Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Арапіної Н.Є.

з секретарями Рудь Н.В., Юдицьким К.О.

за участі

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Свої вимоги мотивувала тим, що 14 серпня 2017 року за адресою: АДРЕСА_1 відповідач нанесла позивачу легкі тілесні ушкодження в область голови, що підтверджується висновком експерта № 2165 від 15 серпня 2017 року, чим заподіяла позивачу матеріальну шкоду у розмірі 1 481,67 грн. Крім того, зазначеними діями відповідача було заподіяно також моральну шкоду, яку позивач оцінює у розмірі 25 000,00 грн. У зв'язку з чим просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 1 481,67 грн. та моральну шкоду у розмірі 25 000,00 грн.

27 грудня 2017 року ухвалою суду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без руху.

27 грудня 2017 року ухвалою суду продовжено процесуальний строк, встановлений 27 грудня 2017 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва для усунення недоліків до 02 лютого 2018 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19 лютого 2087 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

26 вересня 2018 року протокольної ухвалою підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

27 лютого 2019 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог.

Позивач підтримала позовні вимоги, дала пояснення, аналогічні викладеним у позові.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Представництво інтересів здійснював ОСОБА_3

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю. Додактово пояснив, що відповідач не спричиняла позивачу тілесні ушкодження, а лише зробила їй зауваження з приводу розкидання сміття біля сміттєбаків. Під час кримінального провадження не встановлена вина відповідача у спричиненні позивачу тілесних ушкоджень.

Позивач ОСОБА_1 допитана в якості свідка пояснила, що стояла біля дверей та чекала сина. Спочатку відповідач пройшла повз неї до своєї квартири, а потім повернулась, тримаючи якийсь предмет у руці і вдарила позивача по голові. У дворі будинку відповідач ображала позивача через те, що вітром було рознесено декілька папірців.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

04 вересня 2017 року позивачем подано до Дніпровського управління поліції в м. Києві Головного управління Національної поліції України заяву про нанесення тілесних ушкоджень (а.с.10-11).

22 вересня 2017 року інформаційним листом Дніпровського управління поліції в м. Києві Головного управління Національної поліції України повідомлено позивача повідомлено, що з приводу події, яка мала місце 14 серпня 2017 року за адресою: м. Київ, просп. Ватутіна, 26-б, Дніпровським управлінням поліції в м. Києві Головного управління Національної поліції України зареєстровано матеріали ЖЄО № 66779 від 14 серпня 2017 року та внесено до ЄРДР (а.с.12).

Позивач просить стягнути матеріальну шкоду у розмірі 1 481,67 грн. та моральну шкоду у розмірі 25 000,00 грн.

Підставою для задоволення позовних вимог позивач посилалася на нанесення відповідачем легких тілесних ушкоджень в область голови.

На підтвердження заявлених вимог позивачем до матеріалів справи надано фіскальні чеки на придбання медичних препаратів на загальну суму 230,99 грн. (а.с.3), рахунок-фактуру № А4-Р3-0006309 від 20 серпня 2017 року на загальну суму 255,58 грн. (а.с. 2-а), накладну № 140966 від 22 серпня 2017 року на суму 480,78 грн. (а.с. 4), квитанцію № 1507 від 17 серпня 2017 року на суму 293,00 грн. (в.с. 5), накладну № 140868 від 19 серпня 2017 року на суму 221,32 грн. (а.с.6), довідку Олександрівської міської клінічної лікарні № 490 від 14 серпня 2017 року (а.с. 7), виписку № 16400 з медичної карти стаціонарного хворого від 28 серпня 2017 року, відповідно до якої ОСОБА_1 постановлено діагноз: закрита черепно-мозкова травма - струс мозку від 14 серпня 2017 року (а.с. 8, 9), витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань про відкриття кримінального провадження № 0011413 за фактом події, яка мала місце 14 серпня 2017 року за адресою: АДРЕСА_1, щодо нанесення тілесних ушкоджень (а.с.68), висновок експерта № 2165 від 15 серпня 2017 року, відповідно до якого при судово-медичній експертизі ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, виявлено: синець - на повіках лівого ока; крововилив - на склері лівого ока. Вказані ушкодження спричинені тупим предметом, могли утворитися 14 серпня 2017 року та відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.с. 105-107).

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_6 скористалася своїм правом подачі відзиву до позову, відповідно до якого заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів вчинення відповідачем кримінального правопорушення, що є підставою для відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Крім того, 30 листопада 2017 року Дніпровським управлінням поліції в м. Києві Головного управління Національної поліції України винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0011413 у зв'язку з відсутністю події кримінального правопорушення.

На підтвердження відзиву представником позивача надано копію постанови Дніпровського управління поліції в м. Києві Головного управління Національної поліції України від 30 листопада 2017 року про закриття кримінального провадження № 0011413 у зв'язку з відсутністю події кримінального правопорушення (а.с. 74).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії.

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України).

в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Частина 2 цієї статті встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв'язку із наявністю вини іншої особи або у зв'язку із дією об'єктивних обставин).

Відповідно до частини 2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування (ч. 4ст. 23 ЦК України).

Відповідно до ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (ч. 1 ст. 1168 ЦК України).

Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо( ч. 1 ст. 1195 ЦК України).

Як роз'яснено в п. 3 роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Положеннями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

В пункті № 10 зазначеної постанови зазначено, що при заподіянні особі моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Тобто, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності відповідача, так і докази спричинення їй моральної шкоди, а також наявності причинного зв'язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і елекронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Однак, позивачем не доведено умови та підстави покладення цивільної відповідальності, а саме, протиправність дій відповідача, причинний зв'язок між цими діями та спричиненою шкодою, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З урахуванням викладеного, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди слід відмовити.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 23, 1166, 1167, 1168, 1195 ЦК України, п.п. 3, 9, 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 137, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273, 353, 430 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 06 березня 2019 року.

Суддя Н.Є.Арапіна