендодавцем/ меж здійснення цивільних прав (ст. 13 ЦК України.).
Суду на час розгляду справи не надано жодної обґрунтованої інформації щодо причин та підстав розірвання договору оренди від 06.08.2014 року де орендарем є ТОВ Агрофірма «Матюші». Твердження відповідача ОСОБА_1 з приводу не виконання орендарем умов договору оренди не підтверджено жодним належним доказом. Відповідач не надав орендарю належно обґрунтовану заяву про розірвання договору в односторонньому порядку з дотриманням форми та способу вчинення такого правочину, не надав суду належних доказів в обґрунтування своєї позиції щодо порушення позивачем умов договору оренди від 21.08.2014 року, відсутні докази відмови орендарем у виконанні інших умов договору. Натомість, позивачем суду надано докази отримання орендодавцем орендної плати, а також, позивач заперечив надходження від орендодавця будь-яких заяв, прохань, клопотань щодо виконання додаткових умов договору оренди /оранка, культивація, обмолот на присадибних ділянках орендодавця, допомога на лікування, матеріальна допомога в разі смерті/.
З боку відповідача ОСОБА_1 не надано жодного належного підтвердження такого звернення.
Щодо посилань відповідача ОСОБА_1 в повідомленні від 14.02.2018 року про те, що остання розриває в односторонньому поряду у звязку із порушенням з боку позивача умов договору оренди від 06.08.2014 року, а саме несплати за 2016 та 2017 роки орендної плати, спростовується наявними в матеріалах справи наданими позивачем відомостями про отримання ОСОБА_1 в рахунок орендної плати за зазначені роки певних сум, які зазначені вище в рішенні суду та при отриманні, яких наявний підпис останньої.
Інших належних та допустимих доказів з боку відповідача ОСОБА_1 та її представника в спростування отримання вищезазначених сум до суду не надано, як і не надано доказів не підписання наданих позивачем відомостей про отримання грошових коштів в рахунок орендної плати.
Пунктом 6 Договору оренди від 06.08.2014 року чітко передбачено, що додаткові умови договору щодо орендної плати /оранка, культивація та обмолот на присадибних ділянках 0,3 га, надання автомобіля для доставки хворого до лікарні, допомога на лікування та ін./ виконується при наявності документів і заяви орендодавця.
Отже, жодного належного доказу такого звернення, як з боку відповідача ОСОБА_1 так і її представника до суду не надано.
Пунктом 33 Договору оренди від 06.08.2014 року передбачено розірвання договору оренди в односторонньому порядку за умови несплати в повному обсязі орендної плати в строки встановлені договором. Положеннями даного договору оренди не передбачено процедуру розірвання договору.
Статтею 205 ЦК України передбачено форму правочину та способи волевиявлення.
При цьому слід зазначити, що повідомлення власника земельної ділянки про розірвання договору не є документом, що підтверджує припинення права оренди позивача на земельну ділянку. Інших підстав вважати, що право оренди позивача на земельну ділянку було припинене на дату проведення державної реєстрації цього припинення, у державного реєстратора не було.
Отже, встановлено, що відповідачем ОСОБА_1 було передано в оренду іншого орендаря ту саму земельну ділянку, яка перебувала в користуванні позивача на підставі раніше укладеного договору оренди, строк дії якого не закінчився, на що вказано вище в рішенні.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином і в строк, встановлений договором, відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.
При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визнані умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.
На підставі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.
Договір в силу приписів ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Отже, підписання договору оренди № б/н від 06.08.2014 року свідчить про те, що ОСОБА_1 всі умови даного Договору цілком зрозумілі і вона вважає їх справедливими по відношенню до неї.
Вказаний договір був прочитаний та підписаний сторонами.
Таким чином, своїми підписами сторони письмово підтвердили та закріпили те, що вони діяли свідомо, були вільні в укладенні договору, вільні у виборі контрагента та умов договору.
За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються Законом, зокрема Земельним Кодексом України, Законом України «Про оренду землі».
