Справа № 199/7340/19
РІШЕННЯ

Іменем України

„21" листопада 2019 року м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Спаї В.В.,

секретар судового засідання - Перетятько А.В.,

за відсутності учасників справи

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом (при заочному розгляді справи) ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що їй на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину належить домоволодіння АДРЕСА_1 .

Як зазначається позивачем при зверненні до суду із вказаним позовом, колишні власники домоволодіння, батьки позивача, за життя зареєстрували свого знайомого ОСОБА_2 (відповідача) у вказаному домоволодінні, однак з моменту реєстрації, тобто з січня 2006 р., відповідач в ньому не проживає.

Позивач вказує, що вона з відповідачем не знайома, місце його фактичного проживання або номер телефону їй не відомо, а тому не позивач не має можливості провести зняття х реєстрації в добровільному порядку; відповідач не проживає в домоволодінні позивача, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, його особистих речей в домоволодінні немає.

Предмет позову становить вимога про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - домоволодінням АДРЕСА_1 .

Позивач в окремо наданій суду заяві просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю та не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Відповідач не скористався правом брати участь у судових засіданнях та в силу ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення.

Як встановлено судом, позивач є власником житлового приміщення - домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 10.05.2019 державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвою Н.С. за реєстровим №3-986 (а.с.7).

Місце проживання відповідача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 з 12.01.2006, що підтверджується відповідною інформацією на запит суду (а.с.15), тобто з часу попереднього власника.

Відповідач не є членом сім`ї позивача.

За зазначеною адресою відповідач не мешкає.

Правовідносини між сторонами виникли із захисту права власності.

Дослідивши докази, надані в порядку ст.ст. 76 - 80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ч. 2 цієї статті право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Як встановлено судом в цій справі, відповідач не є членом сім`ї позивача у розумінні ст. 64 ЖК УРСР (відповідач не проживає в домоволодінні, яке належить позивачу на праві приватної власності та відповідач набув права користування вказаним домоволодінням за часів перебування вказаного нерухомого майна у власності ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), тому суд погоджується із слушністю доводів позивача в тій частині, що реєстрацією місця проживання відповідача за адресою належного позивачу на праві приватної власності майна створюються перешкоди в реалізації в повному обсязі прав, як власника, у зв`язку з чим порушені права підлягають поновленню у спосіб, визначений позивачем (ст. 16 ЦК України), та на підставі ст. 383, 391 ЦК України.

Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ч. 2 ст. 133, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 13, 19, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 1 ст. 258, ч. 1, ч. 6, ч. 8 ст. 259, ст.ст. 263, 264, 265, 268, ч. 2 ст. 272, ст.ст. 273, 280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням: домоволодінням АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 (сорок) коп.

Дата складення повного судового рішення 02 грудня 2019 року.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку д Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська або безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Спаї

21.11.2019