Ухвала

17 січня 2019 року

м. Київ

справа № 366/2099/17

провадження № 61-14296св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

відповідачі: ОСОБА_7, виконавчий комітет Іванківської селищної ради Київської області,

розглянув клопотання ОСОБА_7 про виклик ОСОБА_7 в судове засідання у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, виконавчого комітету Іванківської селищної ради Київської області про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акта та визнання права власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації прав власності на земельну ділянку за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Іванківського районного суду Київської області від 26 жовтня

2017 року та постанову апеляційного суду Київської області від 18 січня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_7, виконавчого комітету Іванківської селищної ради Київської області про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акта та визнання права власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації прав власності на земельну ділянку.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 26 жовтня

2017 року позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсним рішення Виконавчого комітету Іванківської селищної ради Іванківського району Київської області від 29 червня 2000 року № 163 «Про технічну документацію по складанню Державних актів на право приватної власності на землю громадянам» в частині видачі Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку громадянину ОСОБА_7 розміром 0,2138 га, яка розташована в АДРЕСА_1.

Визнано недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серія НОМЕР_2, яким посвідчується право власності ОСОБА_7 на земельну ділянку розміром 0,2138 га, яка розташована в АДРЕСА_1 та скасовано його державну реєстрацію.

Скасовано державну реєстрацію права власності на земельну ділянку розміром 0,15 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: НОМЕР_1, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою апеляційного суду Київської області від 18 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишено без задоволення.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 26 жовтня

2017 року залишено без змін.

19 лютого 2018 року ОСОБА_7 через засоби поштового зв?язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Іванківського районного суду Київської області від 26 жовтня

2017 року та постанову апеляційного суду Київської області від 18 січня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Одночасно у касаційній скарзі заявник ставить питання про виклик ОСОБА_7 у судове засідання.

У травні 2018 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Колегія суддів Верховного Суду вивчивши заявлене ОСОБА_7 клопотання, дійшла висновку, що воно задоволенню не підлягає з таких підстав.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції (частина друга).

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Абзац другий частини першої даної статті визначає, що у разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Таким чином, питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується Верховним Судом з огляду на встановлену необхідність таких пояснень.

Положення частин п'ятої та шостої статті 279 ЦПК України, якою врегульовано порядок розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження в суді першої інстанції, не застосовуються при касаційному розгляді, оскільки суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права та не вирішує питань доказування у справі і не встановлює обставин справи.

Оскільки судом касаційної інстанції не приймалось рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень у справі, і такої необхідності колегія суддів не вбачає, то підстави для розгляду справи за участю сторін відсутні.

Керуючись статтею 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_7 у задоволенні клопотання про виклик ОСОБА_7 в судове засідання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська