Справа № 760/2745/19 Головуючий 1 інстанція- Букіна О.М.
П О С Т А Н О В А

іменем України

28 листопада 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві Савчука Костянтина Петровича на ухвалу Шевченківського районного суду м.Києва від 12 червня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Савчука Костянтина Петровича, боржник: Державне підприємство «УКРНДПІХАРЧОПРОМ»,-

в с т а н о в и в:

У січні 2019 року стягувач ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу ДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві Савчука К.П., яка мотивована тим, що 17 березня 2015 року Солом`янським районним судом м.Києва було видано судовий наказ про стягнення із Державного підприємства «Укрндпіхарчопром» на його користь невиплачену заробітну плату в розмірі 9733,13 грн.

Вказував, що 30 травня 2018 року на підставі судового наказу старшим державним виконавцем Шевченківського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві Савчуком К.П. було відкрито виконавче провадження № 56494898, однак постановою державного виконавця від 20 грудня 2018 року виконавчий документ було йому повернуто у зв`язку з відсутністю у боржника майна на яке можливо звернути стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку майна боржника, виявилися безрезультатними. Вважає дану постанову незаконною, оскільки боржник є державним підприємством, а тому державний виконавець мав вжити заходів виконання відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», проте не зробив цього.

У зв`яку з наведеним просив визнати незаконною та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 20 грудня 2018 року у виконавчому провадженні № 56494898 та зобов`язати старшого державного виконавця Шевченківського РВ ДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві Савчука К.П. продовжити виконання виконавчого провадження № 56494898, а також зобов`язати керівника Шевченківського РВ ДВС м.Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві подати до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування

- 2 -

бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим КМ України, про що повідомити стягувача.

Ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва від 12 червня 2018 року скарга задоволена частково. Скасовано постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 20 грудня 2018 року за виконавчим провадження № 56494898, винесену старшим державним виконавцем Шевченківського РВ ДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві Савчуком К.П. В іншій частині скарги відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою, старший державний виконавець Шевченківського районного відділу ДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві Савчук К.П. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції,посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Скарга мотивована тим, що 21 травня 2019 року до Шевченківського РВ ДВС м.Київ надійшла ухвала суду про відкриття провадження в даній справі та судова повістка про виклик в судове засідання на 12 червня 2019 року на 10-00 годину. Проте всупереч положенням ст.190 ЦПК України до ухвали не була долучена копія скарги ОСОБА_1 , що унеможливлювало подачу відзиву на скаргу, як і надання будь-яких пояснень. Клопотання про відкладення розгляду справи судом проігнороване, а відтак при постановленні ухвали суд керувався вилючно доводами і аргументами заявника, чим порушив принцип рівності учасників та змагальності.

Стягувач ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно задоволив його скаргу, а доводи апеляційної скарги старшого державного виконавця Савчука К.П. є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

Старший державний виконавець м.Києва Савчук К.П. належним чином повідомлений про час розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки 13 листопада 2019 року, до суду не з`явився, причин неявки не повідомив, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Стягувач ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність і обгрунтованість судової ухвали та відсутність підстав для її скасування.

Боржник ДП «Укрндпіхарчопром» повідомлений про час розгляду справи, до суду не з`явився, причин неявки не повідомив, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до приписів ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливийсуд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при

- 3 -

проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст.451 ЦПК України у разі встановлення обгрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу ДВС усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Задовольняючи скаргу частково, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що дії державного виконавця щодо повернення виконавчого документа стягувачу не відповідають положенням Закону України «Про виконавче провадження», а державним виконавцем всупереч вимог Закону України «Про виконавче провадження» не вжито всіх передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішення.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до вимог ч.2 ст.36 Закону України «Про виконавче провадження» розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Пунктом 3.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року, встановлено, що організацію розшуку боржника - юридичної особи та майна боржника чи інформації про місце отримання боржником доходів державний виконавець здійснює шляхом направлення запитів до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, банків, Державноїавтомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики тощо або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформацію про майно чи доходи боржника, а також за даними інших джерел інформації як офіційних, так і неофіційних (засобів масової інформації, мережі Інтернет тощо). Крім того, державний виконавець здійснює вихід за

- 4 -

місцезнаходженням (місцем проживання) боржника.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 травня 2018 року старший державний виконавець Шевченківського районного відділу ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві Савчук К.П. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 56494898 на підставі судового наказу № 760/3634/15-ц, виданого 18 травня 2015 року Солом`янським районним судом м.Києва про стягнення із Державного підприємства «Укрндпіхарчопром» на користь ОСОБА_1 невиплаченої заробітної плати в розмірі 9733,13 грн.

Постановою старшого державного виконавця від 20 грудня 2018 року виконавчий документ було повернуто стягувачу ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю у боржника майна на яке можливо звернути стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку майна боржника, виявилися безрезультатними.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем було здійснено запит до Державної фіскальної служби України від 30 травня 2018 року.

31 травня 2018 року за № надійшла відповідь за Державної фіскальної служби України про номери рахунків, відкритих юридичними особами та /або фізичними особами - підприємцями відповідно до якої був наданий перелік рахунків.

Судом встановлено, що 07 червня 2018 року старшим державним виконавцем Савчуком К.П. було винесено постанову про арешт коштів боржника, тобто на грошові кошти, що містяться на рахунках, яку було направлено на адресу банківських установ. Як вбачається із відповідей ПАТ «Ідея банк», ПАТ «Альфа - Банк», АТ КБ «Приватбанк» грошові кошти на рахунках ДП «Укрндпіхарчопром» - 2702, 3201, 6556 - відсутні.

Разом з тим, як вбачається з відповіді Державної фіскальної служби України, ДП «Укрндпіхарчопром» має 14 рахунків, відкритих в банківських установах.

Відповідно до п.3.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року державний виконавець здійснює вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника.

З акту державного виконавця від 11 грудня 2019 року, який знаходиться в матеріалах виконавчого провадження встановлено, що виходом державного виконавця за адресою: м. Київ, вул.О.Теліги 8 боржника та належного йому майна не розшукано.

Разом з тим, даний акт не відповідає вимогам вищезазначеної Інструкції, оскільки в ньому не зазначені поняті, які брали участь при його складанні та їх підписи, не зазначені боржник та стягувач, а також на підставі яких даних був зроблений висновок про безрезультатність даного заходу, а також про відсутність даного майна.

Окрім того, у матеріалах виконавчого првадження взагалі відсутні дані про з`ясування державним виконавцем наявності іншого майна у боржника, наприклад транспортних засобів тощо.

20 грудня 2018 роу старшим державним виконавцем Шевченківського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у місті Києві Савчук К.П. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із відсутністю майна у боржника.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

За таких обстаивн суд першої інстанції вірно задоволив скаргу огляду на те, що вжиті державним виконацем заходи щодо перевірки майна боржника, не можна вважати належними та такими, що відповідають вимогам Закону України «Про виконавче

- 5 -

провадження», а також не можна вважати вичерпними.

Доводи апеляційної скарги про те, що всупереч положенням ст.190 ЦПК України до ухвали суду про відкриття провадження не була долучена копія скарги ОСОБА_1 , що унеможливлювало подачу відзиву на скаргу, як і надання будь-яких пояснень, а клопотання про відкладення розгляду справи судом проігнороване, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані з наступних підстав.

Судовий контроль за виконанням судових рішень врегульовано розділом VІІ ЦПК України, який передбачає можливість сторони виконавчого проввадження подати скаргу на рішення, дії або бездіяльність виконавця. Вказаний розділ не встановлює вимог до форми та змісту такої скарги, в тому числі не містить вимог, що заявник має подати копію скарги для особи, дії якої оскаржуються. Виконання судового рішення є завершальною стадією судового процесу, а тому покладання додаткових обов`язків на стягувача буде суперечити закону.

Отже, посилання старшого державного виконавця на ненаправлення йому копії скарги судом надумані та безпідставні, це по-перше.

По-друге, судова повістка отримана державним викоанвцем 21 травня 2019 року, тобто завчасно до дня засідання 12 червня 2019 року, що давало можоивість державному виконавцю з`явитися до суду, ознайомитися зі скаргою та подати заперечення, якщо він виявляв бажання. Не скориставшись своїми процесуальними правами, державний виконавець діяв на власний розсуд, а відтак колегія суддів відхиляє доводи про неможливість подання заперечень

По-третє, з урахуванням наведеного суд вірно відмовив у відкладенні розгляду справи з урахуванням встановленого законом 10-ти денного строку її розгляду та відсутності підстав для відкладення.

Відхиляючи скаргу, колегія суддів враховує, що апеляційна скарга не містить жодного доводу щодо незаконності ухвали по суті, тобто на спростування висновків суду щодо неповноти та невідповідності дій державного виконавця по встановлення майна боржника.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві Савчука Костянтина Петровича залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Києва від 12 червня 2019 року залишит без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: