КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №369/4153/18

провадження № 22-ц/824/1227/2019

14 січня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів :

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І.М., Семенюк Т.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 вересня 2018 року в складі судді Дубас Т.В.,

встановив:

У квітні 2018 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі - ПрАТ «СК «ПЗУ Україна») звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_2 на свою користь суму завданої майнової шкоди в порядку регресу в розмірі 24 159,18 грн. та відшкодувати витрати на оплату судового збору.

Посилалося на ті підстави, що 30 червня 2017 року між ПрАТ СК «ПЗУ Україна» та ОСОБА_2 було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу № НОМЕР_5, за яким страховик зобов'язався відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме: автомобіля марки Cherry Eastar, держаний реєстраційний номер НОМЕР_1.

27 серпня 2017 року в селі Софіївська Борщагівка Київській області сталася дорожньо-транспортна пригода ( далі - ДТП), за участю забезпеченого автомобіля Cherry Eastar, державний реєстраційний номер. НОМЕР_1, під управлінням ОСОБА_2, та автомобіля Honda Civic, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під управлінням ОСОБА_3

Відповідно до постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.09.2017 року особою, винною в настанні ДТП, визнано ОСОБА_2 та притягнуто останню до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України.

Відповідно до звіту №185264 від 06.09.2017 вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Honda Civic, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, становить 47 918 грн., вартість матеріального збитку, завданого власнику вказаного автомобіля - 27 429,22 грн.

ПрАТ &qun ;СК &quco;ПЗУ Україна&qu&q; сплатило на користь потерпілої особи страхове відшкодування в сумі 24 159, 18 грн. Виплата страхового відшкодування була здійснена на підставі заяви про настання страхового випадку від 30.08.2017 року та страхового акту №UA 017/ L01/01 від 16.11.2017 року. Факт виплати підтверджується платіжним дорученням №8315 від 17.11.2017 року.

У зв'язку з тим, що відповідач письмово не повідомила позивача про настання страхової події протягом трьох робочих днів після настання ДТП, після виплати страхового відшкодування на користь потерпілої особи у позивача виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди в порядку регресу.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 вересня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» відшкодування майнової шкоди в порядку регресу в розмірі 24 159,18 грн. та судові витрати у розмірі 1762 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 вересня 2018 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Свої доводи мотиву тим, що судом першої інстанції не були прийняті до уваги та застосовані постанова ВСУ від 16.09.2015 ( справа №6-284цс15) та постанова ВСУ від 31.05.2017 ( справа №753/16740)15-ц.

В ході судового розгляду судом не був належним чином досліджений той факт, що в день скоєння ДТП вона була повідомлена про смерть її родича, похорон якого відбувся наступного дня, 28.08.2017 р. у м. Вінниця, тому вона була змушена їхати до іншого міста. Повернулася вона лише 16.09.2017 р. Дану обставину підтверджують квитки, копія свідоцтва про смерть, які не були досліджені судом.

Зазначила, що факт страхового випадку ніким не оспорюється, він зафіксований правоохоронними органами, винна в ДТП особа притягнута до адміністративної відповідальності, позивач добровільно сплатив страхове відшкодування, після скоєння ДТП вона зателефонувала позивачу та повідомила про страховий випадок.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПрАТ &q?а ;СК &q?йн;ПЗУ Україна&q?ст; просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Зазначив, що при розгляді даної справи суд може відійти від правової позиції ВСУ у справі №6-284цс15 з приводу того, що лише факт необґрунтованої страхової виплати надає право страховику звертатись до винної особи з позовом в порядку регресу, оскільки в жодному з положень Закону України &q?ьк;Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів&q?і ; не ставиться право страховика на звернення з вимогами до винних осіб в порядку регресу в залежність від факту проведення необґрунтованої виплати.

Сам факт невиконання винними водіями обов'язку щодо подачі заяви та надання їх транспортних засобів на огляд може призвести до необґрунтованих виплат, а тому винні водії за спеціальним законом можуть нести відповідальність за свої дії.

Не заперечував, що після скоєння ДТП відповідач зателефонувала у ПрАТ &quДТ;СК &q?ов;ПЗУ Україна&q?ва; та повідомила про страховий випадок. При цьому працівник ПрАТ &q?хо;СК &q?до;ПЗУ Україна&q?ра; повідомив, що відповідач повинна приїхати до страхової компанії протягом трьох робочих днів, написати заяву про настання страхового випадку та додати копію протоколу про адміністративне правопорушення.

