Справа № 362/5342/16-ц Головуючий 1 інстанція - Корнієнко С.В.
Провадження № 22-ц/824/1966/2019 Доповідач апеляційна інстанція - Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 січня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Мережко М.В., Яворського М.А.,

при секретарі Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Васильківського районного нотаріального округу Київської області Іванніков Іван Михайлович про зменшення розміру обов'язкової частки у спадщині,-

в с т а н о в и в:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вказаним вище позовом,який мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її мати ОСОБА_6 Після смерті матері відкрилася спадщина на житловий будинок по АДРЕСА_1 та присадибну земельну ділянку за цією ж адресою площею 0,1950 га.

Вказувала, що мати за життя склала заповіт від 19 березня 2002 року, яким заповідалала їй все своє майно. Вона як спадкоємець за заповітом у встановлений законом шестимісячний строк подала до приватного нотаріуса Іваннікова І.М. заяву про прийняття спадщини, на підставі чого була заведена спадкова справа. Однак, звернувшись у жовтні 2016 року до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, вона дізналася, що відповідач як непрацездатний син померлої претендує на обов'язкову частку у спадщині, яка становить 1/4 частину спадкового майна.

Вважає, що наявні передбачені ст.1241 ЦК України підстави для зменшення розміру обов'язкової частки у спадщині відповідача, оскільки мати хворіла, у 2006 році стан її здоров'я погіршився, а із 2014 року вона не могла себе самостійно обслуговувати. Всю необхідну допомогу та догляд за матір'ю здійснювала вона. Відповідач приїздив до матері дуже рідко, приблизно один раз на рік, не допомагав їй ні матеріально, ні фізично, хоча мав таку можливість. У зв'язку із наведеним просила зменшити розмір обов'язкової частки ОСОБА_3 із 1/4 частки до 1/8 частки у спадщині, що залишилася після смерті ОСОБА_6 і до якої входить житловий будинок і земельна ділянка по АДРЕСА_1

- 2 -

Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 листопада 2017 року позов задоволено частково. Зменшено розмір обов'язкової частки ОСОБА_3 із 1/4 частки до 1/6 частки у спадщині, що залишилася після смерті ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2018 року заява відповідача ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення і неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права. Скаргу мотивує хибністю висновків суду про наявність підстав для зменшення розміру його обов'язкової частки у спадщині. Суд не врахував, що на момент коли мати у 2014 році стала потребувати догляду, він сам досяг пенсійного віку (60 років) і був непрацездатним. Він мешкає із сім'єю на відстані більш як 500 км від місця проживання матері, є ліквідатором аварії на ЧАЕС 2-ї категорії, страждає постійними хронічними хворобами, потребує стаціонарного лікування, що не давало йому змоги часто відвідувати матір. Однак, він постійно телефонував матері, спілкувався з нею, не відмовляв у наданні матеріальної допомоги. Він відшкодував половину витрат на поховання матері.

Позивачка ОСОБА_4 подала відзив на апеляційну скаргу, де вказала, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно задоволив її вимоги і зменшив розмір обов'язкової частки відповідача у спадщині, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

Відповідач ОСОБА_3 подав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Позивачка ОСОБА_4 та її представник адвокат ОСОБА_7 належним чином повідомлені про час розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки представнику позивача, до суду не з'явилися.

Адвокат ОСОБА_7 подала клопотання про відкладення розгляду справи, пославшись на її перебування у м.Львів з 09 січня по 11 січня 2019 року, проте причини її неявки визнано колегією суддів неповажними, оскільки адвокат ОСОБА_7 отримала судову повістку про день розгляду справи завчасно - 12 грудня 2018 року, тобто за місяць до дня судового розгляду і мала можливість спланувати свою роботу чи відпочинок з урахуванням розгляду даної справи. Доказів про наявність непередбачуваних чи вийняткових обставин, пов'язаних із від'їздом до м.Львів, які б свідчили про поважність причин неявки, суду не надала, що згідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на

- 3 -

такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_6 мати сторін у справі.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на належне померлій на праві власності нерухоме майно: житловий будинок по АДРЕСА_1 та присадибну земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку за цією ж адресою розміром 0,1950 га.