Статтею 1 Закону України від 06.10.1998 року (№ 161-XIV) "Про оренду землі" визначено, що оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Згідно з ч. 4 ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди.
Згідно зі ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Відповідно до абзацу першого частини першої ст. 792 ЦК України, статті 13 Закону України "Про оренду землі" за договором оренди землі орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Згідно ст. 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря;смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки;ліквідації юридичної особи-орендаря;відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем;(Частину першу статті 31 доповнено абзацом сьомим згідно із Законом № 509-VI від 16.09.2008); набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; (Частину першу статті 31 доповнено абзацом восьмим згідно із Законом № 1702-VI від 05.11.2009 ) припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства).(Частину першу статті 31 доповнено абзацом девятим згідно із Законом № 2404-VI від 01.07.2010) Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобовязана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148-1 Земельного кодексу України (Статтю 31 доповнено частиною пятою згідно із Законом № 1533-VIII від 20.09.2016).
За ст. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.
Згідно ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; д) відшкодування заподіяних збитків; є) застосування інших, передбачених законом, способів.
Згідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Отже, суд вважає, що відповідно до положень п. «в» ст.152 ЗК України та ст.ст. 203, 215 ЦК України підлягає визнанню недійсним оспорюваний договір оренди землі, оскільки при його укладенні було порушено вимоги діючого законодавства, земельна ділянка правомірно перебувала в оренді іншого орендаря.
Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.
Відповідно до ст.4 ЦПК України та ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
В ч.2 ст.16 ЦК України передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів, а саме: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Згідно з ч.3 ст.215 ЦК якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
В п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.
В даному випадку, позивач не є стороною договору оренди від 19.02.2018 року, але разом з тим позивач, як орендар цієї ж земельної ділянки, має право на оспорювання цього договору, оскільки цей правочин порушує його переважне право на використання спірної земельної ділянки.
Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом України в постанові від 23.11.2016 року у справі № 6-2540цс16.
А тому, обраний позивачем спосіб захисту його прав узгоджується з нормами діючого законодавства та встановленими по справі обставинами.
Як наслідок недійсності правочину, представник позивача просить суд скасувати державну реєстрацію оспорюваного договору оренди.
Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
А тому, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача щодо скасування державної реєстрації договору оренди від 19.02.2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та товариством з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» (ідентифікаційний код 13737989).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Частиною 5 статті 263 ЦПК України передбачено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
У відповідності до п. 1 ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача.
Тому, з урахуванням вимог ст.ст. 137, 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів на користь ТОВ Агрофірма «Матюші» судові витрати по справі, які складаються з судового збору та коштів за надану позивачу правову допомогу на загальну суму 34 418 грн. 32 коп., що підтверджено відповідними квитанціями.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 13,15,16,203,204,205,215-216, 526, 530, 626-629, 638, 792 ЦК України, ст.ст. 124,125,152 ЗК України, Законом України "Про оренду землі", Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 19, 76, 77, 81, 133, 137, 141, 158, 258- 265, 273, 280-289 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» до ОСОБА_1, державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» ОСОБА_2, товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» про визнання недійсним правочину щодо дострокового розірвання договору оренди, визнання недійсним договору оренди, скасування рішень про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, - задовольнити.
Визнати недійсним вчинений ОСОБА_1 односторонній правочин щодо розірвання в односторонньому порядку договору оренди № б/н від 06.08.2014 року, укладеного між ОСОБА_1 і товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші», оформлений повідомленням ОСОБА_1 за вих. № б/н від 14 лютого 2018 року.
Скасувати рішення державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» ОСОБА_2 про державну реєстрацію припинення іншого речового права права оренди: індексний номер 39732588 від 17.02.2018 року 13:18:49.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення ( виклику ) учасників справи, копія судового рішення на надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення якщо така адреса відсутня.
Повний текст заочного рішення виготовлено 05 березня 2019 року.
Заочне рішення надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.
СуддяОСОБА_8