ПОСТАНОВА

іменем України

28 листопада 2019 року м. Кропивницький

справа № 404/7157/18

провадження № 22-ц/4809/1597/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Дуковського О.Л., Письменного О.А.,

за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергобуд-СПМ»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 20 серпня 2019 року у складі судді Іванової Н.Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергобуд-СПМ» (далі по тексту - ТОВ «Енергобуд-СПМ») про стягнення заборгованої компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за весь час затримки виплат.

В обґрунтування позову вказав, що з 07 квітня 2017 року по 30 листопада 2017 року працював на посаді начальника дільниці ТОВ «Енергобуд-СПМ». На день звільнення йому не було виплачено всіх належних виплат, які повинні були бути проведені на день звільнення, у зв`язку з чим він звернувся до Управління Держпраці у Кіровоградській області. У квітні 2018 року від Управління Держпраці у Кіровоградській області він отримав відповідь від 30 березня 2018 року № Ш/266-05-04.1 про те, що під час інспекційного відвідування підприємства були встановлені порушення вимог ст.83 Кзпп України щодо грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки, ст. 115 Кзпп України щодо строків виплати заробітної плати, ст.116 Кзпп України щодо строків розрахунку при звільненні та ст.117 Кзпп України щодо відповідальності за затримку розрахунку при звільненні. У вересні 2018 року від Управління Держпраці у Кіровоградській області позивач отримав другу відповідь від 11 вересня 2018 року № Ш/266/1-04.1-09 про те, що відповідно до розрахункового листа по заробітній платі за листопад 2017 року йому нарахована заробітна плата за 22 відпрацьованих дні в сумі 3201 грн. та компенсація за 13 календарних днів невикористаної щорічної відпустки в сумі 1456 грн. 80 коп. Остаточний розрахунок з ним проведений 19 грудня 2017 року в сумі 2500 грн. Станом на день інспекційного відвідування (30 березня 2018 року) заборгованість із виплати заробітної плати перед ним відсутня. Зазначав, що Управлінням Держпраці у Кіровоградській області невірно вказано, що відповідач виплатив йому компенсацію за 13 календарних днів невикористаної щорічної відпустки в сумі 1456 грн. 80 коп. Крім того, на підставі ч.1 ст.177 Кзпп України просив суд стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки з 30 листопада 2017 року по день фактичного розрахунку, що на день подачі позову складає 33989 грн. 66 коп.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд стягнути з відповідача на свою корись компенсацію за 13 календарних днів невикористаної щорічної відпустки в сумі 1456 грн. 80 коп. та середній заробіток за весь час затримки з 30 листопада 2017 року по день фактичного розрахунку, тобто на день подання позову, у розмірі 33989 грн. 66 коп., а всього 35 446 грн. 46 коп.

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 20 серпня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Енергобуд-СПМ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 30 листопада 2017 року по 19 грудня 2017 року у сумі 1981 грн. 46 коп., з утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів і зборів. У решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за період з 30 листопада 2017 року по день постановлення рішення.

ТОВ «Енергобуд-СПМ» направив до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 20 серпня 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення. Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.368, ч.1 ст.369 ЦК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

У зв`язку з розглядом справи за відсутності її учасників, відповідно до ч.13 ст.7, ч.2 ст.247 ЦПК України судове засідання не проводиться і фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Крім того, згідно з ч.ч.4, 5 ст.268 та ст.383 ЦПК України постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що на підставі наказу від 07 квітня 2017 року №89 ОСОБА_1 був прийнятий на посаду начальника дільниці ТОВ «Енергобуд-СПМ» та наказом від 30 листопада 2017 року №417 звільнений з займаної посади за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 Кзпп України.

07 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Енергобуд-СПМ» із заявою про надання йому довідки про заборгованість по грошовій компенсації за невикористану щорічну відпустку, заробітної плати за весь час роботи, довідки про середній заробіток. Зазначену заяву ТОВ «Енергобуд-СПМ» отримало 19 вересня 2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.6).

Як убачається з листа Управління Держпраці у Кіровоградській області від 30 березня 2018 року №Ш/206-05-04.1 під час інспекційної перевірки були встановлені порушення вимог ст.83 Кзпп України щодо грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки, ст.115 Кзпп України щодо строків виплати заробітної плати, ст.116 Кзпп України щодо строків розрахунку при звільненні та ст.117 Кзпп України щодо відповідальності за затримку розрахунку при звільненні. За результатами інспекційного відвідування керівнику підприємства вручений припис про недопущення в подальшому виявлених порушень законодавства про працю та складений протокол про притягнення керівника до адміністративної відповідальності згідно ч. 1 ст. 41 КУАП (а.с.4).

Згідно з листом начальника Управління Держпраці у Кіровоградській області від 11 вересня 2018 року № Ш/266/1-04.1-09 позивача було повідомлено про те, що відповідно до розрахункового листа по заробітній платі за листопад 2017 року ОСОБА_1 була нарахована заробітна плата за 22 календарних дні в сумі 3201 грн. та компенсація за 13 календарних днів невикористаної щорічної відпустки в сумі 1456 грн. 80 коп. Остаточний розрахунок був проведений 19 грудня 2017 року в сумі 2500 грн. станом на день інспекційного відвідування (30 березня 2018 року) заборгованість із виплати заробітної плати перед позивачем відсутня (а.с.5).

Відповідно до договору про надання поворотної фінансової допомоги від 10 квітня 2017 року ТОВ «Енергобуд-СПМ» в особі директора Кузнєцова Сергія Івановича, що діє на підставі статуту та ОСОБА_2 уклали договір, згідно з яким остання надала товариству поворотну фінансову допомогу на виплату заробітної плати, а позичальник зобов`язався повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених цим договором. Поворотна фінансова допомога надається шляхом перерахування позикодавцем заробітної плати працівникам позичальника на банківські картки працівників. Поворотна фінансова допомога надається частинами в національній валюті України в межах суми 49000 грн. Перша частина поворотної фінансової допомоги в розмірі 9000 грн. надається позикодавцем не пізніше ніж через 10 календарних днів з дати підписання цього договору. Поворотна фінансова допомога надається позичальнику без нарахування процентів або надання інших видів компенсацій як плати за користування такими коштами. Поворотна фінансова допомога надається на протязі 4 років з дати підписання цього договору (а.с.26-28).

Як убачається зі службових записок генеральний директор на підставі вказаного договору просив позикодавця ОСОБА_2 перерахувати заробітну плату ОСОБА_1 на карту № НОМЕР_1 аванс за квітень місяць 2017 року у сумі 1000 грн., заробітну плату за квітень місяць 2017 року в сумі 898 грн. 70 коп., заробітну плату (аванс за травень місяць 2017 року) в сумі 1000 грн., заробітну плату за травень місяць 2017 року в сумі 1576 грн. 80 коп., заробітну плату (аванс за червень місяць 2017 року) в сумі 1000 грн., заробітну плату за червень місяць 2017 року в сумі 1576 грн. 80 коп., заробітну плату (аванс за липень місяць 2017 року) в сумі 1000 грн., заробітну плату за липень місяць 2017 року в сумі 1576 грн. 80 коп., заробітну плату (аванс за серпень місяць 2017 року) в сумі 1000 грн., заробітну плату за серпень місяць 2017 року в сумі 1576 грн. 80 коп., заробітну плату (аванс за вересень місяць 2017 року) в сумі 1500 грн., заробітну плату за вересень місяць 2017 року в сумі 1076 грн. 80 коп., заробітну плату (аванс за жовтень місяць 2017 року) в сумі 1000 грн., заробітну плату за жовтень місяць 2017 року в сумі 1576 грн. 80 коп., заробітну плату (аванс за листопад місяць 2017 року) в сумі 1000 грн., заробітну плату та розрахунок при звільненні за листопад місяць 2017 року в сумі 2831 грн. 37 коп. (а.с.29-44).

Платником ОСОБА_2 було перераховано ОСОБА_1 відповідно до платіжного доручення № від 04 травня 2017 року - 450 грн., платіжного доручення № від 14 травня 2017 року - 500 грн., платіжного доручення № від 28 травня 2017 року - 100 грн., платіжного доручення № від 29 травня 2017 року - 1244 грн., платіжного доручення № від 06 червня 2017 року - 270 грн., платіжного доручення № від 08 червня 2017 року - 900 грн., платіжного доручення № від 19 червня 2017 року - 270 грн., платіжного доручення № від 06 липня 2017 року - 5000 грн., платіжного доручення № від 02 жовтня 2017 року - 202 грн., платіжного доручення № від 02 жовтня 2017 року - 564 грн., платіжного доручення № від 03 жовтня 2017 року - 200 грн., платіжного доручення № від 18 листопада 2017 року - 6500 грн., платіжного доручення № від 20 листопада 2017 року - 500 грн., платіжного доручення № від 07 грудня 2017 року - 2000 грн., платіжного доручення № від 19 грудня 2017 року - 2500 грн. (а.с.45-59).

Відповідно до довідки ТОВ «Енергобуд-СПМ» від 30 листопада 2018 року заробітна плата позивача за період з жовтня 2017 року по травень 2017 року склала 19206 грн. За жовтень 2017 року позивачем отримано 3201 грн., за вересень 2017 року - 3201 грн., за серпень 2017 року - 3201 грн., за липень 2017 року - 3201 грн., за червень 2017 року - 3201 грн., за травень 2017 року - 3201 грн. Сума відпускних складає 1410 грн. 63 коп. Середньоденна заробітна плата складає - 108 грн. 51 коп. (а.с.60).

Відповідно до розрахункового листка по заробітній платі за листопад 2017 року оклад ОСОБА_1 складає 3201 грн., відпускні - 1410 грн. 63 коп., індексація - 151 грн. 56 коп., разом: 4763 грн. 19 коп., утримання з яких становить 928 грн. 82 коп. Вказано, що заборгованість підприємства на початок місяця становить 7659 грн. 50 коп., належить до виплати 11493 грн. 87 коп., заборгованість підприємства на кінець місяця - 4493 грн. 87 коп. виплачено протягом місяця - 7000 грн. (а.с.61).

Згідно з розширеним розрахунком нарахування компенсації за невикористану відпустку при звільненні ОСОБА_1 від 25 квітня 2019 року, складеним ТОВ «Енергобуд-СПМ», середньоденна заробітна плата позивача становить 108 грн. 51 коп. Сума відпускних становить 1410 грн. 63 коп. (а.с.75).

Відповідно до наказу від 30 листопада 2017 року №417 працівник ОСОБА_1 був звільнений з посади начальника дільниці за угодою сторін. Кошти, належні йому до виплати при звільненні, відповідно до платіжних доручень були виплачені 07 грудня 2017 року у розмірі 2000 грн. та 19 грудня 2017 року у розмірі 2500 грн. В порушення ч.1 ст.117 Кзпп України ОСОБА_1 не нарахований та відповідно не виплачений середній заробіток за час затримки у виплаті належних при звільненні коштів за період з 30 листопада 2017 року по 19 грудня 2017 року (а.с.81).

Задовольняючи частково позовні вимоги районний суд виходив з того, що у зв`язку з допущенням помилок в розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також з огляду на невірно заявлений позивачем період в розрахунку, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з такого.

Частинами першою та третьою ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Конституційне право громадян на оплату праці розглядається як одне з найбільш важливих та пріоритетних засад становлення і розвитку суспільства, ефективний засіб стимулювання працівників та службовців до належного та якісного виконання службових обов`язків.

Згідно зі ст.3 Кзпп України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 Кзпп України визначено, що законодавство про працю складається з Кзпп України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до ст.ст.21, 43 Конституції України, ст.ст.94, 115 Кзпп України, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці» кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до положень ч.5 ст.97 Кзпп України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Згідно зі ст.47 Кзпп України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 листопада 2017 року ОСОБА_1 був звільнений з ТОВ «Енергобуд-СПМ», однак товариство фактично виконало своє зобов`язання 19 грудня 2017 року.

Відповідно до частини 1 статті 117 Кзпп України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 Кзпп України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 Кзпп України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Такого правового висновку дійшов ВСУ у рішенні від 29.01.2014 року по справі 6-144ц13.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на пiдставi ст.117 Кзпп стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе вiдсутностi в цьому своєї вини. Сама по собi вiдсутнiсть коштiв у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв`язку iз виникненням спору про розмiр належних до виплати сум вимоги про вiдповiдальнiсть за затримку розрахунку пiдлягають задоволенню у повному обсязi, якщо спiр вирiшено на користь позивача або такого висновку дiйде суд, що розглядає справу.

Здійснення відповідних розрахунків визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100. Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що середньоденна заробітна плата позивача складає 152 грн. 42 коп., а середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 30 листопада 2017 року по 19 грудня 2017 року становить 1981 грн. 46 коп. (152 грн. 42 коп. х 13 робочих днів = 1981 грн. 46 коп.), з утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів і зборів.

Враховуючи викладене вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що при звільненні 30 листопада 2017 року позивачу ТОВ «Енергобуд-СПМ» не були виплачені належні йому від підприємства суми, остаточно з ним проведено розрахунок 19 грудня 2017 року, а тому вимоги щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають частковому задоволенню, а саме за період з 30 листопада 2017 року по 19 грудня 2017 року у сумі 1981 грн. 46 коп.

Апеляційний суд погоджується також з висновком про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача 1456 грн. 80 коп. компенсації за 13 календарних днів невикористаної щорічної відпустки.

Інші доводи, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, зводяться до дублювання доводів позову, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене судова колегія приходить до висновку, що підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 20 серпня 2019 без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді О.Л. Дуковський

О.А. Письменний