Справа № 127/5406/17
Провадження № 22-ц/801/177/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О.В.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 рокуСправа № 127/5406/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого Сопруна В.В.,
суддів: Марчук В.С., Матківської М.В.,
за участю секретаря судового засідання: Пантелеймонової А.І.,
за участю сторін: представника 60 будинку офіцерів Збройних Сил України Швеця О.В., представника виконавчого комітету Вінницької міської ради Сторчак Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №127/5406/17 за позовом ОСОБА_1 до 60 будинку офіцерів Збройних Сил України, за участю третіх осіб виконавчого комітету Вінницької міської ради, квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 серпня 2017 року, яке ухвалене суддею Ан О.В. в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області о 15 год. 58 хв.,

в с т а н о в и в:

В березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся у суд з зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що у період з 20 листопада 1974 року по 09 липня 2010 року проходив військову службу у Збройних Силах України та перебував на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов у загальній черзі з 20 червня 2001 року, у першочерговій з 27 листопада 2003 року та у позачерговій з 30 листопада 2011 року.

У 1996 році позивачеві за рахунок фондів Міністерства оборони України була виділена двокімнатна квартира загальною площею 49,5 кв. м, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яку у подальшому було приватизовано ним та членами його родини - дружиною та донькою.

07 вересня 2000 року його було переміщено для проходження військової служби до м. Вінниці. Оскільки за новим місцем проходження військової служби він не був забезпечений житлом, ним було подано рапорт з усіма необхідними документами для зарахування на квартирну чергу, на підставі яких рішенням житлової комісії 60 будинку офіцерів від 20 червня 2001 року його було зараховано на квартирний облік у Вінницькому гарнізоні при 60 будинку офіцерів.

05 березня 2005 року за рахунок коштів Міністерства оборони України йому було надано службове приміщення жилою площею 18,4 кв. м - однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Наказом Міністра оборони України від 09 червня 2010 року №423 його звільнено у запас у військовому званні підполковника на підставі ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за пунктом «в» (за віком).

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 28 липня 2011 року шлюб між ним та дружиною ОСОБА_2 розірвано.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20 грудня 2011 року визнано мирову угоду за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, відповідно до якої було припинено право власності ОСОБА_1 на 1/3 частину квартиру, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням житлової комісії при 60 будинку офіцерів від 04 жовтня 2016 року, оформленим протоколом №106, постановлено зняти його у складі сім`ї - одна особа з квартирного обліку та виключити із списку військовослужбовців, які перебувають у черзі на отримання житлових приміщень на підставі абзацу другого пункту 1.3 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністра оборони України від 30 листопада 2011 року № 737 та статті 35 Житлового кодексу Української РСР як громадянина, який штучно погіршив житлові умови шляхом відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання жилого будинку (частини будинку).

Вважає, що відсутні правові підстави для зняття його з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

З урахуванням збільшених позовних вимог, просив: визнати незаконним та скасувати рішення житлової комісії 60 будинку офіцерів Збройних Сил України оформлене протоколом №106 від 04 жовтня 2016 року у частині зняття з квартирного обліку та виключення із списків військовослужбовців, які перебувають у черзі на отримання житлових приміщень при 60 будинку офіцерів Збройних Сил України підполковника запасу ОСОБА_1 у складі сім`ї - одна особа; зобов`язати житлову комісію 60 будинку офіцерів Збройних Сил України відновити становище, що існувало до порушення та поновити його на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов у загальній черзі з 20 червня 2001 року, у першочерговій з 27 листопада 2003 року та у позачерговій з 30 листопада 2011 року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 серпня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Справа розглядалась судами різних інстанцій.

Постановою Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року, ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 11 жовтня 2017 року, якою було залишено без змін рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 серпня 2017 року, скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 , колегією суддів взято до уваги вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції від 31 жовтня 2018 року.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач вже отримував житло в період проходження служби, а отже його повторне перебування на квартирному обліку суперечить ст. 12 Закону № 2011-XII, тому житлова комісія при 60 будинку офіцерів приймаючи протокол № 106 від 04 жовтня 2016 року про зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку та виключення його зі списків на отримання житлового приміщення діяла в межах своїх повноважень та відповідно до норм законодавства, зокрема ст.12 Закону № 2011-XII та п. 2.18 Інструкції № 737.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Судом встановлено, що в період з 20 листопада 1974 року по 09 липня 2010 року ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України, та перебував на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов у загальній черзі з 20 червня 2001 року, у першочерговій з 27 листопада 2003 року та у позачерговій з 30 листопада 2011 року.

У 1996 році позивачеві за рахунок фондів Міністерства оборони України було виділено двокімнатну квартиру загальною площею 49,5 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , 12 січня 2000 року зазначену квартиру приватизовано у рівних частках позивачем та членами його сім`ї - дружиною та донькою.

