РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 758/678/19

пр. № 2/759/5276/19

15 жовтня 2019 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді Марко Я.Р., за участю секретаря судового засідання Шапаренка О.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків завданих внаслідок ДТП, -

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі по тексту ПрАТ «ПЗУ Україна») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування у розмірі 5 991, 78 грн. та понесених судових витрат у сумі 1921,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що 21.02.2017 року між ПрАТ «ПЗУ Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір страхування транспортних засобів № АК/ 5757486, предметом якого є страхування автомобіля «Hyundai Tucson», д.р.н. НОМЕР_1 .

27.02.2017 року, в м. Києві, по вул. Волоська, буд. 58/29 трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Daihatsu Terios», д.р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 та застрахованого автомобіля «Hyundai Tucson», д.р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 14.07.2017 року у справі № 758/3247/17 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля «Daihatsu Terios», д.р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_2 звернулась до страховика, позивача по справі, з заявою про виплату страхового відшкодування.

Позивач на підставі страхового акту № UA026/L01/01 від 21.06.2017 року та розрахунку суми страхового відшкодування до нього здійснив виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи в розмірі 5 991, 78 грн., що підтверджується платіжним дорученням.

Однак, ОСОБА_1 не повідомив позивача про дорожньо-транспортну пригоду у встановлений законом час, страховика було повідомлено про страховий випадок від потерпілого через значний проміжок часу- 24.03.2017 року, згідно заяви про настання страхового випадку.

На адресу ОСОБА_1 позивачем було направлено регресну вимогу № 1102482, 1234/2017 від 12.06.2018 року, щодо компенсації суми виплаченого страхового відшкодування. Однак, станом на 28.12.2018 року страхове відшкодування не повернуто, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01.07.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до частини 4 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що останній заперечує проти задоволення позову та зазначає, що він повідомив страхову компанію про страховий випадок, який мав місце 27.02.2017 року в той же час, коли відповідачу повідомила патрульна поліція про дорожньо-транспортої пригоду, тобто 27.02.2017 року. Відповідач просив представника страхової компанії приїхати на місце пригоди 27.02.2017 року, однак представник страхової компанії проігнорував дану вимогу. Направлену вимогу зі сторони позивача відповідач не отримував, жодного повідомлення з дня дорожньо-транспортної пригоди на адресу відповідача не надходило. Автомобіль відповідача жодних пошкоджень не отримав. Виходячи з наведеного вище, просить у задоволені позову відмовити.

Крім того, 23.08.2019 року на адресу суду на адресу суду надійшла відповідь на відзив, якої вбачається, що позивач додатково звертає увагу, що відповідно до пункту 33.1.4 частини 33.1 статті 33 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов"язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон иа свою адресу. Відповідачем не надано суду жодного доказу на підтвердження повідомлення страховика про дорожньо-транспортну подію.

15.10.2019 року від відповідача надійшли додаткові пояснення, де останній зазначає, що про настання страхової події відповідач повідомив страховика одразу та відповів на низку питань, які були запитані в учасника страхової події та зазначив страховику про відсутність пошкоджень на транспортному засобі. Фотофіксація пошкоджень проведена не була, відповідач просив приїхати страховика на місце пригоди, однак страховик проігнорував виклик відповідача. Крім того, відповідач зазначає, що він не підписував протокол, який складений був патрульною поліцією, страхова компанія майже два роки проявляла байдужість до даної дорожньо-транспортної пригоди, претензію направлену на адресу відповідача, останній не отримував.

У відповідності до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, доходить до висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Відповідно до частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 21.02.2017 року між ПАТ «СК «ПЗУ України» та ОСОБА_1 укладено поліс № АК5757486 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, забезпечений транспортний засіб- автомобіль марки ««Hyundai Tucson», д.р.н. НОМЕР_1 (а.с. 8).

27.02.2017 року о 07 год. 57 хв. в м. Києві по вул. Волоській, буд. 58/29 ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Hyundai Tucson», д.р.н. НОМЕР_1 , залишив транспортний засіб не вживши всіх заходів, щоб не допустити його самовільний рух, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Daihatsu Terios», д.р.н. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 (а.с. 7).

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 14.07.2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого статтею 124 КупАП (а.с.7).

24.03.2017 року до позивача звернулась потерпіла особа ОСОБА_2 з заявою про настання страхового випадку по договору страхування ОСЦПВВНТЗ (а.с.13-18).

ПАТ «СК «ПЗУ України» на підставі страхового акту № № UA026/L01/01 від 21.06.2017 року та розрахунку суми страхового відшкодування до нього здійснила виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи в розмірі 5 991,78 грн., що підтверджується платіжним дорученням №5598 від 21.06.2019 року (а.с. 9,10,19).

Як вбачається з матеріалів справи ПАТ «СК «ПЗУ України» зверталось до відповідача з письмовою претензією про відшкодування страхового відшкодування в порядку регресу у сумі 5 991, 78 грн.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 979 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 988 Цивільного кодексу України страховик зобов`язаний, зокрема, у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Аналогічний обов`язок страховика встановлений також статтею 20 Закону України «Про страхування».

Статтею 993 Цивільного кодексу України та статтею 27 Закону України «Про страхування» визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до вимог частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За твердженням позивача, відповідач ОСОБА_1 не повідомив позивача як страховика про настання страхового випадку, що відбувся 27.02.2017 року та став підставою для виплати страхового відшкодування потерпілій особі у розмірі 5 991,78 грн.

Суд звертає увагу, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2, пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Пунктом 33.1.2 вказаного Закону передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди.

Водночас, підпунктом 33.1.4 вказаного Закону зазначено, що у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про ДТП установленого Моторним (транспортним) страховим бюро України зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

З аналізу наведених правових норм, можна зробити висновок, що в разі, якщо страхувальник або водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, не повідомив у встановлені строки страховика про настання такої події, внаслідок чого в останнього виникли необґрунтовані виплати, то після виплати страхового відшкодування страховик має підстави для регресного позову до страхувальника.

Більше того, обов`язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП, установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами та запобігти необґрунтованим виплатам.

Відтак, неповідомлення страхувальником (водієм) свого страховика про настання страхового випадку не є підставою для стягнення із страхувальника (водія) страхового відшкодування в порядку регресу, якщо страховик мав можливість перевірити обставини дорожньо-транспортної пригоди власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам, оскільки, настання факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, він зафіксований правоохоронними органами; водій, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності, і сам страховик його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду у справах №760/5736/15-ц від 14.02.2018 року, №752/9895/15-ц від 14.02.2018 року, №722/1929/15-ц від 28.02.2018 року, №522/24655/16-ц від 04.04.2018 року.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

У відповідності до приписів статті 141 Цивільного процесуального кодексу України у разі відмови в позові судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтями 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволені позову Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків завданих внаслідок ДТП- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: Я.Р. Марко