Справа №621/2970/18
16 січня 2019 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області в складі:
головуючого судді - Шахової В.В.,
за участю секретаря судових засідань - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в заочному порядку в залі суду в м. Змієві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням -
25.10.2018 року позивач звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3, в якій просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: будинком № 78-А, що розташований по вул. Миру в с. Борова Зміївського району Харківської області.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач є власницею будинку № 78-А, розташованого по вул. Миру в с. Борова Зміївського району Харківської області на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. З 15.04.2013 року і по теперішній час відповідач зареєстрована за вищевказаною адресою. Відповідач у справі була дружиною сина позивача ОСОБА_4 Шлюб було розірвано рішенням суду від 08.06.2017 року. У лютому 2016 року відповідач забрала із будинку всі свої речі та мешкає за іншою адресою. ОСОБА_3 не бере участь в утриманні будинку, за комунальні послуги не сплачує, що спричиняє незручності позивачу, так само унеможливлює оформлення субсидії. Домовленостей щодо збереження за відповідачем права користування житлом не має. Наявність реєстрації ОСОБА_3 у будинку, порушує право приватної власності позивача та перешкоджає вільно розпоряджатись, володіти та користуватись житлом.
Із вказаних підстав позивач звернулась до суду та просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком № 78-А, що розташований по вул. Миру в с. Борова Зміївського району Харківської області.
Учасники справи в судове засідання не зявились.
Позивач ОСОБА_2 у поданій заяві просила провести розгляд без її участі. Позов підтримала та просила його задовольнити. На фіксуванні судового процесу технічними засобами не наполягала. У звязку із неявкою відповідача просила ухвалити заочне рішення.
Відповідач ОСОБА_3 повторно у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128, ч. 4 ст. 129 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи конвертами про направлення судової кореспонденції. Причин неявки суду ОСОБА_3 не повідомила, відзиву на позов не подала.
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, не подано відзиву на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, на підставі ч. 4 ст. 223, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення.
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 16.01.2019 року було постановлено про заочний розгляд справи.
У зв'язку з неявкою учасників судового засідання, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису.
Суд, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, дійшов до наступного висновку.
Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.08.2003 року, виданого ОСОБА_5, позивач є власницею житлового будинку № 78-А, що розташований по вул. Миру в с. Борова, Зміївського району Харківської області. (а.с. 9)
Вищезазначене також підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, серії ВВА № 268682. (а.с. 10)
Згідно довідки про склад сімї виданої головою Борівської сільської ради Зміївського району Харківської області від 16.10.2018 року № 02-28/1553 в будинку № 78-А по вулиці Миру в с. Борова Зміївського району Харківської області зареєстрована відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є невісткою позивача. (а.с. 14)
Актом обстеження від 15.10.2018 року, який складений депутатом Борівської сільської ради Зміївського району Харківської області ОСОБА_6 в присутності свідків: ОСОБА_7, ОСОБА_8 підтверджується, що в будинку № 78-А по вул. Миру в с. Борова Зміївського району Харківської області зареєстрована відповідач ОСОБА_3, однак з лютого 2016 року за місцем своєї реєстрації вона не проживає. Особистих речей та предметів побуту в будинку не має. (а.с. 13)
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
У зв'язку з тим, що в будинку позивача зареєстрована відповідач, яка фактично там не проживає, ОСОБА_2, як власниця будинку, не може повною мірою реалізувати своє право, встановлене Конституцією України та законом на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно зі ст. 317 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засаді суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.
Виходячи з вказаних положень Конституції України та Цивільного кодексу України, позивач, як власник майна має право безперешкодно користуватись своєю власністю та таке право гарантується державою. Тобто, у разі порушення права власника держава, зокрема, в особі судів, забезпечує захист права власності від порушень з боку іншої особи.
Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу відповідно до положень Цивільного кодексу України.
У разі створення перешкод у користуванні власністю, позивач може звернутися до суду з вимогою про вчинення дій, необхідних для відновлення порушеного права власності, а саме усунути перешкоди у здійсненні позивачем права власності та визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.
Відповідно до ст. 402 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідач з лютого 2016 року не проживає без поважної причини за місцем своєї реєстрації, що є підставою для визнання її такою, що втратила право користування цим приміщенням.
Крім того, реєстрація відповідача у будинку перешкоджає позивачу у володінні, розпорядженні її власністю, та створює перешкоди в отриманні субсидії.
Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР, ст. ст. 15, 16, 317, 319, 321, 386, 391, 402 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 12, 81, 141, 247, 263-265, 280-284, 288, 289 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Зміївським районним судом Харківської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути ним подана протягом тридцяти днів з дня його складення.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне рішення складено та підписано 16.01.2019 року.
Головуючий: В.В. Шахова