07 вересня 2000 року ОСОБА_1 для подальшого проходження військової служби було переміщено до м. Вінниці у складі cім`ї дві особи ( ОСОБА_1 та його донька). За новим місцем проходження військової служби у м. Вінниці позивач забезпечений житлом не був.

Рішенням житлової комісії 60 будинку офіцерів від 20 червня 2001 року ОСОБА_1 зараховано на квартирний облік у Вінницькому гарнізоні при 60 будинку офіцерів.

05 березня 2005 року за рахунок коштів Міністерства оборони України ОСОБА_1 було надано службове жиле приміщення - однокімнатну квартиру, житловою площею 18,4 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

09 липня 2010 року ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас на підставі частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за пунктом «в» (за віком).

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 28 липня 2011 року між ОСОБА_1 та його дружиною ОСОБА_2 розірвано шлюб.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20 грудня 2011 року визнано мирову угоду за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, відповідно до якої було припинено право власності ОСОБА_1 на 1/3 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до листа начальника Вінницького зонального відділу Військової служби правопорядку Зими О.Г. від 28 листопада 2016 року №3954, посадовими особами відділення запобігання, виявлених злочинів та інших правопорушень Вінницького зонального відділу Військової служби правопорядку проведено перевірку щодо законності забезпечення підполковника запасу ОСОБА_1 жилими приміщеннями від Міністерства оборони України, за наслідками якої встановлено, що підполковник ОСОБА_1 дійсно забезпечувався протягом проходження військової служби житлом, яке в подальшому приватизував, і фактично передав своїй колишній дружині, чим штучно погіршив житлові умови.

Рішенням житлової комісії при 60 будинку офіцерів від 04 жовтня 2016 року, оформленим протоколом № 106, постановлено зняти позивача зі складом сім`ї одна особа з квартирного обліку та виключити зі списку військовослужбовців які перебувають у черзі на отримання житлових приміщень на підставі абзацу другого пункту 1.3 Інструкції № 737 та статті 35 ЖК Української РСР як громадянина, який штучно погіршив житлові умови шляхом відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання жилого будинку (частини будинку).

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Однією із гарантій соціального захисту військовослужбовців є право на забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, закріплене у статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», пунктом 9 якої визначено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.

Підстави для зняття з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, за винятком випадків одержання житла з державного житлового фонду або грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення, визначено частиною другою статті 40 ЖК Української РСР.

До таких підстав відноситься: поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення; виїзд на постійне місце проживання до іншого населеного пункту; припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією за місцем роботи, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими актами законодавства; засудження до позбавлення волі на строк понад шість місяців, заслання або вислання; подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік.

Аналогічні за своїм змістом підстави для зняття з квартирного обліку військовослужбовців закріплено пунктом 30 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081 (далі - Порядок № 1081).

Статтею 35 ЖК Української РСР визначено, що громадяни, які штучно погіршили житлові умови шляхом обміну займаного жилого приміщення, його псування або руйнування,відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання жилого будинку (частини будинку), а також громадяни, у яких потреба в поліпшенні житлових умов виникла внаслідок вилучення жилого приміщення, використовуваного для одержання нетрудових доходів (стаття 96), не беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов протягом п`яти років з моменту погіршення житлових умов.

При цьому згідно абзацу другого пункту 1.3 Інструкції № 737, затвердженої наказом Міністра оборони України від 30 листопада 2011 року, забезпечення жилими приміщеннями здійснюється шляхом надання для постійного проживання один раз протягом усього часу проходження військової служби жилого приміщення новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб військовослужбовцям та особам, звільненим з військової служби, які перебувають на квартирному обліку за останнім місцем проходження військової служби.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач вже отримував житло в період проходження служби, а отже його повторне перебування на квартирному обліку суперечить ст.12 Закону №2011-XII, тому житлова комісія при 60 будинку офіцерів приймаючи протокол № 106 від 04 жовтня 2016 року про зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку та виключення його зі списків на отримання житлового приміщення діяла в межах своїх повноважень та відповідно до норм законодавства, зокрема ст.12 Закону № 2011-XII та п. 2.18 Інструкції № 737.

Однак, колегія суддів, вважає, що судом першої інстанції залишено поза увагою доводи позивача про те, що правові приписи статті 35 ЖК Української РСР та абзацу другого пункту 1.3 Інструкції № 737 регулюють порядок зарахування військовослужбовців до квартирного обліку, а не зняття.

Крім того, застосовуючи до спірних правовідносин норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань забезпечення житлом громадян» від 11 червня 2009 року, якими внесено зміни до абзацу четвертого пункту 1 частини 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», які набрали чинності з 01 січня 2010 року, тобто після зарахування ОСОБА_1 на квартирний облік у Вінницькому гарнізоні, суд першої інстанції не врахував, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі.

