єдиний унікальний номер справи 551/727/18
номер провадження 2/546/382/19
18 листопада 2019 року м. Решетилівка
Решетилівський районний суд Полтавської області у складі
головуючої судді Лизенко І.В.,
за участі секретаря судового засідання Коваленка А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в судовій залі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Провадження у справі відкрито 03 серпня 2018 року суддею Шишацького районного суду Полтавської області Рябченком В.В.
Ухвалою судді Шишацького районного суду Полтавської області Рябченка В.В. від 17 жовтня 2018 року, цивільну справу за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, передано для розгляду за підсудністю до Решетилівського районного суду Полтавської області.
27.12.2018 Решетилівським районним судом проведено автоматизований розподіл судової справи між суддями, за результатами якого склад суду для розгляду справи не визначено по причині відсутності необхідної кількості суддів.
За результатами повторно проведеного автоматизованого розподілу справ між суддями, який проведено 26.02.2019, справу передано на розгляд складу суду із головуючою Лизенко І.В., яка прийняла справу до провадження ухвалою від 21 травня 2019 року; справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін і призначено відкрите судове засідання на 15.10.2019.
15.10.2019 розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою сторін на 18.11.2019.
У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву, у якій просив розглядати справу без його участі, зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить їх задовольнити, при цьому не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час, дату і місце розгляду справи був повідомлений, клопотання про розгляд справи за його відсутності чи інших заяв по суті або з процесуальних питань від відповідача до суду не надходило. Відповідач не надав заперечень проти зазначених у позові обставин, зокрема щодо укладення між ним та банком договору про надання кредиту, приєднання ним до Умов і Правил надання банківських послуг, визнання ним Тарифів банку; копію позову і долучених до нього документів відповідач отримав, тому мав можливість ознайомитися з ними.
Отже, за письмової згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст. 280-281 ЦПК України.
Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
17.08.2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладено кредитний договір з відповідачем, згідно з умовами якого останній отримав кредит, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 7).
У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 7).
Таким чином, враховуючи відсутність заперечень відповідача та керуючись принципом диспозитивності, суд вважає встановленим, що 17.08.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання банківських послуг з використанням кредитної картки, шляхом приєднання, в порядку ст. 634 ЦК України, до умов запропонованих банком в письмових Умовах та Правилах надання банківських послуг, на підставі поданої відповідачем заяви (надалі - Заява), в якій міститься підпис зроблений від його імені про ознайомлення з цими Умовами та Правилами (а.с. 7, 9-32).
З наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача (а.с. 5-6) вбачається, що за вищевказаним картковим рахунком відповідачем проводилися операції зі зняття готівкових коштів та внесення коштів на повернення отриманого кредиту, відсотків за користування ним та штрафних санкцій.
Таким чином, даючи правову оцінку укладеному між сторонами договору, суд доходить висновку, що між позивачем та відповідачем був укладений договір карткового рахунку, який в розумінні змісту ст. 1066 ЦК України, є різновидом договору банківського рахунку, умовами якого було передбачено кредитування відповідача у межах кредитного ліміту (ст.1069 ЦК України).
Відповідно до приписів ч.2 ст.1069 ЦК України права та обов`язки сторін, пов`язанні з кредитуванням рахунка, визначаються відповідними положеннями про позику та кредит (параграфи 1 та 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.
Згідно із ч.2 ст.1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 ЦК України. Приписом ч. 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, якщо такою є грошові кошти, у тій самій сумі, у строк та в порядку, що встановленні договором.
Відповідно до Заяви, підписаної відповідачем, він ознайомлений та згоден з Тарифами банку (а.с. 7).
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Вказана правова позиція висловлена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 №444/9519/12.
Виходячи із правових висновків Верховного суду, у разі, якщо позивач реалізував своє право на стягнення боргу шляхом пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України або у разі спливу визначеного договором строку кредитування - він не має права нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом, оскільки у позичальника в цей момент виникає обов`язок погасити всю заборгованість повністю, а не щомісячними платежами, тому до даних правовідносин не можуть бути застосовані положення статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України і у позикодавця виникає право на стягнення суми боргу, з урахуванням положень статті 625 ЦК України.
Таким чином, суд приходить до висновку, що після звернення до суду з позовом, за яким ухвалено рішення Октябрським районним судом міста Полтави від 26.03.2012, банк не мав право нараховувати відсотки позичальнику відповідно до умов договору.
Вимога про стягнення з позичальника відсотків та інфляційних втрат в порядку статті 625 ЦК України, на яку він наразі має право, банком не заявлена.
Щодо вимог про стягнення неустойки суд приходить до наступних висновків.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).
За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі.
Позовна вимога про стягнення неустойки може бути додатковою як до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, так і до вимоги про стягнення процентів за кредитом.
Оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування - у зв`язку із пред`явленням позову, вимоги по якому були задоволені і заборгованість по кредитному договору стягнуто із позичальника (в тому числі комісію, яка нараховується банком одночасно із пенею і показана у розрахунку однією колонкою, та штрафи), що встановлено судом вище, то необґрунтованою є вимога позивача про стягнення нарахованої на проценти неустойки (борг по кредиту з часу винесення рішення від 26.03.2012 не збільшувався).
Таким чином, у задоволенні позову в частині стягнення пені, комісії та штрафів також слід відмовити.
Банком не надано доказів того, що борг, який він у позові просить стягнути однією сумою, не зазначивши його складові, є чимось іншим, аніж зазначені у розрахунку пеня, комісія, штрафи.
Отже, виходячи із зазначеного вище, суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі за безпідставністю вимог банку.
З урахуванням положень статті 141 ЦПК України, відсутні підстави для стягнення із відповідача на користь позивача понесеного позивачем судового збору.
На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. ст. 526, 549, 611, 625, 1049, 1054, 1066, ст.1069 ЦК України, керуючись ст. ст. 1-18, 81-82, 209-245, 259, 264, 265, 268, 280-281, 354, 355 ЦПК України, суд
Відповідачу направити копію заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України, протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про оскарження заочного рішення без задоволення, учасники мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Решетилівський районний суд Полтавської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Лизенко