Провадження № 22-ц/801/218/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 рокуСправа № 127/22641/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів Голоти Л.О., Денишенко Т.О.,

розглянувши апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Литвиненко Олени Леонідівни на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 листопада 2018 року у цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулось АТ КБ «Приватбанк» з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 13.05.2009 року остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердила свою згоду про те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

ОСОБА_4 не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, в зв'язку з чим станом на 23.05.2018 року виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 116891,84 грн., яка складається з 6917,51 грн. заборгованості за кредитом та 109974,33 грн. залишку заборгованості за відсотками за період з 13.05.2009 року по 03.03.2018 року, які просив стягнути позивач з відповідача.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 листопада 2018 року в задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відсутні підстави для захисту прав позивача шляхом стягнення з відповідача на його користь згідно з договором б/н від 13.05.2009 року заборгованості в сумі 116891, 84 грн., тому що такі вимоги є необґрунтованими і недоведеними належними і допустимими доказами.

Не погоджуючись з таким рішенням суду представник АТ КБ «Приватбанк» - Литвиненко О.Л. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що додані до позовної заяви документи свідчать про те, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 виникли кредитні правовідносини, при цьому остання ухиляється від виконання своїх обов'язків по погашенню заборгованості, відтак суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що АТ КБ «Приватбанк» в позовній заяві просило стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором №б/н укладеним 13.05.2009 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4, за яким остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

На підтвердження позовних вимог до позовної заяви АТ КБ «Приватбанк», зокрема, було додано:

-розрахунок заборгованості за договором №б/н від 13.05.2009 року, укладеного між Приватбанком та ОСОБА_4 станом на 23.05.2018 року;

- заяву заповнену ОСОБА_4 13 травня 2009 року, згідно якої вона отримала від ПАТ КБ «Приватбанк» кредитний ліміт в сумі 500,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць на залишок заборгованості;

-довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» підписану ОСОБА_4

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до положень статей 610, 611, 625 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов'язань.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Перевіривши додані до позовної заяви докази, колегія суддів за умов неспростування презумпції правомірності правочину, вважає, що банком доведено факт надання ОСОБА_4 кредитного ліміту, відтак доведеним є факт існування між сторонами грошового зобов'язання, яке має виконуватись належним чином обома сторонами, у зв'язку з чим ОСОБА_4 зобовязана сплатити позивачу заборгованість за кредитним договором.

Разом з тим, що стосується її розміру слід зазначити наступне.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Разом з тим, відповідно до умов та правил надання банківських послуг, які є складовою кредитного договору, кредитна картка діє в межах, визначеного нею строку.

За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що строк дії кредитної картки НОМЕР_1 виданої ОСОБА_4 13.05.2009 року закінчився у квітні 2015 року.

Відтак, у межах строку кредитування відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами. Починаючи з квітня 2015 року, відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, в даному випадку, закінчення строку дії картки.

Зазначене узгоджується з висновком викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12.

З урахуванням викладеного стягненню з відповідача підлягає 6917,51 грн. загального залишку заборгованості за наданим кредитом та 6729,32 грн. загального залишку заборгованості за відсотками за період з 13.05.2009 року по квітень 2015 року (строк дії картки).

За таких обставин позовна заява акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» підлягає частковому задоволенню, як, відповідно, і апеляційна скарга, судовий збір, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Литвиненко Олени Леонідівни задовольнити частково.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 листопада 2018 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення яким позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №№б/н від 13.05.2009 року в сумі 13646,83 грн., з яких 6917,51 грн. загального залишку заборгованості за наданим кредитом та 6729,32 грн. загального залишку заборгованості за відсотками.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 205,71 грн. судового збору сплаченого позивачем за подачу позовної заяви та 440,59 грн. судового збору сплаченого заявником за подачу апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя-доповідач:

Судді: