Єдиний унікальний номер 243/6015/17 Номер провадження 22-ц/804/125/19
Головуючий у 1 інстанції Кузнецов Р.В.
Суддя доповідач Тимченко О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2019 року

Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Тимченко О.О.,

суддів: Азевича В.Б., Космачевської Т.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну № 243/6015/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_3, від імені якого діє ОСОБА_4

на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 02 жовтня 2018 року (суддя Кузнецов Р.В.), ухваленого в приміщенні Красноармійського міськрайонного суду Донецької області,-

ВСТАНОВИВ:

В липня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 12 жовтня 2002 року вони із відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 26 жовтня 2016 року їх шлюб був розірваний. Свої вимоги мотивує тим, що в даному шлюбі ними було придбано автомобіль Daewoo Nexia СПГ, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований 27 лютого 2008 року, який зареєстрований за відповідачем. Після розлучення вказаний автомобіль залишився у користуванні у відповідача, у зв'язку із чим вона не має можливості ні користуватися вказаним автомобілем ні отримати частку у грошовому еквіваленті. З метою встановлення вартості спільного майна на момент виникнення спору з приводу розподілу автомобіля, вона здійснила оцінку автомобіля Daewoo Nexia СПГ, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований 27 лютого 2008 року, вартість якого склала 81 320,00 грн. В подальшому вона уточнила свої позовні вимоги, та просила суд визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 автомобіль Daewoo Nexia СПГ, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 81 320,00 грн. Здійснити поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, а саме залишити у власності ОСОБА_3 автомобіль Daewoo Nexia СПГ, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 81 320,00 грн. Стягнути з ОСОБА_3 на її користь 75 660,00 грн. у якості компенсації її частки у загальній вартості майна, що є спільною сумісною власністю. Крім того, просить суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь судовий збір у розмірі 640,00 грн., витрати на проведення оцінки у сумі 250,00 грн. та витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 2500,00 грн.

ОСОБА_3 в серпні 2017 року звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому зазначив, що з ОСОБА_2 він перебував у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у них народилося двоє дітей, вони проживали однією сім'єю, вели спільне господарство, спільно розпоряджалися грошовими коштами, придбали за зароблені ним кошти та грошові кредити автомобіль, одежу, продукти харчування, меблі в оселю, комп'ютерну техніку, тощо. В 2016 році вони перестали проживати однією сім'єю і рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 26.10.2016 року їх шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу вони із ОСОБА_2 домовилися, що вона разом із дітьми буде проживати в його будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, а йому у власності залишиться автомобіль. В грудні 2016 року йому стало відомо, що ОСОБА_2 виїхала з його будинку і забрала все спільне нажите ними майно. Вважає, що під час шлюбу ними було придбане наступне майно: автомобіля Daewoo Nexia СПГ, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований 27 лютого 2008 року, вартість якого складає 66 740,00 грн., холодильник вартістю 10 000,00 грн., ноутбук вартістю 7 000,00 грн., мобільний телефон вартістю 3 600,00 грн., диван вартістю 7 000,00 грн., утюг вартістю 5 000,00 грн., газова плита б/у вартістю 500,00 грн., інтернет з WI-FI вартістю 1 600,00 грн., ковдра вартістю 500,00 грн., подушки вартістю 1 000,00 грн., ковдра вартістю 1 000,00 грн., постільна білизна вартістю 1 500,00 грн., завіски вартістю 500,00 грн., посуд вартістю 2 500,00 грн., фотоапарат вартістю 1 000,00 грн., дитячий меблевий гарнітур вартістю 2 500,00 грн. Крім того за час шлюбу ним для сімейних потреб бралися кредити у ПАТ Акціонерний банк «Експресс-Банк» на загальну суму 40 167,26 грн. Кредит ним погашено, станом на 25.07.2017 року заборгованості не має. У ПАТ «Сбербанк» ним було сплачено кредиту на суму 16 169,87 грн., у ВАТ «Державний ощадний банк України» ним було сплачено 6 564,76 грн., у ПАТ «Приват Банк» ним було сплачено 8 197,02 грн., по кредитній картці ПАТ КБ «Приват Банк» на потреби сім'ї було використано 2 080,91 грн. Усього у ПАТ КБ «Приват Банк» ним було сплачено 10 277, 93 коп. У ПАТ «УкрСибБанк» ним було сплачено 2 355,90 грн. Усього за період сумісного проживання ним було виплачено кредитів у розмірі 75 535,72 грн. Оскільки позивачка звернулася до суду із позовом про поділ майна, він вимушений звернутися до суду із зустрічним позовом про поділ майна подружжя. Просив суд визнати майно: автомобіль Daewoo Nexia СПГ, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований 27 лютого 2008 року, вартість якого складає 66 740,00 грн., холодильник вартістю 10 000,00 грн., ноутбук вартістю 7 000,00 грн., мобільний телефон вартістю 3 600,00 грн., диван вартістю 7 000,00 грн., утюг вартістю 5 000,00 грн., газова плита б/у вартістю 500,00 грн., інтернет з WI-FI вартістю 1 600,00 грн., ковдра вартістю 500,00 грн., подушки вартістю 1 000,00 грн., ковдра вартістю 1 000,00 грн., постільна білизна вартістю 1 500,00 грн., завіски вартістю 500,00 грн., посуд вартістю 2 500,00 грн., фотоапарат вартістю 1 000,00 грн., дитячий меблевий гарнітур вартістю 2 500,00 грн. та кредитні кошти у сумі 75 535,72 грн. спільною сумісною власністю подружжя. Залишити йому у власності автомобіль Daewoo Nexia СПГ, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований 27 лютого 2008 року, вартість якого складає 66 740,00 грн., а ОСОБА_2 залишити у власність усе інше майно вартістю 43 700,00 грн. та кредитні грошові кошти у розмірі 75 535,72 грн. Крім того просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти у розмірі 670,00 грн. за оплату судового збору, витрати за проведення експертної оцінки у розмірі 400,00 грн. та витрати за оплату юридичних послуг у розмірі 2 500,00 грн.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 02 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя задоволено частково: визнано транспортний засіб - автомобіль Daewoo Nexia СПГ, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. Проведено розподіл транспортного засобу - автомобіля Daewoo Nexia СПГ, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, залишивши транспортний засіб - автомобіль Daewoo Nexia СПГ, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, у праві власності ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Стягнуто з ОСОБА_3, на користь ОСОБА_2, 1/2 частку вартості автомобіля Daewoo Nexia СПГ, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в сумі - 33 370 грн. 00 коп. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, судовий збір у розмірі 282 грн. 30 коп., витрати за проведення експертизи у розмірі 250 грн. 00 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 2 500 грн. 00 коп. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати за проведення експертизи у розмірі 400 грн. 00 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 2 500 грн. 00 коп. В іншій частині первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким визнати право власності спільної сумісної власності на майно набуте за час знаходження у шлюбі та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 різницю в вартості майна у сумі 11 520 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не правильно застосовано норми матеріального права та викладені висновки у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи. Суд безпідставно не визнав придбані речі для благоустрою житла об'єктом спільного майна, а саме: холодильник вартістю 10 000 грн., ноутбук вартістю 7 000 грн., мобільний телефон вартістю 3 600 грн., диван вартістю 7 000 грн., утюг вартістю 500 грн.,газова плита б/к вартістю 500 грн., інтернет с Wi Fi вартістю 1 600 грн., ковдра вартістю 500 грн., подушки вартістю 1 000 грн., постільна білизна вартістю 1 500 грн.,завіски вартістю 500 грн., одіяло вартістю 1 000 грн., посуд вартістю 2 500 грн.,фотоапарат вартістю 1 000 грн., дитячий меблевий гарнітур вартістю 2 500 грн., а усього на 43 700 грн. Висновок суду, що ОСОБА_3 не довів факт придбання та існування зазначеного в позові майна, яке підлягає поділу, спростовується показаннями свідків з боку ОСОБА_2, які підтвердили той факт, що майно, яке є об'єктом сумісної власності, існувало.

Згідно із ст. 274 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи та справи, що виникають з трудових правовідносин.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідно ст. 7 п. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суд вважає, що апеляційна скарга задоволеною не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 12 жовтня 2002 року знаходилися у зареєстрованому шлюбі (а.с. 14).

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 26 жовтня 2016 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано (а.с. 15).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги доведені належними і допустимими доказами лише частково, заперечення ОСОБА_3 також лише частково ґрунтуються на законі та зібраних у справі доказах, тому позов слід задовольнити в частині доведених позовних вимог.

Такий висновок суду першої інстанції є вірним та ґрунтується на вимогах діючого законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на судовий захист оспорюваних або не визнаних прав.

