ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/6451/18 Номер провадження 22-ц/814/286/19Головуючий у 1-й інстанції Андрієнко Г.В. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

Головуючого судді: Кривчун Т.О.

Суддів: Бондаревської С.М., Кузнєцової О.Ю.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго»

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 31 жовтня 2018 року (повний текст складено 09.11.2018 року)

по справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання..

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулось до місцевого суду з вказаним позовом, уточненим в ході судового розгляду, до відповідача, посилаючись на те, що позивачем надаються відповідачу послуги з теплопостачання, при цьому ОСОБА_2 не сплачує кошти за надані послуги з централізованого опалення, внаслідок чого за період з 01.06.2010 по 01.09.2018 утворилась заборгованість у сумі 23220,23 грн.

Зазначають, що за період 2010 р. -2015 р. вже стягувалася сума заборгованості відповідно до судових наказів, але вони були скасовані у 2018р. за заявою ОСОБА_2 Окрім того, зауважують, що, оскільки відповідачем було порушено строк виконання грошового зобов'язання, то на користь позивача також підлягають до стягнення інфляційні втрати та 3% річних.

З урахування наведеного остаточно прохали стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01.06.2010 року по 01.09.2018 року в сумі 23220,23 грн., що утворилась по АДРЕСА_1, інфляційні втрати в сумі 7951,76 грн., та 3% річних - 1854,44 грн. (а.с.3, 28).

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 31 жовтня 2018 року позов Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання, задоволено частково .

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (прож. АДРЕСА_1) на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» (36008, м. Полтава, вул. Комарова 2а, рахунок №0972 в філії Полтавське обласне управління АТ «Ощадбанк», МФО 331467, ЗКПО 03338030) заборгованість за період з 01.10.2017 р. по 01.09.2018 р. включно в сумі 6229,98 грн., а також 1762,00 грн. судового збору, а всього 7991,98 грн.

З цим рішенням не погодився позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», які у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просять рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування доводів скарги зазначають, що у підприємства відсутні правові підстави вважати, що відповідачу не надавались послуги з централізованого опалення, оскільки підприємство надає послуги з централізованого опалення до вводу в будинок, а посилання відповідача на те, що квартира була непридатною до проживання, внаслідок того, що ОСОБА_3 зловживав спиртними напоями та довів квартиру до непридатного стану, не звільняє особу від оплати за надані послуги, а лише свідчить про те, що у квартирі АДРЕСА_1 комунікації потребують ремонту.

Вказують, що ОСОБА_2, як член сім'ї ОСОБА_3 повинен був забезпечувати схоронність квартири, бережно ставитись до санітарно-технічного та іншого обладнання. При цьому, зауважують, що, на думку апелянта, факт не проживання за вказаною адресою не звільняє боржника від оплати за надані послуги підприємством.

Також, зазначають, що ОСОБА_2 27.02.2018 року звертався до позивача з пропозицією укласти договір про надання послуг з теплопостачання, за результатами розгляду даної заяви ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» запропоновано відповідачу укласти відповідний договір, проте, вказана пропозиція залишилась без реагування останнього.

Вважають, що за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування простроченого грошового зобов'язання зі сплати коштів за отримані житлового-комунальні послуги, боржник має нести відповідальність, передбачену ч.2 ст.625 ЦК України, а тому вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, на думку апелянта, є обґрунтованими.

Окрім того, вказують, що в постанові Полтавського апеляційного суду від 21.11.2018 року, де вирішувалось питання стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за період з 01.08.2010 року по 01.06.2010 року, зазначено, що факт не проживання за вказаною адресою не звільняє боржника від оплати за надану підприємством послугу з централізованого опалення.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом першої інстанції вірно встановлено, вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що до жовтня 2017 року квартира АДРЕСА_1 знаходилася в користуванні батька відповідача - ОСОБА_3

При цьому, ОСОБА_2 був зареєстрований за вищевказаною адресою, однак там не проживав, оскільки коли відповідач ще ходив в школу батьки розлучилися, що підтверджується актовим записом №650 від 30.10.1992 року в Книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу (повторне Свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 03.12.1993 року, а.с.20).

Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 09.11.2017 року №8942, ОСОБА_2 проживає з 1997 р. в АДРЕСА_2 (а.с.21).

Також, місцевим судом установлено, що ОСОБА_3 помер та до своєї смерті зловживав спиртними напоями, не сплачував на надані послуги, у зв'язку з чим надання послуг з подачі водопостачання було припинено. Окрім того, установлено, що померлий довів квартиру до непридатного стану, в квартирі були відсутні опалювальні прилади, відключений трубопровід постачання холодної та гарячої води, батареї були зрізані, а всі труби проходили в квартирі транзитом.

Даний факт підтверджується актами обстеження та перевірки, складеними КП ПОР «Полтававодоканал» від 01.09.2006 року, 05.10.2017 року, ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» 04.10.2017 року, 05.10.2017 р.( а.с.23-25 ).

Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.10.2017 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 набули права спільної часткової власності (по 1/2 кожен) на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 36,3кв.м, житловою площею 20,3кв.м (а.с.5).

При цьому, місцевим судом установлено, що ОСОБА_2 після оформлення своїх прав, привів квартиру до придатного санітарного стану та відновив теплопостачання.

