Справа № 466/3487/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Кавацюк В.І.
Провадження № 22-ц/811/1786/19 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів: Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Цапа П.М.,

Джуса Б.Г. - представника ЛМКП «Львівтеплоенерго»,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 14 грудня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» (далі - ЛМКП «Львівтеплоенерго», позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення зі згаданого відповідача заборгованості за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 3 964 грн. 01 коп., інфляційних втрат в розмірі 880 грн. 41 коп. та 3% річних в розмірі 12 грн. 03 коп., а всього - 4 856 грн. 45 коп.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 24 червня 2015 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулося до Шевченківського районного суду м. Львова з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 3 964 грн. 01 коп., інфляційних втрат в розмірі 880 грн. 41 коп. та 3% річних в розмірі 12 грн. 03 коп., а всього - 4 856 грн. 45 коп., яку ухвалою суду від 07 липня 2015 року було задоволено та видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води в сумі 4 856 грн. 45 коп. та 121 грн. 81 коп. витрат по сплаті судового збору.

Однак, в подальшому за заявою ОСОБА_1 ухвалою суду від 24 вересня 2015 року судовий наказ від 07 липня 2015 року було скасовано та роз`яснено ЛМКП «Львівтеплоенерго» його право на звернення до суду з тією самою вимогою у позовному порядку (т.1, а.с. 1-4).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» 3 964 грн. 01 коп. заборгованості з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01 липня 2014 року по 31 травня 2015 року, 880 грн. 41 коп. інфляційних втрат та три проценти річних в розмірі 12 грн. 03 коп., а також 1 378 грн. витрат по оплаті судового збору (т.2, а.с. 23-26).

Дане рішення оскаржив відповідач ОСОБА_1 .

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог «за безпідставністю», покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Звертає увагу суду на те, що між ним та позивачем відсутній договір про надання відповідних послуг, лише який (на думку апелянта) може слугувати правовою підставою для виникнення у нього зобов`язань перед позивачем та (відповідно) для стягнення з нього коштів за надані послуги.

Вважає, що позовні вимоги позивача не є підтвердженими належними та допустимими доказами (т.2, а.с. 35, 43-47).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника позивача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81), і що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82).

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем долучено до позовної заяви відомості про нарахування оплати за надані послуги центрального опалення та гарячого водопостачання по квартирі АДРЕСА_1 , згідно яких відповідач (апелянт) протягом періоду з липня 2014 року по червень 2016 року жодної оплати за ці послуги не здійснював (а.с. 8-10).

Та обставина, що оплата за послуги центрального опалення та гарячого водопостачання по квартирі АДРЕСА_1 у згаданий період не здійснювалася, відповідачем (апелянтом) не заперечується та визнається, а відтак доказуванню не підлягає.

Як вбачається зі змісту письмових заперечень відповідача на позовну заяву, поданих ним до суду першої інстанції, ту обставину, що ним не здійснювалася оплата за послуги з центрального опалення, відповідач пояснює відсутністю між ним та позивачем відповідного договору про надання цих послуг (а.с. 33).

Аналогічні за змістом пояснення ним наведено і у апеляційній скарзі, а також дано усно в ході апеляційного розгляду справи.

Статтями 20 і 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції, яка була чинною на час розгляду даної справи судом першої інстанції) визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово- комунальних послуг, підготовленого на основі Типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг устроки, встановлені договором або законом ( п.п. 1, 5 ст. 20 Закону), а обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про житлово- комунальні послуги.

Обовязок власника квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністів України № 572 від 08.10.1992 року в редакції постанови КМ України від 24.01.2006 року № 45.

Таким чином на власника квартири покладено обов`язок укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, а також оплачувати отримані ним послуги.

Оскільки обов`язок споживача житлово-комунальних послуг власника житла ґрунтується не тільки на договорі, але й на законі, відсутність письмових договірних відносин не є підставою для звільнення від оплати житлово-комунальних послуг.

Доказів про те, що відповідач звертався до позивача з претензіями щодо неякісного надання послуг у спірний період, оформлених відповідно до положень ст. 18 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції, яка була чинною на час розгляду даної справи судом першої інстанції), суду не надано і матеріали справи таких не містять.

З урахуванням вище наведеного доводи апеляційної скарги з посиланням на відсутність договірних відносин між позивачем (ЛМКП) та апелянтом до уваги прийматися не можуть.

Будь-яких розрахунків на спростування поданих позивачем в обґрунтування заявлених ним позовних вимог розрахунків відповідачем (апелянтом) до суду подано не було.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 14 грудня 2018 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 02 грудня 2019 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.