головуючий у суді І інстанції Савлук Т. В.
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Мостової Г.І.,

уддів Слюсар Т.А., Волошиної В.М.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва

від 03 червня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів та заборгованості, нарахованої

по сплаті аліментів за рішенням суду, та стягнення аліментів на неповнолітню дитину, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом

до ОСОБА_2 про звільнення батька неповнолітньої дитини від сплати аліментів та заборгованості за аліментами, стягнення аліментів з матері, в якому просив: звільнити його від сплати аліментів та заборгованості

по аліментам, починаючи з березня 2007 року, що стягуються на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 квітня 2007 року на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи

з 23 березня 2007 року і до повноліття дитини; стягнути щомісячно

із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у розмірі ј частини від усіх видів

її доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 листопада 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03 червня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Звільнено ОСОБА_1 від сплати аліментів, які присуджено на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 квітня 2007 року у цивільній справі № 2-2493, яким задоволено позов про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 23 березня 2007 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28 листопада 2018 року та до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Зазначено, що рішення підлягає негайному виконанню у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити оскаржуване судове рішення

у мотивувальній та резолютивній частині та вказати дату з якої позивач звільнений від сплати аліментів, які присуджені на підставі рішення, а саме: з 28 листопада 2018 року. В іншій частині рішення суду першої інстанції позивачем не оскаржується.

Апеляційна скарга мотивована тим, що право на звернення до суду з позовом про звільнення від сплати аліментів у позивача виникло з того моменту, коли місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 було визначено із батьком ОСОБА_1 відповідно до розпорядження Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації № 315 від 04 червня 2018 року, а звільненим від сплати аліментів позивач є з дня звернення до суду з відповідним позовом - 28 листопада 2018 року.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (частина 3 статті 360 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин 4, 6 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Однак, суд апеляційної інстанції не вправі перевіряти законність судових рішень відносно осіб, які не подали апеляційну скаргу. В силу змагальності та диспозитивності процесу ці особи самі визначають свою процесуальну поведінку.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини

вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу

диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої

частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового

рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині

вимог судове рішення не оскаржується.

Як встановлено судом першої інстанції, сторони перебували у шлюбі та мають від шлюбу неповнолітню дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 квітня

2007 року, розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 квітня 2007 року стягнуто з ОСОБА_1 аліменти у розмірі ј частини з усіх видів заробітної плати, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до його повноліття на користь матері ОСОБА_2 , починаючи з 23 березня 2007 року.

22 вересня 2011 року старшим державним виконавцем Рибалко І.М. відділу виконавчої служби Дніпровського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 28833608, на підставі виконавчого листа № 2-2494 від 18 квітня 2007 року, виданого Дніпровським районним судом м. Києва.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 25 серпня 2016 року по 15 червня 2017 року проживав (без реєстрації), з бабусею ОСОБА_5 та дідусем ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 навчався з 01 вересня 2016 року по 04 липня 2017 року у Розській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів Христинівської районної ради Черкаської області.

Відповідно до довідки від 05 квітня 2018 року за підписом директора середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 146 м. Києва, ОСОБА_3 дійсно є учнем 9-а класу середньоосвітньої школи № 146 Дніпровського району м. Києва.

Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією 04 червня 2018 року видано розпорядження № 315, яким визначено місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 (а.с.33).

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Разом з тим, як вбачається зі змісту статті 181 С К України аліменти стягуються на користь того з батьків разом з яким проживає дитина.

У справі, яка переглядається, встановивши, що після ухвалення судом рішення про стягнення з позивача аліментів на неповнолітню дитину, суттєво змінились обставини у батьків дитини, наразі дитина постійно проживає з батьком та перебуває на його повному утриманні, суд першої інстанції, дійшов висновку, що обов`язок позивача сплачувати аліменти на неповнолітнього сина відсутній, оскільки позивач повністю утримуєнеповнолітню дитину, яка з ним проживає.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , звернувшись до суду

із вказаним позовом 28 листопада 2018 року, у позовній заяві не зазначає дату з якої просить звільнити його від сплати аліментів, які присуджено на підставі рішення суду.

Системний аналіз положень СК України свідчить про відсутність у суду можливості звільнити від обов`язку сплачувати аліменти на неповнолітнього сина з іншої дати, ніж з дня набрання рішенням законної сили.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, апеляційна скарга залишається без задоволення, а заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 червня 2019 рокув оскаржуваній частині залишається без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 червня 2019 року в оскаржуваній частині залишити без змін. В іншій частині рішення не переглядалося.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття таоскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

З повним текстом судового рішення учасники справи можуть ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою http://reyestr.court.gov.ua/

Головуючий суддя Г.І. Мостова

Судді В.М. Волошина

Т.А. Слюсар