Головуючий у І інстанції Колесник О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Іванової І.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Ярмак О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали справи за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу судді Дарницького районного суду міста Києва від 15 липня 2019 року про забезпечення позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», державного реєстратора Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів» Хохича Руслана Вікторовича про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Укрсоцбанк», державного реєстратора Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів» Хохича Р.В. про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора.

12 липня 2019 року позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 до набрання законної сили рішенням у справі.

Обгрунтовуючи заяву, ОСОБА_1 посилався на те, що 14.02.2007 року між ним та АКБ СР «Укрсоцбанк» був укладений кредитний договір № 028/25-52, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 111 879,00 доларів США на строк до 30 січня 2022 року. Одночасно, між банком та позивачем був укладений іпотечний договір № 028/15-71, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онищенко B.C., відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав в іпотеку банку майнові права на квартиру будівельний номер АДРЕСА_1 , що на той час будувалась на 9 поверсі в житловому будинку на земельній ділянці АДРЕСА_3 . З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 01 листопада 2017 року за № 102298417 позивачу стало відомо, що державним реєстратором Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів» ОСОБА_2 на підставі вказаного іпотечного договору та додаткових угод до нього прийнято рішення про реєстрацію права власності за ПАТ «Укрсоцбанк», номер запису про право власності 22676001; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37420602 від 05.10.2017 року щодо квартири загальною площею 113,7 кв.м., житловою площею 51,8 кв.м., яка складається із трьох кімнат та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Не погоджуючись з діями ПАТ «Укрсоцбанк» та рішенням державного реєстратора, ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним вище позовом.

Згодом позивачу стало відомо, що ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом до його дружини ОСОБА_3 та малолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, про виселення та зняття з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач вважає, що такими діями ПАТ «Укрсоцбанк» намагається провести відчуження об`єкту нерухомого майна чи розпорядитися ним в інший спосіб (передати в оренду, управління), що може ускладнити у майбутньому виконання рішення суду або спровокувати спір між сторонами у цій справі та можливими новими власниками чи користувачами майна.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м.Києва від 15 липня 2019 року заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00.

Не погоджуючись з ухвалою, АТ «Укрсоцбанк» подало на неї апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм процесуального права, просило ухвалу скасувати та у задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову відмовити у повному обсязі.

Учасники процесу, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явились, однак їхня неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами наявний спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, вид забезпечення позову відповідає заявленим позовним вимогам, а тому дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Колегія суддів погоджується з вищенаведеними висновками суду, виходячи з наступного.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до ч.ч.1-2 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

За змістом п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволенні позову.

При цьому варто враховувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно з приписами Закону України від 01.07.2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на квартиру та їх обтяження підлягають державній реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до абзацу першого ч. 2 ст. 26 Закону № 1952-IV у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Проте у випадку, якщо до скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав щодо об`єкта нерухомого майна буде проведена державна реєстрація прав на цей об`єкт за іншою особою, внесення запису про скасування державної реєстрації прав буде неможливим до моменту скасування цієї державної реєстрації прав у встановленому Законом № 1952-IV порядку.

Враховуючи наведені позивачем обставини вибуття квартири з його власності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав вважати, що особи, які заволоділи квартирою ОСОБА_1 , можуть відчужити права на неї третім особам, що з огляду на особливості функціонування Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ускладнить внесення до реєстру записів про скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, яке оскаржив позивач, та зумовить необхідність звернення ОСОБА_1 до суду з новими позовами.

Таким чином, суд першої інстанції, дослідивши зміст позовної заяви та поданої позивачем заяви про забезпечення позову, дійшов обґрунтованого висновку про об`єктивну можливість АТ «Укрсоцбанк» відчужити квартиру, законність переходу права власності на яку є предметом судового розгляду в даній справі.

Враховуючи викладені обставини, правильним є висновок суду про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав ОСОБА_1 , за захистом яких він звернувся до суду.

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується, а також спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце.

Заходи забезпечення позову в розумінні норм процесуального закону носять тимчасовий характер і покликані унеможливити настання обставин, за яких виконання ухваленого судом рішення буде утрудненим або взагалі стане неможливим.

З приписів Закону № 1952-IV вбачається, що накладення арешту та заборона вчинення реєстраційних дій спрямовані на тимчасову заборону розпорядження будь-якими особами нерухомим майном та зупинення проведення реєстраційних дій щодо об`єкта нерухомого майна.

Зазначені заходи забезпечення позову є співмірними з позовними вимогами, які заявив ОСОБА_1 , оскільки їх вжиття буде мати наслідком лише збереження існуючого становища до розгляду справи по суті, не зумовить фактичного вирішення спору по суті та не порушує будь-яких прав третіх осіб.

Доводи апеляційної скарги про те, що вжиті судом заходи забезпечення позову перешкоджають господарській діяльності АТ «Укрсоцбанк», колегією суддів відхиляються, оскільки накладення судом арешту на спірну квартиру жодним чином не обмежує права банку на володіння та користування нею та не перешкоджає його господарській діяльності, і спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість постановленої судом першої інстанції ухвали, апеляційна скарга АТ «Укрсоцбанк» не містить.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - залишити без задоволення.

Ухвалу судді Дарницького районного суду міста Києва від 15 липня 2019 року про забезпечення позову - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: