Постанова

Іменем України

06 березня 2019 року

м. Київ

справа № 495/3889/14

провадження № 61-8508св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - на рішення апеляційного суду Одеської області від 23 жовтня 2017 року у складі суддів: Журавльова О. Г., Комлєвої О. С., Кравця Ю. І.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра»,

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтувано тим, що 12 березня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № ОД16/03/2008/840-К/22, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 30 тис. доларів США. У забезпечення зобов'язань за зазначеним кредитним договором між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 укладені договори поруки, а також 12 березня 2008 року між сторонами укладено іпотечний договір.

Внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 14 травня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 36 559 доларів 90 центів США, що еквівалентно 425 800 грн 57 коп., із яких: 23 092 долари 30 центів США, що еквівалентно 268 948 грн 07 коп. - тіло кредиту; 8 041 долар 79 центів США, що еквівалентно 93 659 грн 96 коп., - проценти; 1 716 доларів 16 центів США, що еквівалентно 20 511 грн 62 коп., - пеня; 664 долари 65 центів США, що еквівалентно 7 740 грн 95 коп., - комісія; 3 тис. доларів США, що еквівалентно 34 939 грн 97 коп., - штраф за порушення виконання умов договору. Посилаючись на викладені обставини, позивач просив стягнути вказану суму боргу із солідарних боржників.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 вересня 2014 року позов ПАТ КБ «Надра» задоволено. Стягнуто солідарно на користь ПАТ КБ «Надра» з ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 36 559 доларів 90 центів США, що еквівалентно 425 800 грн 57 коп., із яких: 23 092 долари 30 центів США, що еквівалентно 268 948 грн 07 коп. - тіло кредиту; 8 041 долар 79 центів США, що еквівалентно 93 659 грн 96 коп., - проценти; 1 716 доларів 16 центів США, що еквівалентно 20 511 грн 62 коп., - пеня; 664 долари 65 центів США, що еквівалентно 7 740 грн 95 коп., - комісія; 3 тис. доларів США, що еквівалентно 34 939 грн 97 коп., - штраф за порушення виконання умов договору. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду мотивовано тим, що внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 14 травня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 36 559 доларів 90 центів США, що еквівалентно 425 800 грн 57 коп., яка підлягає стягненню із солідарних боржників.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 23 жовтня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість у розмірі 36 559 доларів 90 центів США, що еквівалентно 425 800 грн 57 коп., із яких: 23 092 долари 30 центів США, що еквівалентно 268 948 грн 07 коп. - тіло кредиту; 8 041 долар 79 центів США, що еквівалентно 93 659 грн 96 коп., - проценти; 1 716 доларів 16 центів США, що еквівалентно 20 511 грн 62 коп., - пеня; 664 долари 65 центів США, що еквівалентно 7 740 грн 95 коп., - комісія; 3 тис. доларів США, що еквівалентно 34 939 грн 97 коп., - штраф на порушення виконання умов договору. Вирішено питання про судові витрати. У задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що, оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили, а саме: рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року, рішенням апеляційного суду м. Києва від 25 травня 2017 року, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 травня 2016 року відповідно зобов'язання за договорами поруки, укладеними між ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Надра», визнані припиненими, у задоволенні позову про солідарне стягнення боргу із поручителів та боржника необхідно відмовити. В іншій частині рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, розрахунок боргу відповідач доказами не спростувала, а тому доводи апеляційної скарги щодо незгоди із розміром заборгованості є безпідставними.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, інтереси якої представляє ОСОБА_2, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції в частині задоволення позовних вимог до неї, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а справу в цій частині направити на новий апеляційний розгляд.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про призначення судово-економічної експертизи з метою з'ясування фактичної та реальної заборгованості за кредитним договором. Суд не дав оцінки жодному доводу позивача; стягнувши борг, не вказав, якими доказами він підтверджується. Заява на видачу готівки від 12 березня 2008 року є неналежним підтвердженням обставин щодо видачі готівкою кредиту в іноземній валюті. Суд не застосував положення статті 551 ЦК України та не реалізував право суду за певних умов зменшити розмір збитків і неустойки, які стосуються відповідача (пеню та штраф). Стягуючи з відповідача суму заборгованості за комісією суд апеляційної інстанції не взяв до уваги правову позицію Верховного Суду України, викладену у справі № 6-1746цс16, про те, що умова кредитного договору про сплату комісії за обслуговування кредиту є недійсною. Крім того, пеню стягнуто в іноземній валюті, що суперечить законодавству.

12 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Суди установили, що 12 березня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», в подальшому перейменованому у ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_1 укладений договір № ОД16/03/2008/840-К/22, згідно з яким банк надав позичальнику на споживчі цілі у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 30 тис. доларів США строком до 11 вересня 2017 року зі сплатою 14, 49 % річних, сплатою за управління кредитом щомісячно протягом всього терміну користування кредитними коштами із розрахунку 0,1 % від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом та сплатою комісії у розмірі 1,5 % від суми кредиту одноразово на дату видачі/перерахування кредитних коштів.

