ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 454/2073/16-ц

провадження № 61-23529св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», подану його представником Сокуренком Євгеном Сергійовичем, на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 24 лютого 2017 року, ухвалене у складі судді Адамовича М. Я., та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 6 червня 2017 року, постановлену колегією у складі суддів: Бойко М. С., Ніткевича А. В., Копняк С. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», яке відповідно до зареєстрованої 14 червня 2018 року нової редакції Статуту змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначило, що 26 травня 2006 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк», яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», укладено кредитний договір № CGH0GA00000155, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 12 700 доларів США, кінцевим строком повернення яких є 17 травня 2010 року включно, зі сплатою 1 процента на місяць від суми залишку заборгованості за користування кредитом.

Оскільки позичальник свої зобов`язання за кредитним договором не виконував належним чином і припинив здійснювати сплату встановлених договором щомісячних платежів, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість, яка станом на 7 липня 2016 року становить 29 214,34 доларів США (за встановленим НБУ офіційним курсом гривні до долара США еквівалентно 725 684,21 гривень) і складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 8 538,87 доларів США, заборгованості за процентами у розмірі 20 269,07 доларів США і заборгованості за комісією у розмірі 406,40 доларів США.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 24 лютого 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що банк пропустив встановлений законом строк звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 6 червня 2017 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» відхилено, рішення Сокальського районного суду Львівської області від 24 лютого 2017 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про сплив позовної давності, оскільки вважав, що до таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі всебічного і повного з`ясування обставин справи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У червні 2016 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просить рішення Сокальського районного суду Львівської області від 24 лютого 2017 року і ухвалу апеляційного суду Львівської області від 6 червня 2017 року скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Заявник зазначає, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували до спірних правовідносин положення статті 1048 ЦК України, згідно з якою у разі відсутності іншої домовленості проценти за позикою виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Вважає, що, оскільки позичальник кредит не повернув, проценти підлягають нарахуванню і стягненню у межах трирічного строку позовної давності. В обґрунтування правильності таких тверджень посилається на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 2 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, яку суди помилково не застосували при вирішенні цієї справи.

Позиція інших учасників справи

У серпні 2017 року ОСОБА_1 подав заперечення на касаційну скаргу, у яких послався на безпідставність її доводів. Вказав, що банк не довів видачу йому кредитних коштів, оскільки будь-які докази на підтвердження цього у справі відсутні. Останній платіж у погашення боргу він здійснив у грудні 2008 року, а цей позов поданий у серпні 2016 року, тому висновок судів попередніх інстанцій про сплив позовної давності вважає правильним.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі і ухвалою цього суду від 25 жовтня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини справи

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 26 травня 2006 року між ОСОБА_1 і АТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір № CGH0GA00000155, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 12 700 доларів США на споживчі цілі, у тому числі 457,26 доларів США - на сплату страхових платежів, кінцевим строком повернення яких є 17 травня 2010 року включно, зі сплатою 1 процента на місяць від суми залишку заборгованості за користування кредитом.

Кредитна заборгованість підлягала погашенню щомісячними платежами у розмірі по 360,88 доларів США, які включають борг за кредитом, процентами і комісією. Вказані платежі підлягали сплаті у період з 25 по 30 число кожного місяця.

З поданого банком розрахунку заборгованості суди встановили, що станом на 7 липня 2016 року заборгованість ОСОБА_1 складає 29 214,34 доларів США, що за встановленим НБУ офіційним курсом гривні до долара США еквівалентно 725 684,21 гривень, і складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 8 538,87 доларів США, нарахованої станом на травень 2010 року заборгованості за комісією у розмірі 406,40 доларів США і нарахованої за період по 7 липня 2016 року включно заборгованості за процентами у розмірі 20 269,07 доларів США.

Оцінивши кредитний договір, суди встановили, що кредит підлягав погашенню щомісячними платежами, тобто зобов`язання позичальника включає окремі зобов`язання зі сплати чергових щомісячних платежів, останній із яких підлягав внесенню у строк до 17 травня 2010 року.

Також суди встановили, що відповідач останній платіж у рахунок погашення заборгованості здійснив 31 грудня 2008 року.

З цим позовом банк звернувся 2 серпня 2016 року.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції ОСОБА_1 подав заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК Українипозовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав і протягом часу її дії особа може розраховувати на примусовий захист свого порушеного права судом.

Згідно зі статтею 257 ЦК Українизагальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. До вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність строком в один рік (стаття 258 ЦК України).

Стаття 261 ЦК України визначає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Укладений сторонами кредитний договір встановлював окремі зобов`язання, які деталізували обов`язок ОСОБА_1 повернути борг частинами та передбачали самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку.

За таких обставин незалежно від визначенного у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання позичальником обов`язку з його внесення і обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Відповідні висновки щодо застосування норм матеріального права викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18.

Оскільки за умовами договору ОСОБА_1 зобов`язався повертати кредит, сплачувати проценти і комісію по 30 число кожного місяця впродовж строку кредитування (до 17 травня 2010 включно), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним зі щомісячних платежів починався з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Так як АТ КБ «ПриватБанк» пред`явив цей позов у серпні 2016 року, тобто після спливу позовної давності навіть щодо останнього щомісячного платежу, висновки судів попередніх інстанцій про сплив позовної давності за вимогами позивача щодо стягнення тіла кредиту, процентів і комісії, нарахованих в межах строку кредитування, є правильними.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після вчинення правопорушення. Застосування позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Встановивши, що АТ КБ «ПриватБанк» пропустив встановлений законом строк звернення до суду за захистом свого порушеного права щодо вимог про стягнення заборгованості, нарахованої у межах строку кредитування, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові у зв`язку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявив відповідач.

Разом з тим висновок судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами за період з 18 травня 2010 року по 7 липня 2016 року з підстав спливу позовної давності є помилковим.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК Українипозикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату процентів за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до 17 травня 2010 року включно.

По закінченню строку кредитування, починаючи з 18 травня 2010 року, позичальник мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Таким чином, положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК Українипро щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін можуть бути застосовані лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, оскільки у охоронних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Оскільки право АТ КБ «ПриватБанк» нараховувати ОСОБА_1 проценти, передбачені договором, припинилося зі спливом строку кредитування, вимоги позивача про стягнення заборгованості за процентами за період з 18 травня 2010 року по 7 липня 2016 року не підлягають задоволенню у зв`язку з необґрунтованістю, а не у зв`язку зі спливом позовної давності, як помилково послалися суди попередніх інстанцій.

Доводи заявника про те, що проценти за кредитом підлягають нарахуванню і сплаті щомісяця до дня повернення кредиту, з посиланням на правовий висновок Верховного Суду України, викладеним у постанові від 2 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, касаційний суд відхиляє.

У постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 Велика Палата Верховного Суду виклала висновок про те, що проценти за кредитом підлягають нарахуванню лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, у зв`язку з чим відступила від раніше висловлених Верховним Судом України у постанові від 2 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15 висновків щодо нарахування і стягнення процентів за кредитом протягом усього періоду користування кредитними коштами до дня фактичного виконання кредитного зобов`язання.

Таким чином, посилання заявника на те, що згідно зі статтею 1048 ЦК України він має право на стягнення процентів за користування кредитом у межах трирічного строку позовної давності, є помилковими.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (стаття 412 ЦПК України).

Так як рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 24 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 6 червня 2017 року, помилково відмовлено у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, нарахованої у період з 18 травня 2010 року по 7 липня 2016 року, з підстав спливу позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, касаційний суд скасовує судові рішення судів попередніх інстанцій у цій частині із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні таких вимог з підстав їх необґрунтованості.

У частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості, нарахованої до 17 травня 2010 року включно, з підстав спливу позовної давності, судові рішення судів попередніх інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 410 ЦПК Україниє підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції і ухвали апеляційного суду у відповідних частинах без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки касаційний суд відмовив АТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості, нарахованої у період з 18 травня 2010 року по 7 липня 2016 року, а в іншій частині судові рішення судів попередніх інстанцій залишив без змін, підстав для відшкодування заявнику понесених ним судових витрат у зв`язку з розглядом справи у касаційному суді чи нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, немає.

Керуючись статтями 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», подану його представником Сокуренком Євгеном Сергійовичем, задовольнити частково.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 24 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 6 червня 2017 року в частині вирішення позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, нарахованої у період з 18 травня 2010 року по 7 липня 2016 року, скасувати і ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог.

У іншій частині рішення Сокальського районного суду Львівської області від 24 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 6 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В. А. Стрільчук С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов А. С. Олійник С. О. Погрібний