Відповідно до Конституції України засади регулювання шлюбу і сім'ї визначаються виключно законами України; шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї (частина перша статті 51, пункт 6 частини першої статті 92). У статті 3 Кодексу встановлено, що сім'я створюється на підставі шлюбу та на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, серед яких визначено проживання жінки та чоловіка однією сім'єю.

Рівність прав і обов'язків у шлюбі та сім'ї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями Сімейного Кодексу та Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. (стаття 60 Сімейного Кодексу України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно із якою, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної власності подружжя.

Як вбачається із положень СК України та узгоджується із правовим висновком ВСУ у справі 6-539цс16 до складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У ст. 68 СК України зазначається, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.п.15, 19 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті106,107 СК) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109,110 СК), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2ст. 72 СК). Вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Положеннями ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Судом першої інстанції встановлено із відповіді Регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області 1443 від 02 лютого 2017 року та із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії АНС № 145227 і не оспорюється відповідачем, що за час шлюбу сторонами за спільні кошти був придбаний транспортний засіб автомобіль марки Daewoo Nexia 2007 року випуску, зареєстрований 27 лютого 2008 року за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13, 41).

Шлюбного договору, яким би були визначені частки майна подружжя при розірванні шлюбу сторони не укладали.

Відповідно до висновку № 134 експертного авто товарознавчого дослідження по оцінці транспортного засобу від 03 липня 2017 року, складеним експертом-автотоварознавцем ОСОБА_5 ринкова вартість автомобіля Daewoo Nexia, складає 81 320,00 грн. (а.с.10-11).

Відповідно до висновку експертного товарознавчого дослідження № 150/17 від 22 липня 2017 року проведеного судовим експертом ОСОБА_6 ринкова вартість автомобіля Daewoo Nexia, складає 66 740,00 грн. (а.с.43-47).

Згідно довідки наданої ПАТ Акціонерний банк «Експрес-Банк» від 25 липня 2017 року № 0609/32, вбачається, що ОСОБА_3 було надано наступні кредити: 26 березня 2010 року на загальну суму 6 000,00 грн. Заборгованість погашена повністю; 28 лютого 2012 року на загальну суму 10 000,00 грн. Заборгованість погашена повністю; 24 жовтня 2013 року на загальну суму 17 000,00 грн. Заборгованість погашена повністю (а.с. 48).

Згідно довідки наданої ПАТ «Сбербанк» від 20 липня 2017 року № 94/3152-15, вбачається, що ОСОБА_3 з 23 вересня 2015 року по 24 жовтня 2016 року згідно кредитного договору № 48742-ФО/2015/73 від 23 вересня 2015 року сплатив в рахунок погашення основної заборгованості, процентів, пені та комісії наступні платежі: сума сплати заборгованості по кредити разом у розмірі 5 397,01 грн., сума сплати нарахованих процентів разом у розмірі 4 139,91 грн. (а.с. 49).

Згідно довідки наданої ПАТ «Сбербанк» від 20 липня 2017 року № 95/3/52-15, вбачається, що ОСОБА_3 з 29 листопада 2013 року по 03 березня 2015 року згідно кредитного договору № 73#8 від 29 листопада 2013 року сплатив в рахунок погашення основної заборгованості, процентів, пені та комісії наступні платежі: сума сплати заборгованості по кредити разом у розмірі 3 504,61 грн., сума сплати нарахованих процентів разом у розмірі 3 035,89 грн (а.с. 50).

Згідно із довідкою по рахунку ПАТ КБ «Приват Банк» від 20 липня 2018 року № 8VAEQKOTORR1VRN у ОСОБА_3 відкрито рахунок № НОМЕР_2 реструктуризації із кредитним лімітом 4 050,18 грн. (а.с. 51).

Згідно із заявою позичальника № KTH3RN92657988 вбачається що ОСОБА_3 було отримано кредит у розмірі 6 277,00 грн. у ПАТ КБ «Приват Банк» (а.с. 52), згідно із графіком погашення кредиту вбачається, що кредит ОСОБА_3 сплачено у повному обсязі (а.с. 53).

Відповідно до договору № 0 про надання споживчого кредиту та застави рухомого майна, вбачається, що 21 березня 2011 року ОСОБА_3 було отримано у ПАТ «УкрСибБанк» кредит у розмірі 2 121,00 грн. (а.с. 54-55).

Згідно із договором поруки № 7436-А від 24 травня 2007 року, вбачається, що ОСОБА_3 отримано кредит у розмірі 5 000,00 грн. (а.с. 56-57).

Згідно із кредитним договором № 002-04124-270810 від 27 серпня 2010 року вбачається, що ОСОБА_7 отримала кредит у ПАТ «Дельта Банк» для придбання дитячої меблі «Юніор» (а.с. 70-73). Згідно із квитанцій вбачається, що ОСОБА_7 оплачувала кредит, який вона отримала для придбання дитячих меблів (а.с. 74-79).

Згідно із видатковою накладною № М-36-000190 від 04 жовтня 2013 року, вбачається, що ОСОБА_7 придбала у кредит холодильник Atlant вартістю 3 499,00 грн. (а.с. 80).

Згідно із сертифікату розширеного сервісу «Комфі» № 370238 від 09 березня 2010 року та кредитного договору № 007-04249-090310 вбачається, що ОСОБА_3 було надано грошові кошти у кредит у розмірі 5 057,00 грн. для придбання настільного комп'ютеру Навігатор Impression Home Box, монітору 19-20 LG W 1943 SS, клавіатури Datamax DMKB-2928, миші провідної Genius Traveler 515 Laser, ПРС Сертификат ПРС (а.с. 84,85).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. №11: «22. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69-72СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. 23. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті60,69СК, ч. 3 ст.368ЦК),відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна,за винятком тих,які згідно із законом не можуть їм належати(виключені з цивільного обороту),незалежно від того,на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами,якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох».

Відповідно до п.25 цієї ж постанови, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365ЦК , за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Отже, якщо неподільна річ не може бути реально поділений між подружжям, а інший з подружжя не згодний отримати грошову компенсацію замість своєї частки, або інша сторона не бажає сплачувати таку компенсацію, та відповідно, попередньо не вносить на депозитний рахунок суду належну грошову суму, то суд визнає за кожним із подружжя право власності на належну їм частку в спільному майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Відповідно до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд першої інстанції дійшов обюгрунтованого висновку, що автомобіль марки Daewoo Nexia 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбані сторонами за спільні кошти, в період спільного проживання. Допитані в судовому засіданні свідки, кожен окремо, підтвердили факт проживання сторін однією сім'єю, ведення ними спільного господарства та придбання зазначеного майна. Оскільки судом встановлено, що вказане вище майно придбано сторонами в період перебування в шлюбі та за спільні кошти подружжя, то і право спільної сумісної власності, на дане майно, мають обидві сторони в рівних частках.

Також вірими є висновик суду першої інстанції проте, що ОСОБА_3 не надано належних та допустимих доказів на підлтвердженя того, що холодильник вартістю 10 000,00 грн., ноутбук вартістю 7 000,00 грн., мобільний телефон вартістю 3 600,00 грн., диван вартістю 7 000,00 грн., утюг вартістю 5 000,00 грн., газова плита б/у вартістю 500,00 грн., інтернет з WI-FI вартістю 1 600,00 грн., ковдра вартістю 500,00 грн., подушки вартістю 1 000,00 грн., ковдра вартістю 1 000,00 грн., постільна білизна вартістю 1 500,00 грн., завіски вартістю 500,00 грн., посуд вартістю 2 500,00 грн., фотоапарат вартістю 1 000,00 грн., дитячий меблевий гарнітур вартістю 2 500,00 грн. були придбані сторонами в період шлюбу і є спільним майном подружжя, доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Також суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що не підлягають задоволенню і вимоги ОСОБА_3 про розподіл сплачених ник мредтних коштів, оскільки боргових зобов'язань перед фінансовими установами у ОСОБА_3 на час розірвання шлюбу не було. Всі кредитні зобов'язання були ним погашені під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. ОСОБА_3 не надано суду доказів, з яких би вбачалось що дані кошти він виплачував самостійно. Крім того на даний час грошових коштів про які зазначає ОСОБА_3 не має у наявності, вони не є накопиченням сім'ї, доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

На підставі вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 265 ЦПК України.

Згідно ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Виходячи з вказаної норми закону, до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку.

За вказаних обставин доводи позивача про неправильну оцінку досліджених судом першої інстанції доказів та пояснень свідків є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для задоволенні позовних вимог, у дослідженні яких судом першої інстанції було неправомірно відмовлено або їх неподання було зумовлено поважними причинами, ОСОБА_3 не надано.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлене без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 367 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Апеляційного суду . Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, від імені якого діє ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 02 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: О.О.Тимченко

Судді: В.Б.Азевич

Т.В. Космачевська