За життя спадкодавець ОСОБА_6 склала заповіт від 19 березня 2002 року, згідно якого все належне їй майно заповідала своїй дочці - ОСОБА_4

СпадкоємцямиОСОБА_6 є її діти - сторони у справі: донька ОСОБА_4 як спадкоємець за заповітом, та син ОСОБА_3, як непрацездатний син померлої, що має право на обов'язкову частку у спадщині. Обоє спадкоємців прийняли спадщину у встановленому законом порядку шляхом подачі нотаріусу заяв про прийняття спадщини.

Наведені обставини стверджуються наявними в матеріалах справи доказами, в тому числі копією спадкової справи № 6/2016, заведеної приватним нотаріусом Іванніковим І.М. після смерті ОСОБА_6 (а.с.43-113).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки наявнісю підстав для зменшення розміру обов'язкової частки непрацездатного відповідача у спадщині. При цьому суд виходив з того, що за життя матері відповідач не дбав про неї, хоча мати потребувала постійного нагляду, а після її смерті не приймав участі у її похованні.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, поскільки вони не грунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Спірні правовідносини регулюються ст.1241 ЦК України, за приписами якої малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, за змістом даної норми суд мав насамперед врахувати, що особами, які мають право на обов'язкову частку, є певне коло специфічних суб'єктів, як в силу віку чи стану здоров'я є непрацездатними. Тому позивач повинен беззаперечно довести, що ці особи з урахуванням їх матеріального стану, стану здоров'я та віку могли надати допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, але навмисно ухилялись від надання такої допомоги.

При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього, а також свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Суд наведеного не врахував, та не дав належної оцінки тим обставинам, що відповідач разом із своєю сім'єю проживає в іншому населеному пункті - м. Суми (а.с.22), яке розташоване на значній відстані від с.Велика Солтанівка Васильківського району Київської області, що унеможливило переїзд відповідача до матері і ця обставина перешкоджала

- 4 -

безпосередньому догляду за нею.

Суд не звернув уваги на те, що відповідач у 2014 році досяг пенсійного віку 60 років і є непрацездатним. Відповідач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильськй АЕС у 1986-1987 роках (категорія 2), страждає рядом хронічних хвороб, потребує медичної допомоги, в тому числі стаціонарного лікування (а.с.162-164, 1167-177), що у свою чергу свідчить про те, що відповідач внаслідок стану здоров'я не мав змоги надавати утримання і часто відвідувати матір чи доглядати її.

Вказані обставини із відповідниим доказами зазначені відповідачем як у відзиві на позов, так і у заяві про перегляд заочного рішення і не враховані судом.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказує, що він постійно телефонував матері, спілкувався з нею, не відмоляв у наданні матерільної допомоги, відшкодував половину витрат на поховання матері, що не спростовано позивачкою.

Отже, матеріали справи не свідчать про те, що відповідач навмисно ухилявся від надання спадкодавцеві допомоги, а також що він мав таку можливість.

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не грунтується на матеріалах справи, ухвалене з порушенням норм матеріального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що позов не підлягає до задоволення, оскільки позивачкою не доведено наявність передбачених ст.1241 ЦК України підстав для зменшення розміру обов'язкової частки відповідача у спадщині.

Зокрема, позивачка не надала доказів як про погані відносини (прояв неповаги один до одного, відсутність спілкування, образи, зухвалість у відносинах тощо) між померлою ОСОБА_6 та її сином відповідачем у справі, так і про наявність інших обставин, які мають істотне значення і дають підстави для зменшення розміру обов'язкової частки.

Доводи позивачки про те, що не надавав допомоги не приймаються до уваги з виладених вище підстав з урахуванням місця проживання відповідача та стану його здоров'я.

Посилання позивачки на те, що вона поховала матір виключно за свій кошт, колегія суддів не приймає до уваги, як такі, що не мають правового значення для вирішення даного спору і не відносяться до обставин, які є підставою для зменшення обов'язкової частки.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 задоволити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 листопада 2017 року скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_8, третя особа приватний нотаріус

- 5 -

Васильківського районного нотаріального округу Київської області Іванніков Іван Михайлович про зменшення розміру обов'язкової частки у спадщині.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: