РІШЕННЯ

іменем України

25 лютого 2019 року Сватівський районний суд

Луганської області

у складі головуючого судді Половинки В.О.

за участю секретаря судового засідання Концур А.І.

представника позивача ОСОБА_1

представника третьої особи

яка не заявляє самостійні вимоги Жаданової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву у справі за позовом ОСОБА_3, представник позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ретя особа, яка не заявляє самостійних вимог Служба у справах дітей Сватівської районної державної адміністрації Луганської області про розірвання шлюбу, визначення місце проживання дітей, т у цивільній справі № 426/23332/18

встановив:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4, в якому просить розірвати шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зареєстрований 04.09.2010 Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, актовий запис в книзі реєстрації актів цивільного стану № 407 та визначити місце проживання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з їх батьком ОСОБА_3.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що 04 вересня 2010 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб. Під час шлюбних відносин у них народився син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після отримання в 2014 році позивачем дозволу на проживання та роботу в Республіці Мальта, позивач разом з відповідачкою та дитиною ОСОБА_6 переїхали проживати до Мальти. ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивача та відповідачки на території Мальти народилася спільна дитина - син ОСОБА_6. Станом на момент подання позову спільне з відповідачкою життя однією сім'єю як чоловіка та жінки, які перебуваються у шлюбі, припинено. Близько року відповідачка залишила позивача разом з дітьми та почала проживати окремо від них, маючи близькі стосунки з іншими чоловіками. Проживати однією родиною з позивачем відповідачка не бажає, від виконання своїх подружніх обов'язків відмовляється. Фактичне місце проживання відповідачки в межах Мальти змінюється, постійне місце проживання в цій республіці у відповідачці відсутнє, свої побутові потреби вона забезпечує короткостроковим проживанням в орендованих для таких цілей приміщеннях, або в приміщеннях, що належать чоловікам, з якими відповідачка має позашлюбні стосунки. Крім цього відповідачка неодноразово виїжджала з Мальти на територію Російської Федерації та України у приватних розважальних цілях, не враховуючи при цьому інтереси та думку членів родини. Натепер відповідачка веде розважальний спосіб життя, ніде не працює, не має самостійного заробітку. Станом на дату звернення з цим позовом позивачу невідома навіть країна фактичного місцезнаходження відповідачки та конкретне місце її проживання. Родинний та фактичний зв'язок позивач з відповідачкою майже не підтримують. Справами родини відповідачка не турбується, природніми потребами, фінансовим, побутовим станом чи то станом здоров'я членів сім'ї відповідачка не переймається. Побачення відповідачки з дітьми мають разовий, не систематичний характер. Фактичної чи матеріальної участі у вихованні дітей відповідачка не приймає. Спільне господарство і побут позивача з відповідачкою не ведеться, нею не виконуються права та обов'язки, які за своїми ознаками притаманні подружжю. Примирення, подальше спільне життя і збереження шлюбу з відповідачкою за будь-яких обставин неможливе. Проживати з відповідачкою однією родиною позивач не може та не бажає. Подальше спільне життя із відповідачкою і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та інтересам їх дітей.

Представник позивача ОСОБА_7 в судовому засіданні наполягає на задоволенні позовних вимог, вважає, що примирення, подальше спільне життя і збереження шлюбу з відповідачкою неможливе. Проживати з відповідачкою однією родиною позивач не може та не бажає. Подальше спільне життя із відповідачкою і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та інтересам їх дітей. Проживання дітей з батьком буде повністю відповідати їх інтересам.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Служби у справах дітей Сватівської районної державної адміністрації Луганської області Жаданова А.В. просить прийняти рішення на розсуд суду.

Відповідачка ОСОБА_4 повторно в судове засідання не з'явилася, була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України та ст. 12-1 ЗУ "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" ( а.с. 91, 98, 99).

