П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2019року м. Київ

Справа № 361/1122/17-ц

Провадження: № 22-ц/824/9950/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та ОСОБА_2

на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 травня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Сердинського В.С.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про захист прав споживачі та відшкодування моральної шкоди

та за зустрічним позовом суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за виконану роботу,

в с т а н о в и в :

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позову вказував, що 14 грудня 2016 року він звернувся до ФОП ОСОБА_1 з питання проведення ремонту паливного насосу високого тиску, а саме, заміни розпилювачів у форсунках та відрегулювання тиску в них. За домовленістю між ними, вартість таких робіт повинна була скласти 320 грн. Також, вони погодили проведення діагностики насосу на дизельному стенді, вартість якої складає350 грн. У його присутності відповідач жодних нарядів-замовлень на виконання ремонтних робіт не складав, про наявні дефекти деталей та несправність насосу не вказував. Вважає, що при наданні ремонтних послуг відповідач грубо порушив норми Закону України «Про захист прав споживачів», а саме, вчинив дії належного йомуобладнання (насосу), які не були обумовлені, не склав акту обстеження дефектного стану обладнання, на його вимогу не надав документів з підтвердженням того, що він, відповідач, є суб`єктом підприємницької діяльності, а також погрожував щодо можливого продажу належного йому майна. За таких підстав ОСОБА_2 , з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд встановити факт порушення прав споживача ФОП ОСОБА_1 при наданні ним ремонтних послуг та при роздрібній торгівлі запчастинами, що полягають у:

- відмові поставити на стенд форсунки та перевірити замовнику, продіагностувати на стенді насос високого тиску, аж потім тільки розбирати;

- відмові та приховуванні надати для огляду та обміру плунжерні пари, упаковку на них, гарантійний талон з заводу виготовлювача, чеків на підтвердження їх придбання;

- відмові поставити підпис та скріпити акт здачі виконаних робіт печаткою СПД ФОП ОСОБА_1 стосовно ремонту форсунок;

- відмові скласти та посвідчити печаткою СПД відповідь на заяву позивача від 17 січня 2017 року стосовно інформації про плунжерні пари;

- непопередженні споживача і неотримання його дозволу на самовільне розбирання паливного насосу з витягуванням плунжерних пар.

Визнати протиправними дії СПД ФОП ОСОБА_1 щодо утримання та вимагання за кожну добу зберігання паливного насосу та 4 форсунок 5 грн з споживача;

щодо розбирання паливного насосу без підпису споживача, без попередньої діагностики на стенді за участю сторін та без складання дефективного акту;

щодо нескладання іншого заказ-наряду від 05 чи 07.12.2016 року про ремонт форсунок з встановленням розпилювачів, з регулюванням на тиск 160 КГ/СМ.

Зобов`язати СПД ФОП ОСОБА_1 вчинити наступні дії

- скласти заказ-наряд, розібрати паливний насос, та повитягувати звідти плунжерні пари

- надати квитанції про ремонтні послуги ремонт форсунок на суму 320 грн, та окрему квитанцію щодо продаж солдатика ручний підкачуючий насос на суму 87 грн

- перевірити завершення роботи форсунок на стенді

- передати паливний насос високого тиску з 4 плунжерними парами, які в ньому стояли до принесення в ремонтний цех, форсунки та солдатик споживачу.

Також просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10 000 гривень.

Заперечуючи проти позову, відповідач ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом про стягнення боргу за виконану роботу, в обґрунтування якого зазначав, що на підставі договору підряду оформлено заказ-наряд від 14.12.2016 року. Ним, ОСОБА_1 , були виконані своєчасно та у повному обсязі роботи по ремонту дизельного обладнання, наданого ОСОБА_2 , на загальну суму 2760 грн. Але замовник після огляду виконаних робіт почав грубо і необґрунтовано ухилятись від прийняття виконаних робіт, тобто, свої обов`язки перед виконавцем не виконав, виконані роботи не прийняв, обумовлену суму, зазначену в заказі-наряді, не сплатив. За таких обставин він вимушений був притримувати у себе предмет договору підряду, а саме паливний насос високого тиску та вимагати від замовника сплати послуг за ремонт, оскільки вбачав в діях замовника ризик несплати коштів. Враховуючи зазначене, просив суд стягнути із ОСОБА_2 на його користь борг у сумі 2 760 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 травня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобов`язано суб`єкта підприємницької діяльності фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 електростанцію АД-10, марка дизеля: 4Ч 8,5 х 11 (5Д4), марка ТНВД: Н 40865, клеймо ТНВД: 1674, в стані, наданому до ремонтного цеху.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційні скарги.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги ФОП ОСОБА_1 зазначив, що фактом укладення договору побутового підряду між ним та ОСОБА_2 є замовлення-наряд від 14 грудня 2016 року, а тому існують усі законні підстави для стягнення з ОСОБА_2 коштів за виконані роботи по ремонту насосу, а тому просив рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_2 скасувати, та ухвали нове рішення, яким позов ОСОБА_2 залишити без задоволення, а зустрічний позов задовольнити у повному обсязі.

ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі зазначив, що суд першої інстанції не врахував, що відповідач утримує його майно з грудня 2016 року. Не звернув увагу на покази свідка ОСОБА_5 щодо вимагання відповідачем коштів за зберігання цього майна та дії відповідача, які, на його думку, можна кваліфікувати як агресивну та нечесну підприємницьку діяльність. За таких підстав, вважав необґрунтованою відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди та просив скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалити нове про задоволення цих позовних вимог.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 21 червня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Правом відзиву на апеляційні скарги відповідно до вимог ст. 360 ЦПК України сторони не скористались.

Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 14 грудня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до ФОП ОСОБА_1 з питання вчинення ремонтних робіт. Обсяг проведення таких ремонтних робіт письмовими документами підтверджено не було.

ОСОБА_1 є суб`єктом господарської діяльності, видами його діяльності є: технічне обслуговування та ремонт автомобілів, роздрібна торгівля автомобільними деталями та приладдям, інші види оптової торгівлі, оптова торгівля автомобільними деталями та приладдям, надання інших комерційних послуг згідно свідоцтва платника єдиного податку серії № 073108 (т. 1 а.с.6-7).

Відповідно до договору суборенди нежитлового приміщення №36 від 13 квітня 2016 року свою господарську діяльність відповідач ФОП ОСОБА_1 здійснює за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.122-128).

4 травня 2017 року ФОП ОСОБА_1 направив ОСОБА_2 вимогу про сплату 2 760 грн.(наряд-замовлення від 14.12.2016 року) (т. 1 а.с.8-9).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2018 року, що набрало законної сили 20 вересня 2018 року, встановлено факт порушення прав споживача ОСОБА_2 , що полягає у відмові надання споживачу послуг книги скарг та пропозицій, відмові у наданні прейскуранту цін, пов`язаних з ремонтом дизельного обладнання, засвідчених печаткою суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 та встановлення вивіски реклами «СПД ОСОБА_1 ремонт та діагностування дизельного обладнання»; зобов`язано СПД ОСОБА_1 надати споживачу ОСОБА_2 належним чином засвідчену книгу скарг та пропозицій, надати прейскуранти цін, пов`язаних з ремонтом дизельного обладнання, засвідчених печаткою суб`єкта підприємницької діяльності СПД ОСОБА_1 та встановити на дверях ремонтно-орендованого приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вивіску-рекламу «СПД ОСОБА_1 ремонт та діагностування дизельного обладнання» (т. 2 а.с.31-34).

Згідно листа Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві від 10.07.2018 р. № 06.2/10220, яким проведено перевірку за зверненням ОСОБА_2 від 03.04.2018 р. щодо можливого порушення прав суб`єктом господарювання ФОП ОСОБА_1 , за результатами якої ФОП ОСОБА_1 не було притягнуто до адміністративної відповідальності за відсутності підстав. Зокрема, відповідно до пояснень наданих Головним управлінням ФОП ОСОБА_1 прийняв паливний насос 14.12.2016 року, всі коробки та насос високого тиску плунжерного пару знаходяться на складі, за час перебування товарний вигляд коробки та документи знаходяться у непридатному стані для огляду (т. 1 а.с.225,228).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року, відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_1 про встановлення факту порушення прав споживача.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 та відмовляючи у задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із відсутності домовленості між сторонами та погодження ними істотних умов щодо ремонту та оплати дизельного обладнання, а тому, зобов`язуючи ФОП ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 електростанцію АД-10, решту позовних вимог ОСОБА_2 вважав безпідставними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статті 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Із приписів ч. 1 ст. 626 ЦК України слідує, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В силу ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частиною 1 статті 841 ЦК України встановлено, що підрядник зобов`язаний вживати усіх заходів щодо збереження майна, переданого йому замовником, та відповідає за втрату або пошкодження цього майна.

За договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу (ч. 1 ст. 865 ЦК України).

Як передбачено ч. 1 ст. 866 ЦК України, договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Відсутність у замовника цього документа не позбавляє його права залучати свідків для підтвердження факту укладення договору або його умов.

В силу ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.ч. 1,2 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень ч. 3 ст. 77 ЦПК України).

За змістом положень статей 865 і 866 ЦК України сторонами договору побутового підряду є підрядник - суб`єкт підприємницької діяльності та замовник - фізична особа (споживач робіт), а істотними умовами цього договору є предмет договору, розмір плати за договором і строк виконання робіт.

Особливістю форми договору побутового підряду є те, що він може бути укладений як в усній формі (якщо виконується в момент укладення), так і в письмовій формі (якщо виконується не в момент укладення). При цьому договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору.

Відсутність у замовника цього документа не позбавляє його права залучати свідків для підтвердження факту укладення договору або його умов.

З аналізу вищевказаної норми вбачається, що договір побутового підряду може бути укладений як в усній, так і в письмовій формі й оформлений договором, квитанцією, розпискою чи іншим документом, у якому мають зазначатися необхідні реквізити, або ж шляхом видачі жетона, талона чи касового чека. Якщо замовник втратив документ, яким був оформлений договір, йому видається на вимогу дублікат.

У документі, що підтверджує укладення договору побутового підряду, повинні міститися: юридичний адрес підрядника; дата приймання замовлення; строки початку та закінчення виконання замовлення; сума авансу (повна сума); підписи того, хто здав замовлення, та того, хто прийняв; вид послуги; заводський номер виробу, що здається в ремонт та інші реквізити.

Так, в матеріалах справи міститься копія замовлення-наряду від 14 грудня 2016 року з переліком необхідних до виконання робіт.

Однак, судом у цивільній справі № 361/2092/18 за позовом ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_1 про встановлення факту порушення законодавства про захист прав споживачів, визнання дій протиправними, визнання недійсним одностороннього правочину та відшкодування моральної шкоди встановлено, що заказ-наряд, який склав відповідач в подальшому, не містить підпису позивача, а його копія відсутня у останнього, отже, фактично сторони не досягли домовленості з істотних умов договору, передбачених ЦК України та Законом України "Про захист прав споживачів", тому він не є укладеним.

Вказана обставина доказуванню не підлягає в силу вимог процесуального закону.

Оскільки укладення сторонами договору підряду на ремонт насосу не відбулось, у ФОП ОСОБА_1 не виникло будь-яких зобов`язань за цим договором, а тому його вимоги про стягнення оплати за виконану роботу є безпідставними та необґрунтованими, так як, і утримання ним насосу позивача без належної правової підстави.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірних висновків про часткове задоволення позову ОСОБА_2 в частині позовних вимог щодо зобов`язання ФОП ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 електростанцію АД-10, марка дизеля: 4Ч 8,5 х 11 (5Д4), марка ТНВД: Н 40865, клеймо ТНВД: 1674 та відмову в задоволенні зустрічного позову.

При перевірці доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо наявності підстав для стягнення з ФОП ОСОБА_6 моральної шкоди на підставі положень ЗУ «Про захист прав споживача», колегія суддів виходить з такого.

При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди (частина друга статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Згідно з вимогами статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, яких споживач зазнав унаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні винні дії продавця, виготівника, виконавця або через їх бездіяльність. Розмір відшкодування моральної шкоди встановлюється судом і визначення його не ставиться в залежність від наявності матеріальної шкоди, вартості товару (робіт, послуг), суми неустойки, а має грунтуватися на характері й обсязі моральних і фізичних страждань, заподіяних споживачеві у кожному конкретному випадку.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках передбачених ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

З аналізу норм параграфу 3 глави 82 ЦК України випливає, що у спорах про захист прав споживачів діюче цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо така завдана майну споживача або шкода спричинена життю або здоров`ю споживача.

Та обставина, що договір побутового підряду між сторонами фактично не укладався, позбавляє ОСОБА_2 права на відшкодування моральної шкоди відповідно до положень ЗУ «Про захист прав споживача», оскільки він, не будучи стороною договору побутового підряду не може бути споживачем даної послуги.

Слід відмітити, що утримання належного ОСОБА_2 майна може мати наслідком відшкодування моральної шкоди у разі доведеності таких вимог відповідно до вимог чинного законодавства, але у даній справі такі вимоги позивачем не заявлені.

За таких підстав, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних в вимог в частині стягнення моральної шкоди.

Отже, на думку колегії суддів, розглядаючи даний спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини справи, належність, допустимість, достовірність кожного наданого сторонами доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про недоведеність сторонами належними та допустимими доказами фактів, на які вони посилаються в обґрунтування своїх позовних вимог, а відтак дійшов правильних висновків при вирішенні даного спору.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційних скарг ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 384 України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль