РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 року місто Чернігів

Справа №751/6109/18

Провадження№2/751/322/19

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Ченцової С.М.

секретаря судового засідання Сащенко О.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2 (не прибув)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Чернігова цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2, в якій просить : визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 1 в будинку № 50-а по провул. Транзитний у м. Чернігові.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач є власником житлового приміщення на праві приватної власності за адресою: м. Чернігів, пров. Транзитний, 50-а/1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданого на підставі Договору купівлі-продажу. Відповідач в даному будинку не проживає з вересня 2009 року, що підтверджується складеним актом від 3 вересня 2018 року.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просила позов задовольнити. Пояснила, що відповідач являється їй сином, на протязі 10 років не проживає в будинку, з нею не спілкується. Неодноразово зверталася до відповідача з проханням виписатися. На даний час вона не взмозі сплачувати комунальні послуги, чоловік хворий і пенсія у неї невелика, тому вимушена звернутися до суду.

Відповідач в судове засідання не з»явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України З клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не зверталася, відзиву до суду не надала.

Вислухавши вступне слово позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом встановлено, що згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.8), на підставі договору купівлі-продажу від 27.12.1991 року, посвідченого Другою чернігівською державною нотаріальною конторою за р. № 2-4894, згідно якого Чернігівська фабрика індивідуального пошиву і ремонту взуття «РЕМВЗУТТЯ» продала, а ОСОБА_1 купила квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 6-7).

У квартирі АДРЕСА_3, крім позивача, зареєстровані чоловік позивачки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідач по справі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9-10, 13).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Підстави втрати права на користування житловим приміщенням регулюються ст. 71,72 ЖК України в разі користування житловим приміщенням в будинках державного і громадського фонду та ст. 405 ЦК України в разі користування майном (житлом) власника.

Як встановлено судом, квартира АДРЕСА_4 є майном (житлом) позивача, відповідач є членом її сім'ї, тому правовідносини між сторонами мають регулюватися відповідними нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім»ї власника втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності в житлі понад один рік без поважних причин, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В позові ОСОБА_1 стверджувала, що відповідач, який доводиться їй сином з вересня 2009 року, тобто більше 1 року, не проживає в будинку, належному позивачу.

03.09.2018 року, сусідами був складений акт, затверджений головою вуличного комітету № 29, згідно якого ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_5 зареєстрований, але фактично не проживає з 2009 року (а.с.5).

На думку суду позивачка довела той факт, що відповідач понад один рік не проживає за місцем реєстрації, отже на підставі вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, ОСОБА_2 слід визнати таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням.

Керуючись статтями 16, 319, 321, 391, 405 ЦК України, статтями 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (14000, АДРЕСА_6) до ОСОБА_2 (14000, АДРЕСА_6, НОМЕР_1 виданий Новозаводським ВМ УМВС України в Чернігівській області 12.07.1997 року) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою № 1 у будинку № 50-а, що знаходиться по провулку Транзитному у місті Чернігові.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 15 січня 2019 року.

Суддя С. М. Ченцова