Відповідач про причини неявки до суду не повідомила. Заяви про розгляд справи за її відсутності не надходило, відзив на позовну заяву не подала.

Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 надав згоду на заочний розгляд справи.

Враховуючи повторну неявку у судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин та не повідомив причини неявки; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи, та з метою дотримання встановлених законодавством строків розгляду судом справи, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223 ЦПК України.

Суд, вислухавши представника позивача, представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Служби у справах дітей Сватівської районної державної адміністрації, дослідивши надані сторонами докази, оцінивши їх у сукупності, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, всебічно з'ясувавши обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

До такого висновку суд приходить, враховуючи наступні обставини:

04 вересня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, про що 04.09.2010 Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції в книзі реєстрації актів цивільного стану було зроблено відповідний актовий запис № 407 та видано Свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_3 (а.с. 6).

Під час шлюбних відносин у них народився син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з чим Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області 17.06.2011 видане Свідоцтво про народження серія НОМЕР_4 та зроблено відповідний актовий запис № 286 від 17.06.2011 (а.с. 13).

Після отримання в 2014 році позивачем ОСОБА_8 дозволу на проживання та роботу в Республіці Мальта, позивач разом з відповідачкою та дитиною ОСОБА_6 переїхали проживати до Мальти.

Станом на 29.11.2018 позивач та відповідачка є громадянами України, зареєстрованим місцем проживання яких є АДРЕСА_1 (а.с. 7-12).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивача та відповідачки на території Мальти народилася спільна дитина - син ОСОБА_6, про що органами влади цієї республіки 06.01.2015 виданий відповідний підтверджуючий документ (а.с.15-19).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 3 СК України, сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Судом з'ясовано що, станом на момент розгляду справи, спільне життя позивача та відповідача однією сім'єю як чоловіка та жінки, які перебуваються у шлюбі, припинено. Близько року відповідач залишила позивача разом з дітьми та почала проживати окремо від них. Проживати однією родиною з позивачем відповідачка не бажає, від виконання своїх подружніх обов'язків відмовляється. Фактичне місце проживання відповідачки в межах Мальти змінюється, постійне місце проживання в цій республіці у відповідачці відсутнє, свої побутові потреби вона забезпечує короткостроковим проживанням в орендованих для таких цілей приміщеннях. Станом на момент розгляду справи позивачу невідома навіть країна фактичного місцезнаходження відповідачки та конкретне місце її проживання. Родинний чи то фактичний зв'язок позивач з відповідачкою практично не підтримують. Справами родини відповідачка не турбується, фінансовим, побутовим станом чи то станом здоров'я членів сім'ї відповідачка не цікавиться. Побачення відповідачки з дітьми мають разовий, не систематичний характер. Фактичної та матеріальної участі у вихованні дітей відповідачка не приймає. Спільне господарство і побут позивача з відповідачкою не ведеться, нею не виконуються права та обов'язки, які за своїми ознаками притаманні подружжю.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що примирення, подальше спільне життя і збереження шлюбу з відповідачкою за будь-яких обставин неможливе. Проживати з відповідачкою однією родиною позивач не може та не бажає. Подальше спільне життя із відповідачкою і збереження шлюбу не можливе, суперечитиме інтересам позивача та інтересам їх дітей.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, не згодний на примирення, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Суд, вирішуючи справу про розірвання шлюбу, перш за все виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягаючи на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач через поведінку відповідачки не має намір зберігати з нею шлюб.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України).

Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить його інтересам, що має істотне значення, суд вважає, що вимоги позивача щодо розірвання шлюбу є обґрунтованими, позов підлягає задоволенню, а шлюб між сторонами підлягає припиненню шляхом його розірвання.

Вирішуючи питання щодо місця проживання дітей, суд приходить до наступного.

За змістом стаття 18 Конвенції про права дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Нормами ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Так само стаття 27 Конвенції Про права дитини дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

При визначенні місця проживання дітей інтереси дітей мають першочергове значення.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду постановою, прийнятою 30.05.2018 у справі № 343/1500/15-ц (касаційне провадження № 61-23861св18), акцентував на пріоритеті найкращих інтересів дитини, навівши аргументацію щодо дискримінаційного підґрунтя, на якому базується підхід до можливості розлучення дитини з матір'ю лише за виняткових обставин, про що зазначено в принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, яка не є юридично обов'язковим документом. Вона стала основою для розробки Конвенції ООН про права дитини 1989 року, яка, на відміну від Декларації, є юридично обов'язковим міжнародним договором.

Ухвалюючи рішення від 11.07.2017 (заява № 2091/13) у справі «М. С. проти України», Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Верховний Суд, врахувавши положення ст. 51 Конституції України, ст. 7, ст. 157 СК України, а також рішення ЄСПЛ від 11.07.2017 (заява № 2091/13) «М. С. проти України», зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Через застосування у справі презумпції «на користь матері» суди звужують обсяг правової оцінки обставин, безпідставно обмежуються встановленням відсутності «виняткових обставин» і нехтують вивченням подальших «не виняткових» обставин, які мають значення при забезпеченні найкращих інтересів дітей учасників справи. Повно та всебічно дослідивши обставини справи щодо визначення місця проживання малолітніх дітей, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, установивши в цій частині, що мати дітей неналежно виконує батьківські права, а також створення батьком належних умов для проживання, виховання та забезпечення дітей, Верховний Суд зазначив, що суд першої інстанції в указаній частині дійшов обґрунтованого висновку про залишення проживати з батьком трьох малолітніх дітей, 2011, 2012 та 2014 років народження, що відповідає їх найкращим інтересам.

Судом з'ясовано, що позивач ОСОБА_3 разом з дітьми проживає натепер в Республіці Мальта. Місце фактичного проживання відповідачки в цій країні відсутнє, теперішнє місцезнаходження позивачки невідоме.

Відповідно до письмового документу, виданого 25.07.2018 підрозділом медичної координації Адміністрації лікувальної установи «Матер Дей», ОСОБА_3, власник ідентифікаційної картки НОМЕР_5 та паспорта НОМЕР_6, на даний момент працює у лікарні «Матер Дей» на посаді старшого ординатора відділення урології за безстроковим трудовим договором, зайнятість - повна (а.с. 20-22а).

Ліцензією від Президента Республіки Мальта, виданою у Палаці Великого Магістра, м. Валлетта, Мальта 10.07.2017, а також Свідоцтвом про реєстрацією у медичному реєстрі, виданим Медичною радою - Мальта, так саме підтверджується факт працевлаштування позивача - кандидата медичних наук ОСОБА_3 на роботі в Республіці Мальта з правом займатися медичною практикою (а.с. 23-26).

Відповідно до письмового документу, виданого 18.06.2018 відділом з питань ідентифікації населення Мальта, позивач ОСОБА_3, власник паспорта громадянина України НОМЕР_6, на даний момент проживає на Мальті, дозвіл на проживання НОМЕР_7. Дозвіл на роботу НОМЕР_8 дає йому право працювати та жити на Мальті, а також займати посаду старшого ординатора відділення урології у лікарні «Матер Дей». Відповідно до цього ж документу від 18.06.2018р., ОСОБА_3 проживає на Мальті разом зі своєю дружиною ОСОБА_4, власницею паспорта громадянина України НОМЕР_9 та двома дітьми - ОСОБА_5, дозвіл на проживання НОМЕР_10 та паспорт НОМЕР_11 та ОСОБА_6, дозвіл на проживання НОМЕР_10 та паспорт НОМЕР_12 ( а.с. 31-34).