У 2018 році відповідач ОСОБА_2 звернувся до ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» із наміром переукласти договір (а.с.27).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що, оскільки ОСОБА_2 став власником спірної квартири з жовтня 2017 року та розпочав проводити в ній ремонтні роботи, то заборгованість слід стягнути за період з 01.10.2017 р. по 01.09.2018 р. в сумі 6229,98 грн.

Відмовляючи в стягненні інфляційних втрат та 3% річних місцевий суд виходив із того, що заборгованість за період з жовтня 2017 року виникла внаслідок дій позивача, який відмовився укласти договір про надання послуг.

Такі висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

На підставі ст.ст.67, 68 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

У відповідності до ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення визначено, що споживач зобов»язаний оплачувати за спожиті послуги не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяця.

Матеріалами справи установлено, що по квартирі АДРЕСА_1 наявна заборгованість з послуг централізованого опалення за період з 01.06.2010 року по 01.09.2018 року на загальну суму 23220,23 грн.

При цьому, наймачем даної квартири був померлий ОСОБА_3, який і проживав у ній одноосібно.

ОСОБА_2 набув право власності на вказану квартиру на підставі Розпорядження управління майном комунальної власності міста лише 19.10.2017 року, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 19.10.2017 року (а.с.5) і саме з цього часу почав вільно нею розпоряджатися, відновив комунікації, зокрема, і централізоване теплопостачання.

Відтак, з урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу саме за період з 01.10.2017 року по 01.09.2018 року, тобто з часу набуття ОСОБА_2 права власності на вказану квартиру.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на постанову Полтавського апеляційного суду від 21.11.2018 року, де зазначено, що факт не проживання за вказаною адресою не звільняє боржника від оплати за надану підприємством послугу з централізованого опалення, колегія суддів вважає безпідставним з урахуванням вимог ч.7 ст.82 ЦПК України, відповідно до якої правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов'язковою для суду.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_2, як член сім'ї ОСОБА_3 повинен був забезпечувати схоронність квартири, бережно ставитись до санітарно-технічного та іншого обладнання, а факт не проживання за вказаною адресою не звільняє боржника від оплати за надані послуги підприємством, колегія суддів до уваги не приймає з урахуванням наступного.

Згідно довідки від 09.11.2017 року №8942, ОСОБА_2 з 1997 р. проживає в АДРЕСА_2 (а.с.21).

При цьому, відповідно до показань допитаного в судовому засіданні в суді першої інстанції свідка ОСОБА_5 (матері відповідача), вона ще у 1992 році розлучилася з чоловіком через його пияцтво та виїхала разом з сином (позивачем по справі) в інше місце проживання. Вона іноді навідувалася до чоловіка, коли її викликали сусіди, та бачила, що він довів квартиру до жахливого стану, в ній неможливо було проживати і лише після приватизації даної квартири її син зробив там ремонт, відновив водопостачання та теплопостачання.

Відтак, належними та допустимими доказами, наявними у матеріалах справи, встановлено, що ще у 1992 році, будучи неповнолітнім, відповідач ОСОБА_2 разом із матір»ю переїхав та не проживав у квартирі АДРЕСА_1, тобто фактично не користувався наданими послугами та не міг здійснювати нагляд за майном, яке йому не належало.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що матеріали справи не містять доказів про ненадання позивачем у квартиру АДРЕСА_1 послуг з централізованого опалення, суд вважає неспроможними, оскільки підставою для відмови в частині позовних вимог стало не доведеність факту надання у вказаній квартирі відповідних послуг, а відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_2 плати за послуги за період, коли він не був власником майна та фактично ним не користувався.

Статтями 610 та 623 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як убачається з матеріалів справи, у 2018 році відповідач ОСОБА_2 звернувся до ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» із наміром переукласти договір про надання послуг з централізованого опалення, шляхом подання 27.02.2018 року відповідної заяви, яка отримана представником підприємства (а.с.27).

Проте, матеріали справи не містять відомостей про вчинення ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» жодних дій, спрямованих на укладення відповідного договору, що свідчить про неналежне здійснення ними своїх прав та обов'язків.

Відтак,оскільки підприємство відповідача не здійснило жодних дій щодо укладення з позивачем відповідного договору, нарахування та повідомлення його про наявну фактичну заборгованість саме з 19.10.2017 року - часу набуття права власності за ОСОБА_2 на вказану квартиру, правові підстави для стягнення з останнього на користь позивача суми інфляційних втрат та 3% річних відсутні, оскільки прострочення заборгованості відбуло не з його вини.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_2 27.02.2018 року звертався до позивача з пропозицією укласти договір про надання послуг з теплопостачання, за результатами розгляду даної заяви ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» запропоновано відповідачу укласти відповідний договір, проте, вказана пропозиція залишилась без реагування останнього, колегія судів також визнає необгнутованим, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження наведеного, копії відповідних листів, які вказані в апеляційній скарзі, в матеріалах справи відсутні.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування простроченого грошового зобов'язання зі сплати коштів за отримані житлового-комунальні послуги, боржник має нести відповідальність, передбачену ч.2 ст.625 ЦК України, є безпідставними, оскільки в діях відповідача відсутня вина у виникненні відповідного прострочення, що є обов'язковою умовою для покладення на нього відповідальності, передбаченої нормою ч.2 ст.625 ЦК України.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго», - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 31 жовтня 2018 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ : Т.О. Кривчун

СУДДІ: С.М. Бондаревська

О.Ю. Кузнєцова