У забезпечення виконання зобов'язання ОСОБА_1 за договором кредиту від 12 березня 2008 року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3 укладені окремі договори поруки № ОД16/03/2008/840-П/22, № ОД16/03/2008/840-П1/22 та № ОД16/03/2008/840-2П/22, згідно з якими поручителі поручилися перед кредитором за належне виконання ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором.

12 березня 2008 року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, згідно з умовами якого відповідачі надали в якості предмета іпотеки нерухоме майно: чотирикімнатну квартиру № 12, що складається у цілому з: 1-коридор, 2-кухня, 3-житлова кімната, 4-житлова кімната, 5-житлова кімната, 6-житлова кімната, 7-ванна, 8-туалет, 9-коридор, 10-лоджія, 11-балкон, житловою площею 47, 2 кв. м., загальною площею 83, 4 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Судовими рішеннями, які набрали законної сили, а саме: рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року, рішенням апеляційного суду м. Києва від 25 травня 2017 року, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 травня 2016 року відповідно зобов'язання за договорами поруки, укладеними між ОСОБА_5, ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Надра», визнані припиненими.

За приписами статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як зазначено у статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статей 530, 612, 525 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Щодо заяви на видачу готівки та розміру боргу

За умовами підпункту 3.1 пункту 3 кредитного договору надання кредиту проводиться шляхом видачі готівки позичальнику через касу банку при наявності належним чином оформленої заяви на видачу готівки, сума в якій зазначена в іноземній валюті - в доларах США, або перерахуванням коштів на поточний рахунок позичальника.

ОСОБА_1 отримала кредит готівкою через касу банку на підставі заяви на видачу готівки (т. 1, а. с. 34), яка містить підпис позичальника про отримання грошових коштів у розмірі 30 тис. доларів США.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина друга статті 59 ЦПК України у редакції, чинній на момент розгляду справи судами).

На момент укладення кредитного договору 12 березня 2008 року порядок і вимоги щодо здійснення банками касових операцій у національній та іноземній валютах були врегульовані Інструкцією про касові операції в банках України, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337 (далі - Інструкція № 337).

Згідно пунктів 1, 6 глави 1 розділу ІІІ Інструкції № 337 до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать: заява на переказ готівки (додаток 6), прибутково-видатковий касовий ордер (додаток 7), заява на видачу готівки (додаток 8), прибутковий касовий ордер (додаток 9), видатковий касовий ордер (додаток 10), грошовий чек (додаток 11), а також рахунки на сплату платежів та документи, установлені відповідною платіжною системою для відправлення переказу готівки та отримання його в готівковій формі.

У грошових чеках, заявах на видачу готівки, на підставі яких видається клієнтам готівка незалежно від суми, за винятком реалізації ювілейних, пам'ятних та інвестиційних монет, мають зазначатися дані паспорта особи-отримувача або документа, що його замінює, найменування документа, серія, номер і дата його видачі, найменування установи, що його видала.

Заява на видачу готівки від 12 березня 2008 року містить усі необхідні реквізити, за змістом та формою відповідає вимогам додатку 8 до Інструкції № 337, справжність свого підпису в заяві ОСОБА_1 не оспорила, а тому безпідставними є доводи касаційної скарги про те, що вказана заява є недопустимим доказом підтвердження обставин видачі готівкою кредиту в іноземній валюті.

Згідно умов підпунктів 3.3.2, 3.3.3. пункту 3 кредитного договору розмір щомісячного платежу становить 520 доларів США та підлягає сплаті до 7 числа кожного місяця.

Обставини прострочення виконання кредитного зобов'язання позивач підтверджував посиланням на умови кредитного договору, розрахунок заборгованості та виписку із рахунку.

Матеріали справи містять також копії квитанцій про сплату коштів на погашення кредиту, долучені представником відповідача.

На підтвердження переконливості заперечень проти позову відповідач у межах апеляційного розгляду справи заявила клопотання щодо проведення судово-економічної експертизи з метою з'ясування фактичної та реальної заборгованості за кредитним договором.

Апеляційний суд розглянув вказане клопотання та відмовив у його задоволенні, посилаючись на достатність доказів для правильного вирішення справи.

Заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а не висновком експертизи, який оцінюється на рівні з іншими доказами та не має для суду наперед встановленого значення, а тому, відхиливши заявлене клопотання із належним обґрунтуванням підстав такого відхилення, не свідчить про порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги в цій частині безпідставні.

Щодо стягнення неустойки (пені та штрафу)

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 757/6367/13-ц (провадження № 14-422цс18) визначено, що правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов'язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, проте не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. Оскільки виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству України, умови кредитного договору, передбачали сплату пені в установленому розмірі від суми простроченого платежу, а сторони ці умови не оспорювали, то разом зі стягненням з фізичних осіб-поручителів заборгованості в іноземній валюті суд мав право стягнути й пеню в іноземній валюті.

Разом з тим, у спірних правовідносинах сторони не обумовили можливість стягнення пені в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом пункту 5 кредитного договору у разі прострочення позичальником строку сплати мінімально необхідного платежу щодо погашення кредиту, визначеного підпунктом 3.3.3. пункту 3 кредитного договору, а також у випадку прострочення строку виконання зобов'язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих процентів, комісій та штрафних санкцій у строк, визначений у підпункті 4.3.5. пункту 4 цього договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

Встановлення розміру пені з розрахунку облікової ставки Національного Банку України можливе лише щодо грошової одиниці України - гривні, оскільки діючим законодавством Національному Банку України не надано повноважень на встановлення облікової ставки для іноземної валюти.

Отже, за умовами кредитного договору пеня може обчислюватись і стягуватись лише в національній валюті України - гривні. При цьому саме у гривні вона повинна обчислюватись на момент прострочення зобов'язання, а не визначенням гривневого еквіваленту на час ухвалення рішення.

За розрахунками позивача, пеню обчислено у доларах США та переведено у еквівалент у гривні за курсом Національного Банку України станом на 14 травня 2014 року.

При вирішенні питання щодо стягнення пені суд не звернув уваги на зміст вимог закону й договірних положень про те, що пеня повинна обчислюватись у національній валюті за кожен місяць прострочення і переводитись у гривню на час прострочення, а не на кінцевий строк нарахування пені, що значно впливає на кінцеву суму у зв'язку із зміною курсу іноземної валюти.

Необхідність розрахунку та стягнення пені у гривні в цій справі не є відходом від правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 757/6367/13-ц, оскільки на відміну від фактичних обставин справи, яку переглядала Велика Палата Верховного Суду, у цій справі сторони не обумовили можливість стягнення пені в іноземній валюті.

Крім того, за змістом пункту 5 кредитного договору у разі порушення позичальником вимог підпунктів 4.3.1., 4.3.2., 4.3.7., 4.3.9., 4.3.10 пункту 4 цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10 % від суми кредиту за кожен випадок.

Позивач нарахував до стягнення пеню у розмірі 1 716 доларів 16 центів США, що еквівалентно 20 511 грн 62 коп., та штраф у сумі 664 долари 65 центів США, що еквівалентно 7 740 грн 95 коп.

Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Згідно із статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Задовольняючи позов про одночасне стягнення пені та штрафу, апеляційний суд не перевірив підстави нарахування зазначених сум неустойки та не з'ясував, чи не має у такому випадку місце подвійне притягнення боржника до відповідальності за одне й те ж порушення умов кредитного договору.

Застосування положень частини третьої статті 551 ЦК України.

За положеннями частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Таким чином зменшення розміру неустойки є правом суду, яке може бути реалізоване за наявності обставин, які мають істотне значення. При застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України поняття «значно» є оціночним і має конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку.

У спірних правовідносинах розмір нарахованої пені (20 511 грн 62 коп.) не перевищує сукупний розмір боргу за тілом кредиту та процентами (362 608 грн 03 коп.), а тому відсутні підстави для застосування частини третьої статті 551 ЦК України.

Нарахування комісії у складі боргу за кредитом

Умовами підпункту 1.3.2. пункту 1 кредитного договору сплату щомісячної комісії у розмірі 0,1 % від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом, яку позивачем нараховано до стягнення за цим позовом у розмірі 664 долари 65 центів США, що еквівалентно 7 740 грн 95 коп.

Підпунктом 1.3.3. пункту 1 кредитного договору визначено сплату комісії у розмірі 1,5 % від суми кредиту одноразово на дату видачі/перерахування кредитних коштів.

За доводами касаційної скарги оспорюється законність нарахування комісії у розмірі 1,5 % від суми кредиту за підпунктом 1.3.3. пункту 1 кредитного договору. Разом з тим, комісію за підпунктом 1.3.3. пункту 1 кредитного договору позивач не заявив до стягнення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Враховуючи допущені апеляційним судом порушення процесуального права, ухвалене ним судове рішення підлягає скасуванню у частині вирішення позову до ОСОБА_1 із передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції згідно частини третьої статті 411 ЦПК України.

У частині вирішення позову до поручителів рішення апеляційного суду не оскаржується та колегією суддів не переглядається (стаття 400 ЦПК України).

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 23 жовтня 2017 року скасувати у частині вирішення позову публічного акціонерного товариство комерційного банку «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко

С. П. Штелик