Надані позивачем копії посадочних документів не є доказами поважності причин пропуску строку повідомлення про настання ДТП.

Відповідно до положень ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, відповідач спричинила ДТП та всупереч вимогам статті 33 Закону України &qu с;Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу&quco;, без поважних причин письмово не повідомила страховика у встановлений законом строк про страховий випадок, тому страховик, виплативши страхове відшкодування особі, якій завдано шкоди внаслідок ДТП, має право на страхове відшкодування у порядку регресу до винної особи.

З вказаним висновком суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки він не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено, що 30 червня 2017 року між ПрАТ СК «ПЗУ Україна» та ОСОБА_2 був укладений договір серії НОМЕР_5 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу марки Cherry Eastar, держаний реєстраційний номер НОМЕР_1.

27 серпня 2017 року в селі Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області сталася ДТП за участю автомобіля Cherry Eastar, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, та автомобіля Honda Civic, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Згідно з постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 вересня 2017 року ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

За результатами ДТП власнику пошкодженого автомобіля марки «Honda Civic», д.н.з. НОМЕР_2 на підставі заяви ОСОБА_3 від 30.08.2017 року про виплату страхового відшкодування (а.с.9-15) та страхового акту № UA 017/L01/01 від 16.11.2017 р. (а.с.8) перераховано суму страхового відшкодування у розмірі 24 159,18 грн., що підтверджується платіжним дорученням №8315 від 17.11.2017 року(а.с.25).

Розмір виплаченого страхового відшкодування у сумі 24 159,18 грн. був визначений на підставі звіту №185264 про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу, складеного ОСОБА_5 (ТОВ «СОС Сервіс Україна») (а.с.16-23).

ПрАТ &qugi;СК &qucm;ПЗУ Україна&qu00; вказувало на те, що ОСОБА_2 письмово не повідомила його, як страховика, про настання страхової події у строки, встановлені статтями 33,38 Закону України &quне;Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів&q?ну;, унаслідок чого у нього виникло право регресної вимоги до відповідача.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначені обов'язки учасників ДТП (стаття 33), а також підстави для звернення страховика з регресним позовом до страхувальника (стаття 38).

Відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Необґрунтована виплата страхового відшкодування має місце у разі, коли страховика не було повідомлено про страховий випадок жодним з учасників ДТП, що призвело до неможливості страховика встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи, ПрАТ &qucm;СК &qule;ПЗУ Україна&qubo; добровільно сплатило на користь потерпілої особи страхове відшкодування на підставі заяви про настання страхового випадку від 30.08.2017 та страхового акту від 16.11.2017, страховий випадок мав місце і ніким не оспорювався, винна особа притягнута до адміністративної відповідальності. У страховика була можливість самостійно встановити всі обставини страхового випадку.

Ураховуючи викладене, посилання суду першої інстанції на вимоги статей 33, 38 Закону України &qu;t;Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів&q?ги; для стягнення страхового відшкодування в порядку регресу є помилковими та не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки обставини ДТП встановлені, підтверджуються матеріалами справи та не заперечуються позивачем, страховик необґрунтованих витрат не здійснив.

Сам по собі факт письмового неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення судового рішення, яке має базуватися на загальних положеннях та підставах про відшкодування збитків.

Обмеження набуття права зворотної вимоги (регресу) до завдавача шкоди у разі неповідомлення страховика протягом трьох днів з моменту ДТП про вказану подію за умови встановлення факту ДТП, причин та обставин її настання, розміру заподіяної шкоди, які визначені у статті 38 Закону України &quпо;Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів&q?на; зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування ним страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об'єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 10 жовтня 2018 (справа №371/6159/16-ц).

Правова позиція Верховного Суду України, висловлена в постанові від 16 вересня 2015 року (справа №6 -284цс15), не містить в собі висновок про те, що лише факт необґрунтованої страхової виплати надає право страховику звертатись до винної особи з позовом в порядку регресу.

Верховний Суд України у вказаній справі дійшов висновку, що за умови встановлення факту настання страхового випадку та визнання його страховиком, сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

За таких обставин рішення суду першої інстанції не може вважатись законним й обґрунтованим, тому відповідно до п.1, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно з ч.1, ч.13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Виходячи з положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з ПрАТ &ques;СК &quma;ПЗУ Україна&qu;к; на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2643 грн.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 вересня 2018 рокускасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» ( 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 40, п/р 6901 в АТ &qud:;УкрСиббанк&qusp; МФО 351005, ) на користь до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_4) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 643 ( дві тисячі шістсот сорок три) гривні.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 14 січня 2019 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк