Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2019 р. м. Київ

Дніпровський районний суд міста Києва у складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.

секретаря Бурячек О.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представники позивача - адвокат Додух О.О.,

представники відповідача - адвокат Хоменко І.П., Шкуренко С.В.,

представники третіх осіб - не з'явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_6, треті особи: Служба у справах дітей Подільського районного в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей та заборгованості по аліментах за минулий час,

в с т а н о в и в:

10липня 2018 року позивач ОСОБА_1, звернулася до суду зі позовом до ОСОБА_6 з вимогами: «Визначити місце проживання дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 разом з матір'ю ОСОБА_1; стягнути з ОСОБА_6 аліменти на утримання дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 3500,00 гривень, щомісячно до досягнення дитиною повноліття з дня подання позовної заяви. Стягнути з ОСОБА_6 аліменти на утримання дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 3500,00 гривень, щомісячно до досягнення дитиною повноліття з дня подання позовної заяви; стягнути з ОСОБА_6 заборгованість по сплаті аліментів (витрат утримання) дітей за період 12.12.2009 року по травень 2018 року включно у розмірі 25 905,94 гривень.

Обґрунтовуючи підстави звернення з цим позовом до суду, позивач посилається на наступне, що з 22 грудня 2007 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, мають двох малолітніх дітей - ОСОБА_7 та ОСОБА_8. Подружні відносини між сторонами припинено з листопада 2015 року, з цього часу сторони проживали окремо, спільного господарства не вели. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 25 березня 2016 року по справі № 758/2497/16-ц шлюб між сторонами розірвано. З моменту розірвання шлюбу та по теперішній час діти проживають разом із позивачем, яка фактично з жовтня 2017 року самостійно утримує дітей, займається їх вихованням. Батько іноді приїздить до дітей, однак належного утримання для забезпечення потреб дітей не надає. Позивач кілька разів протягом останнього року намагалась в досудовому порядку врегулювати питання щодо порядку спілкування, виховання та утримання дітей, направляючи навіть проект договору, який позивач пропонувала відповідачу. Однак на сьогоднішній день сторони не змогли досягти згоди щодо питання утримання дітей. Відповідач фактично не заперечує, що діти постійно проживають із позивачем, перешкод у спілкуванні з ними не має, однак жодних коштів протягом останніх місяців взагалі не надає на утримання дітей. В середньому на утримання дітей позивач щомісяця витрачає не менше 7000,00 гривень на місяць, що підтверджується наданими суду доказами, а саме: фіскальними чеками з магазинів щодо придбання продуктів харчування, одягу та взуття, також документами, які підтверджують понесені витрати на транспорт, придбання канцелярських товарів та додаткових навчальних заходів, лікарських препаратів та медичних витрат, тощо, без врахування додаткових витрат на щорічний відпочинок та придбання необхідних предметів для розвитку дітей з огляду на їх вік (меблі, спортивний інвентар, тощо). Позивачу відомо, що відповідач працює та здійснює підприємницьку діяльність, має постійний дохід та належний рівень матеріального статку, власне житло та часто виїздить за кордон для здійснення своєї підприємницької діяльності. Забезпечення дітей на сьогоднішній день становить близько 15 000,00 грн. на місяць, що включає в себе придбання продуктів харчування для повноцінного раціону харчування, одягу та взуття, придбання розвиваючих та навчальних засобів, приладдя та ігор, відвідування лікарів, придбання ліків з огляду на сезонні захворювання та профілактику захворювань, забезпечення дозвілля та спеціалізації дитини, комунальні послуги. Позивачем було понесено витрати на утримання дітей з лютого 2018 по травень 2018 року на загальну суму 25 905,94 гривень, однак відповідач не компенсував їй половину понесених витрат на утримання дітей.

09листопада 2018 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

21 грудня 2018 року постановлено ухвалу Дніпровським районним судом м. Києвапро залучення Службу у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову.

18 січня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києвапостановлено ухвалу про закінчення підготовчого провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

01 лютого 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про закриття провадження у цивільній справі в частині позовних вимог, а саме: «Визначити місце проживання дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, разом з матір'ю ОСОБА_1».

21грудня 2018 року в підготовчому судовому засіданні уповноважений представник відповідача Хоменко І.П. надала суду відзив на позовну заяву про визначення місця проживання дітей, стягнення аліментів та заборгованості по аліментах, мотивуючи свій відзив тим, що до теперішнього часу між сторонами не було ніяких спорів або конфліктів з питання про місце проживання дітей. Після припинення шлюбу сторони прийшли до однакової точки зору, що малолітні діти залишаються проживати з позивачем. Таке рішення сторонами було прийнято виключно в інтересах дітей. Таким чином, між сторонами відсутній спір про місце проживання дітей, оскільки це питання сторонами врегульоване добровільно після розірвання шлюбу. НА даний час відповідач має іншу сім'ю, 25 вересня 2018 року у нього народилась донька, на разі його дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку, тому єдиним джерелом доходів є його заробіток. Враховуючи той факт, що на утриманні у відповідача перебуває троє малолітніх дітей, відповідно до норм діючого сімейного законодавства, розмір аліментів має визначатись як частка від заробітку (доходу), а не в грошовій твердій сумі, як просить позивачка в позовних вимогах. За даними довідки про розмір заробітної плати відповідача, за останні 12 місяців він отримав заробітну плату в загальному розмірі 44 230,00 гривень, інших доходів він не має, участь в психологічних тренінгах відбувається виключно на безоплатній основі і є творчим захопленням, а не засобом заробітку грошових коштів. Відповідач наголошує, що до звернення з цим позовом до суду, який подано 20 червня 2018 року, позивач не зверталася до суду з заявою про стягнення аліментів і не пропонувала відповідачу скласти договір про утримання дітей та участі батька у їх вихованні, в свою чергу відповідач постійно бере участь у вихованні дітей, придбаває дітям необхідні речі, виїжджає з дітьми на відпочинок, крім тогопротягом двох діб щотижня діти проживають з відповідачем і знаходяться на його утриманні.

18 січня 2019 року уповноважений представник позивача Додух О.О. подала суду відповідь на відзив, мотивуючи свою відповідь на відзив тим, що аліменти за завою одержувача аліментів визначаються у твердій грошовій сумі, а при визначенні такого розміру слід виходити з того, аби такий розмір був необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідач вказує, що він має доходу розмірі 44 230,00 гривень, вказуючи, що це єдиний його заробіток та проведення тренінгів є його хобі, а не діяльність. Однак вказані доводи потребують оцінки з огляду на наступне. Відповідач показує, що на дітей він витратив минулого 2018 року 40000,00 гривень. Отже його дохід перевищив суму витрат лише на 4 000,00 гривень у рік. Враховуючи мінімальні потреби в оплаті комунальних послуг, харчування, тощо, такої суми недостатньо для життя. Відповідач вказує, що тренінги, які він проводить, є його хобі та не приносить доходу. Однак слід зазначити, що ці тренінги є платними. Також наявність хобі не нівелює обов'язок батька утримувати дітей з огляду на їх потреби. Відповідач завжди забирає дітей і крізь возить виключно на автомобілі. Враховуючи відстань 17 км від його будинку до будинку позивача, тільки для того щоб просто відвідати дітей 1 раз на тиждень відповідач витрачає в рік 5500,00 гривень. На відпочинок, який відповідач зазначає у відзиві на Чорному морі, куди відповідач з дітьми дістався на автомобілі. Бензин туди і назад це близько 3500 гривень. Відпочинок в Качанівці так само відбувався на транспорті відповідача, де тільки бензин мінімум 2500,00 гривень. Отже лише витрати на транспорт на рік у відповідача за самими мінімальними розрахунками складають 11 000,00 гривень. Відповідач має у власності трикімнатну квартиру, комунальні витрати на яку щонайменше складають 1 000,00 гривень на місяць, а на рік це 12 000,00 гривень. Також відповідач вказує, що його теперішня дружина та дитина знаходяться на його утриманні. У 2018 році прожитковий мінімум на людину становить для дорослих мінімум 1742 гривень. А отже тільки витрати за показником прожиткового мінімум на відповідача та його дружину складають на рік не менше 41 8000,00 гривень. А наразі з кінця вересня 2018 року відповідач повністю, як він вказує забезпечує немовля. А з огляду на показник цін на необхідне для дитини, це мінімум ще 1 500,00 гривень на місяць. А тому витрати на утримання себе та своєї нинішньої сім'ї відповідача складає не менше 46 000,00 гривень. Таким чином, лише витрати відповідача складають на рік не менше 110 000,00 грн. на рік. А отже не є правдивими твердження відповідача, що він не має іншого заробітку, окрім заробітної плати згідно наданої ним довідки про доходи.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив на позов, які долучено до матеріалів справи, та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів.

Представники відповідача -адвокат Хоменко І.П., Шкуренко С.В., в судовому засіданні позов визнали частково, просили відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача аліментів на минулий час, вважають в цій частині вимоги безпідставними та необґрунтованими, в частині вимог щодо сплати аліментів на утримання двох дітей щомісячно відповідач просить суд ухвалити рішення про присудження до сплати аліментів відповідно до вимог чинного сімейного законодавства у відповідній частці, а не твердій грошовій сумі, враховуючи майновий стан відповідача та наявність у нього інших утриманців.

Представники третіх осіб - Служби у справах дітей Подільського районного в м. Києві державної адміністрації, Служби у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, в судове засідання не з'явились, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність та просили ухвалити судове рішення враховуючи інтереси малолітніх дітей.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів наутримання дитини є одним із способів захистуінтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Судом встановлено, що з 22 грудня 2007 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Під час перебування у шлюбі у подружжя народилось діти - син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, та син - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4

25 березня 2016 року Подільським районним судом м. Києва ухвалено рішення про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6про розірвання шлюбу. (а.с.37 т. 1)

Шлюб, зареєстрований 22 грудня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Макарівського районного управління юстиції у Київській області між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 (а/запис № 234) розірвано.

Згідно положень ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я таматеріальнестановищедитини;стан здоров'я та матеріальне становищеплатника аліментів; наявність уплатника аліментівінших дітей, непрацездатних чоловіка, дружин, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витратиплатникааліментів,утому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сумаяких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатноїособи,якщоплатником аліментів не доведено джерело походження коштів; іншіобставини, що мають істотне значення.

Виходячи з положень ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Таким чином, судовий (спірний) спосіб виконання обов'язку утримувати дитину, тобто стягнення аліментів на підставі рішення суду, є можливим у разі відсутності домовленості (договору) між батьками про сплату аліментів.

Виходячи з положень статей 181, 182 Сімейного кодексу України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов'язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини, стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов'язку по утриманню дитини.

Як роз'яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за №3 «Про застування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Судом встановлено, що з 22грудня 2007 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, мають двох синів - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, за рішенням Подільського районного суду м. Києва від 25березня2016 року шлюб між сторонами припинено. Після припинення шлюбу, за домовленістю між батьками, діти залишилися проживати разом з матір'ю, перебувають на її утриманні, ці обставини визнанні сторонами у справі, тому не потребують доказуванню відповідно до положень ч.1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України.

При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що малолітнідіти проживають разом з матір'ю, перебувають на її утриманні, відповідно до вимог сімейного законодавства дітимають право на отримання матеріальної допомоги з боку своїх батьків.

За встановлених судоми обставин, що відповідач є особою працездатного віку, має постійне місце роботи обіймає посаду директора ТОВ «Київська Школа Технологій», загальний розмір заробітної плати відповідача за основним місцем роботи, за останні дванадцять місяців, складає 44 230,00 гривень, що підтверджується довідкою про розмір заробітної плати, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду надано не було, разом з тим відповідач має іншу сім'ю, на його утриманні перебуває малолітня дитинаОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, та дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку, тому в сукупності оцінених судом доказів, є підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання своїх дітей від попереднього шлюбу.

Вирішуючи питання про визначення розміру аліментів, суд враховує, що відповідач не відмовляється сплачувати аліменти на утримання малолітніхдітей, протягом 2018 року бере участь у вихованні та утриманні малолітніх дітей, придбавав необхідні речі, не враховуючи додаткових витрат на відпочинок в літній період, відвідування театрів разом з дітьми, туристичних поїздок, забезпечення дітей технічними засобами, забезпечення дітей спортивними приладдями та музичним інструментом, що підтверджуються копіями договорів, білетів, фіскальними чеками, однак між сторонами виникають суперечки щодо визначення розміру аліментів з урахуванням віку та потреб кожної дитини, які неможливо врегулювати в позасудовому порядку.

Відповідач повинен у відповідності до вимог закону утримувати дітей, відчувати відповідальність за них, забезпечувати їм добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально.

Однак позивачем не доведено здатність відповідача сплачувати аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 3500,00 гривень, на кожну дитину, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При визначені розміру аліментів судом враховуються обставини, що передбачені ст.182 Сімейного кодексу України та виходячи з встановлених фактичних обставин, суд вважає можливим вимоги про стягнення аліментів задовольнити частково: Стягнути аліменти з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1, на утримання двох малолітніх дітей - сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, та сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 10 липня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття.

Слід також зазначити, що позивач не позбавлена можливості в майбутньому звернутись до суду з позовом або про зміну порядку та способу стягнення аліментів, або про зміну їх розміру. Окрім того, в разі понесення позивачем додаткових витрат на дитину, вона має право на відшкодування їх батьком дитини в порядку і розмірі, визначеному ст. 185 СК України.

Виходячи з положень ч.2 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати.

За змістом цієї норми права стягнення аліментів за час, що передує пред'явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались; особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов'язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати.

Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов'язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини.

У такому випадку суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до ч.2 та 3 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв'язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Разом з тим, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дітей за минулий час у розмірі 25905,94 грн., тобто за період з лютого 2018 року по травень 2018 року, оскільки позивачем не надано суду доказів звернення до відповідача у позасудовому порядку про надання матеріальної допомоги на утримання дітей, доказів досягнення між сторонами згоди щодо розміру такої допомоги та порядку її надання, які були порушені відповідачем неналежним виконанням, тобто матеріали справи не містять доказової бази того, що позивачем вживались заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не отримані нею у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Відповідно до ст.2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України)

Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_6, третя особа Служба у справах дітей Подільського районного в м. Києві державної адміністрації про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей та заборгованості по аліментах за минулий час, підлягає частковому задоволенню, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх дітей - сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, та сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 липня 2018 року та до досягнення дітьми повноліття, в іншій частині суд відмовляє у задоволенні позову.

Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до приписів ст. 137 ЦПК України визначено, що з витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

У своїй постанові Верховний Суд від 27.06.2018 р. по справі №826/1216/16 зауважив, що склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Судом встановлено, що позивачем понесено витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5625,00 грн, що підтверджено договором № б/н про надання правової допомоги від 20 червня 2018 року, звітом про надання послуг, актом приймання-передачі наданих послуг, дублікатом квитанції № 0.0..1 від 31 грудня 2018 року на суму 1500,00 гривень, дублікатом квитанції № 0.0..1 від 21 червня 2018 року на суму 1500,00 гривень, та переказом коштів в сумі 4910,85 гривень на особистий рахунок Додух Ольги Олексіївни.

Враховуючи те, що позивачем сплачено витрати на професійну правничу допомогу у розмір 5625,00 грн. відповідно до копій квитанцій, вказані витрати підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача на користь позивача.

За загальним правилом судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача ( ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд присуджує стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. , оскільки позивач звільнена від сплати судових витрат за подання позову про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 150, 180,181,182, 183,191 Сімейного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 206, 223, 259, 263-265, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_6, треті особи: Служба у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей та заборгованості по аліментів за минулий час, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх дітей - сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, та сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 липня 2018 року та до досягнення дітьми повноліття.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5625 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп.

Стягувач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженка м. Запоріжжя, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

Боржник: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_8, уродженець м. Києва, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до положень ч.1 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

С у д д я :