Провадження № 2/641/252/2019 Справа № 641/5482/18
18 січня 2019 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - Григор'єва Б.П.,
за участю секретаря судового засідання - Максимової Т.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач звернулась до суду з позовом в якому просила усунути перешкоди в користуванні власністю, визнавши відповідача, такою, що втратила право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1
В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що їй належить на праві власності квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
В цій квартирі зареєстровані позивач, її син, та віповідач - онука ОСОБА_2. Однак з 2003 року відповідач не проживає у квартирі. У зв'язку з цим позивач звернулась до суду з відповідним позовом.
Позивач в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідачі у судове засідання не з'явились, про час і місце слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Відзив на позов не надавали.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного.
З довідки з місця проживання про реєстрацію та склад сім'ї вбачається, що ОСОБА_2, 1994 р.н. зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1.
З акту від 24.07.2018 року, який підписаний ОСОБА_4, ОСОБА_5 ОСОБА_6, вбачається, що гр. ОСОБА_2 (ОСОБА_2) не проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1
З свідоцтва про права власності на нерухоме майно від 24 липня 2003 року вбачається, що квартира АДРЕСА_1, належить ОСОБА_1.
Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (№ 1404517) від 04.09.2013 року, ОСОБА_1 є власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
При цьому згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення Перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном.
Правова позиція Верховного суду України по справі № 6-92цс15, викладена в Постанові від 27.05.2015 року, вказує, що передбачений ст. 391 ЦПК України спосіб захисту усунення перешкод власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем.
Частиною 2 ст. 405 ЦК України встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім,ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно статті 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням , про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошеною померлою.
Згідно зі ст. 11 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування.
При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_7 заявлені обґрунтовано, знайшли підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України судовий збір, пов'язаний з розглядом справи, стягується з відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 76-78, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, ст. ст. 150, 158, 168 ЖК України, ст. ст. 316, 317, 321, 386, 391,405 ЦК України, суд-
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, такою, що втратила право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або в порядку ч.2 ст. 354 ЦПК України.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосереднього до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 15.5 Прикінцевих те перехідних положень ЦПК України до приведення Положення про автоматизовану систему документообігу суду у відповідність апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП: НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП:НОМЕР_2, останнє відоме місце проживання : АДРЕСА_1

Суддя: Б. П. Григор'єв