До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Зазначене відповідає правовому висновку викладеному Верховним Судом України у постанові від 22 лютого 2017 року у справі № 6-2705цс16.

Виходячи з положень п. 5 ч. 2 ст. 40 ЖК України зняття з квартирного обліку має місце у випадках подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік.

При цьому мають враховуватися неправдиві відомості, про які особа знала чи повинна була знати при їх поданні для постановки на облік. В даному випадку відсутнє подання особою даних, що не відповідають дійсності, позивачем були надані достовірні дані, але цим даним була надана невірна правова оцінка. Таким чином, судом на даний час не встановлена неправомірність дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік позивача, що є підставою для зняття з квартирного обліку.

Відповідно до ст. 35 ЖК України громадяни, які штучно погіршили житлові умови шляхом обміну займаного приміщення, його псування або руйнування, відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання жилого будинку (частини будинку), а також громадяни, у яких потреба в поліпшенні житлових умов виникла внаслідок вилучення жилого приміщення, використовуваного для одержання нетрудових доходів (стаття 96), не беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов протягом п`яти років з моменту погіршення житлових умов.

Аналогічні положення містяться в п. 17 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених Радою Міністрів УРСР і Українською республіканською радою професійних спілок від 11 грудня 1984 № 470.

Колегія суддів звертає увагу, що законодавець наголошує не лише на погіршенні житлових умов, але і на штучність характеру такого погіршення. Тобто, маються на увазі свідомі, умисні дії, спеціально спрямовані на створення в обхід закону, права на одержання житла в будинках державного і громадського житлового фонду. Без доведення штучного характеру погіршення житлових умов правила ч. 1 ст. 35 ЖК УРСР не можуть бути підставою для зняття з квартирного обліку.

В даній справі, позивач дійсно, згідно ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20 грудня 2011 року відмовився від 1/3 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь іншого співвласника, колишньої дружини ОСОБА_2 , та було припинено право власності ОСОБА_1 на 1/3 частину цієї квартири, однак колегія суддів приходить до висновку, що відчуження спільної сумісної власності 1/3 частини квартири у м. Бердичів, Житомирська обл. не може вважатись штучним погіршенням житлових умов у розумінні положень ст. 35 ЖК УРСР, а інших даних матеріали цивільної справи не містять.

Крім того, кожного року відповідно до п. 3.17 Інструкції, проводилась перереєстрація, де перевірялись облікові дані співробітників, та позивач продовжував перебувати на квартирному обліку при 60 будинку офіцерів Збройних Сил України.

Таким чином, судом не встановлено факту штучного погіршення позивачем умов шляхом відчуження своєї частки на користь інших співвласників.

Відповідно до ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів, приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, рішення житлової комісії 60 будинку офіцерів Збройних Сил України оформлене протоколом №106 від 04 жовтня 2016 року в частині зняття з квартирного обліку та виключення із списків військовослужбовців, які перебувають у черзі на отримання житлових приміщень при 60 будинку офіцерів Збройних Сил України підполковника запасу ОСОБА_1 , у складі сім`ї - одна особа, є незаконним, а тому вказаний протокол в цій частині слід скасувати та зобов`язати житлову комісію 60 будинку офіцерів Збройних Сил України відновити становище, що існувало до порушення, поновити підполковника запасу ОСОБА_1 на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов у загальній черзі з 20 червня 2001 року, у першочерговій з 27 листопада 2003 року та у позачерговій з 30 листопада 2011 року.

За таких обставин, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Отже, оскільки апеляційна скарга та позов підлягає задоволенню, тому сплачений ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1280 грн. (а.с.1, 102), а також за подання апеляційної скарги в розмірі 1408 грн. (а.с.128), а всього 2688 грн., слід стягнути на його користь з відповідача.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 серпня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до 60 будинку офіцерів Збройних Сил України, за участю третіх осіб виконавчого комітету Вінницької міської ради, квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення житлової комісії 60 будинку офіцерів Збройних Сил України оформлене протоколом №106 від 04 жовтня 2016 року в частині зняття з квартирного обліку та виключення із списків військовослужбовців, які перебувають у черзі на отримання житлових приміщень при 60 будинку офіцерів Збройних Сил України підполковника запасу ОСОБА_1 , у складі сім`ї - одна особа.

Зобов`язати житлову комісію 60 будинку офіцерів Збройних Сил України поновити підполковника запасу ОСОБА_1 на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов у загальній черзі з 20 червня 2001 року, у першочерговій з 27 листопада 2003 року та у позачерговій з 30 листопада 2011 року.

Стягнути з 60 будинку офіцерів Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 2688 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 17 січня 2019 року.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Марчук В.С.
Матківська М.В.

Згідно з оригіналом: Сопрун В.В.