Відповідно до виданого 06.06.2018 Відділом міграції та підтримки клієнтів Міністерства освіти та праці Мальти письмовим документом підтверджується, що учні ОСОБА_6 (ідентифікаційна картка НОМЕР_13) та ОСОБА_5 (ідентифікаційна картка НОМЕР_14), громадянство: Україна, діти ОСОБА_3 (ідентифікаційна картка НОМЕР_15), який проживає за адресою: АДРЕСА_2, відвідують початкову школу Коледжу Сентк Клер у м. Сліма. Причина зарахування дітей до школи - їх батько має тут постійну роботу (а.с. 35-38).

Довідкою, виданою 01.06.2018 головним тренером спортивного клубу Академії «Аква», підтверджується, що ОСОБА_3 (НОМЕР_16), батько ОСОБА_5 (НОМЕР_17) та ОСОБА_6 (НОМЕР_18) приводив своїх дітей на заняття з плавання до спортивного клубу Академії «Аква» двічі на тиждень, починаючи з 02 жовтня 2017 року до цього моменту, пропусків занять не було (а.с. 39-42).

Довідкою від 01.06.2018 підтверджується, що ОСОБА_3 (НОМЕР_16), батько ОСОБА_5 (НОМЕР_17) та ОСОБА_6 (НОМЕР_18) приводив своїх дітей на заняття з гімнастики до клубу «Чун Джімнестікс», акредитованого Кваліфікаційною радою Мальти, двічі на тиждень, починаючи з вересня 2017 року до цього моменту, пропусків занять не було(а.с. 43-46).

Довідкою від 01.06.2018, виданою Академією тенісу «Гордон Асіак» Спортивний клуб «Марса» м. Марса підтверджується, що ОСОБА_3 (НОМЕР_16), батько ОСОБА_5 (НОМЕР_17) та ОСОБА_6 (НОМЕР_18) приводив своїх дітей на заняття з тенісу до Академії тенісу «Гордон Асіак» двічі на тиждень, починаючи з січня 2017 року до цього моменту, пропусків занять не було (а.с.47-50).

Вищевикладеними доказами підтверджується, що на теперішній час діти позивача проживають разом з позивачем та тісно інтегровані в суспільство і соціум місця свого теперішнього проживання - Республіка Мальта, володіють мовою держави проживання, отримують там освіту, духовне, спортивне і фізичне виховання. А це значить, що діти позивача, проживаючи разом з позивачем, мають рівень життя, необхідній для їх фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку.

Суд вважає, що саме батько дітей, з якими вони постійний час та станом на дату прийняття рішення, спільно проживають, та який фактично одноосібно виховує дітей, несе основну відповідальність за їх забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку та виховання дітей позивача.

Судом не встановлено жодного доказу на підтвердження участі відповідачки у вихованні та утриманні дітей. І навпаки усі наявні докази підтверджують одноособову участь позивача у вихованні та розвитку дітей.

Приймаючи рішення у справі, суд також враховує, що не маючи роботи, постійного місця проживання на Мальті та окремого дозволу на проживання в цій країні, а знаходячись там легально тільки на підставі статусу дружини позивача, який має там постійну роботу та право на проживання, у разі задоволення цього позову та розірвання шлюбу, позивачка втратить усі легітимні підстави перебування на Мальті. З цього часу вона або продовжуватиме перебувати там нелегально, що у будь-який час може призвести до видворення її з Мальти, або вона змушена буде добровільно покинути територію цієї країни.

Судом встановлено, що у власності відповідачки знаходиться лише квартира на території, що тимчасово не підконтрольна владі АДРЕСА_1. Місце роботи та інші джерела отримання доходу в Україні у відповідачки відсутні.

Відтак, повернення дітей разом з відповідачкою до вказаної території буде зашкоджувати їх інтересам. Умови перебування та виховання дітей в такому разі значно погіршаться через погіршення рівня їх життя, який вони мають натепер на території Мальти.

Через незавершений контракт на роботу в Республіці Мальта, відсутність роботи та легальних умов перебування позивача у м. Луганську, повернення його проживати у це місто є неможливим.

Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ч. 1 ст. 160 СК України).

Згідно ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Приписами ч. 2 ст. 161 СК України, також визначено, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідачка самостійного доходу не має, що, на думку суду, унеможливлює згідно ч. 2 ст. 161 СК України залишення дітей проживати разом з нею.

При цьому, при вирішенні даного спору, суд враховує, що згідно ч. 1 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право на регулярні особисті стосунки і прямі контакти з обома батьками. Дитина та її батьки для возз'єднання сім'ї мають право на вільний в'їзд в Україну та виїзд з України у порядку, встановленому законом (ч. 1 ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства»).

Аналогічна позиція міститься в статті 10 Конвенції про права дитини, якою передбачено, що відповідно до зобов'язання Держав-учасниць за пунктом 1 статті 9 заява дитини чи її батьків на в'їзд у Державу-учасницю або виїзд із неї з метою возз'єднання сім'ї повинна розглядатися Державами-учасницями позитивним, гуманним і оперативним чином. Держави-учасниці надалі забезпечують, щоб подання такого прохання не призводило до несприятливих наслідків для заявників та членів їх сім'ї. Дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право підтримувати на регулярній основі, за виключенням особливих обставин, особисті відносини і прямі контакти з обома батьками. 3 цією метою і відповідно до зобов'язання Держав-учасниць за пунктом 2 статті 9 Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами.

Ухвалою суду від 03.12.2018 до участі у справі залучено службу у справах дітей Сватівської районної державно адміністрації із процесуальним статусом третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Відповідно до положень ст. 19 СК України третьою особою надано висновок від 22.12.2018р. № 01-24/1117 про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 та малолітнього ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2.

В своєму висновку служба у справах дітей Сватівської райдержадміністрації, як орган опіки та піклування, виходячи з матеріалів справи, встановила, що малолітні ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 натепер проживають та тісно інтегровані в суспільство теперішнього місця проживання - Республіки Мальта. Такий висновок третьої особи відповідає встановленим судом фактичним обставинам справи. Також, в своєму висновку від 22.12.2018 № 01-24/1117 третя особа повідомила про неможливість у повному обсязі вивчити умови проживання дітей у родині батька ОСОБА_3, провести бесіди з батьком та дітьми тощо через територіальну віддаленість теперішнього місця їх проживання.

Висновок від 22.12.2018р. № 01-24/1117 не містить категоричних заперечень третьої особи щодо визначення місця проживання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 з їх батьком ОСОБА_3. В судовому засіданні уповноважений представник служби у справах дітей Сватівської райдержадміністрації, з урахуванням обставин справи, заперечень проти задоволення позову не висловила, просила розглянути справу та винести рішення на розсуд суду.

Отже судом встановлено, що предметом цього позову є також визначення місця проживання дітей виходячи з їх реальних потреб. Відповідно до українського та міжнародного законодавства кожен з батьків не буде позбавлений права та реальної можливості на участь в вихованні та спілкуванні дітей.

Таким чином, аналіз викладених вище обставин, дає підстави для висновку суду про задоволення позовних вимог в повному обсязі щодо розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 10, 27 Конвенції про права дитини;

ст.ст. 104, 105, 110, 112, 160, 161СК України; ст. ст. 8, 15 Закону України «Про охорону дитинства»; ст. ст. 4.5.12.13,76-81, 259, 263, 264, 265 , ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_3, представник позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Служба у справах дітей Сватівської районної державної адміністрації Луганської області про розірвання шлюбу, визначення місце проживання дітей задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, зареєстрований 04 вересня 2010 року Луганським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, актовий запис в книзі реєстрації актів цивільного стану №407.

Визначити місце проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 разом з їх батьком ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 судовий збір в розмірі 1409, 60 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до Луганського апеляційного суду через Сватівський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 06 березня 2019 року.

Суддя Сватівського

районного суду: В.О.Половинка