Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.02.2019 Справа №607/19661/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого Ромазана В.В.

за участю секретаря Пастернак О.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Петриківського обласного комунального дитячого будинку- інтернату про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до Петриківського обласного комунального дитячого будинку- інтернату, у якому, уточнивши позовні вимоги, просить визнати незаконним та скасувати наказ Петриківського обласного комунального

дитячого будинку-інтернат № 137 від 31 серпня 2018 року; поновити ОСОБА_4 на посаді вихователя Петриківського обласного комунального дитячого будинку-інтернат з 31 серпня 2018 року; стягнути з Петриківського обласного комунального дитячого будинку-інтернат на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 31.08.2018 року по 27 лютого 2019 року в розмірі 39 886,25 грн., 8 400 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що із 02 вересня 1986 року вона працювала вихователем в Петриківському обласному комунальному дитячому будинку-інтернаті (надалі Петриківський ОКДБІ), що підтверджується записами у трудовій книжці. 22 червня 2018 року наказом директора інтернату №89 прийнято рішення про виведення зі штатного розпису з 01 вересня 2018 року чотирьох посад вихователя та введення до штатного розпису з 01 вересня 2018 року 2 посад молодшої медичної сестри (санітарки -прибиральниці). Того ж дня її було попереджено про можливе майбутнє скорочення вихователів, про що було видано наказ за №90 від 22.06.2018 року, з яким позивача було ознайомлено. При цьому, відповідачем було повідомлено, що скорочується чотири посади вихователя. Про вивільнення попереджено було всіх вихователів зазначеного закладу. Як вбачається із змін №1 до штатного розпису Петриківського ОКДБІ станом на 01.09.2018 року було шість посад молодшої-медсестри. Позивач вважає, що при скороченні посад, як наслідок звільнення працівників, її не було запропоновано жодної із посад, про що свідчить повідомлення про вивільнення від 22.06.2018 року №5, в якому зазначено про необхідність такого повідомлення, однак відсутні відомості про посади та час або відсутність таких для переведення ОСОБА_4 У звязку з різким погіршенням стану здоровя ОСОБА_4 перебувала на лікуванні у період із 23.08.2018 р. по 31.08.2018 р., про що свідчить листок непрацездатності серії АДР №146140. 03 вересня 2018 року прийшла на своє робоче місце у Петриківський ОКДБІ, однак директор повідомив, що вона звільнена з роботи у звязку із скороченням штату та вручив їй трудову книжку і копію наказу від 31 серпня 2018 року № 137 про її звільнення відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. Позивач вважає звільнення її з роботи є незаконним, оскільки вона є особою, із найвищою продуктивністю праці (має найвищу категорію 1 та стаж роботи 31 рік 08 місяців). Крім цього, роботодавець на момент звільнення не визначився з точним переліком осіб, що підлягають звільненню. Не було створено жодної комісії чи зборів для встановлення черговості осіб, що підлягають звільненню. При формуванні переліку працівників, що підлягають звільненню, не було враховано встановлені законодавством обмеження для деяких категорій працюючих осіб або ж першочергові права на залишення на роботі, а також порушено порядок черговості звільнення. Пільгами серед осіб, які підлягають звільненню, користувалася лише ОСОБА_5, яка має на утриманні дитину інваліда. Таким чином, позивач вважає, що роботодавцем грубо порушено порядок визначення осіб, що підлягають звільненню у зв'язку з скороченням штату, не вірно визначено осіб за продуктивністю праці та кваліфікацією. Враховуючи те, що середньоденний заробіток, що згідно довідки представленої відповідачем становить 319 грн. 09 коп. та кількість робочих днів, які позивач повинна була б відпрацювати за період вимушеного прогулу, що становить 125 днів, просить стягнути в її користь суму середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 39 886 грн. 25 коп. Крім цього, позивач просить стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 8400 грн.

Позивач ОСОБА_4 та представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просять суд їх задовольнити.

Представник Петриківського обласного комунального дитячого будинку- інтернату в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що кількість працюючих в будинку-інтернаті (педагогічний, середній та молодший медичний персонал) залежить від кількості вихованок (підопічних). Їх робота та навантаження формуються щорічно на підставі медико-педагогічного навантаження на відповідний навчальний рік. Стосовно визначення кількості штатних одиниць вихователів адміністрація установи керувалася нормами чисельності педагогічних працівників в інтернатних установах, затвердженими наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 1 жовтня 2008 року № 411 «Про затвердження Норм часу і норм чисельності працівників будинків-інтернатів (усіх типів) та стаціонарних відділень територіальних центрів соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян системи праці та соціального захисту населення». Так, на навчально-виховну групу дітей шкільного віку дитячого будинку-інтернату І, II та III профілю чисельністю 10 чоловік вводиться 4 штатні одиниці вихователя. На виховну групу дітей шкільного віку дитячого будинку-інтернату другого та третього профілю чисельністю 20 чоловік - вводиться 1 штатна одиниця вихователя. Станом на 1 вересня 2018 року в будинку-інтернаті проживало 88 вихованок, з яких 15 осіб у віці до 18 років, (з 09.09.2018 р. - 14 осіб). Наказом по будинку-інтернату від 30.05.2018 р. №69 «Про обєднання навчальних груп» у звязку з досягненням вихованками 18-річного віку з 01.06.2018 р. було обєднано І та II навчальні групи. Однак, враховуючи те, що з 14 вихованок у віці до 18-ти років лише 5 дітей могли сприймати навчально-виховний процес, тому в штатному розписі, станом на 01.09.2018 р. кількість вихователів було встановлено 3 штатні одиниці (4 шт.од виведено). З метою приведення штатної чисельності вихователів установи до встановлених вимог, наказом по будинку-інтернату від 22 червня 2018 року №90 «Про попередження про наступне вивільнення» 7 вихователів Петриківського обласного комунального дитячого будинку-інтернату, зокрема і ОСОБА_4 було персонально попереджено про наступне вивільнення у звязку з скороченням штату вихователів відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України. Із даним наказом ОСОБА_4 ознайомлена, про що свідчить її підпис, а також 22.06.2018 р. позивача було письмово ознайомлено з повідомленням №5 про наступне вивільнення та поінформована про відсутність вакантних посад в установі. Наказом по будинку-інтернату від 31.08.2018 р. №137 «Про звільнення ОСОБА_4В.» позивачку звільнено з посади вихователя за п.1 ст.40 КЗпП України. У звязку з встановленням факту тимчасової непрацездатності ОСОБА_4 у період з 23 по 31.08.2018 р., підтверджене листком непрацездатності серія АДР №146140, про яке стало відомо адміністрації установи 31.08.2018 р., наказом по будинку-інтернату від 31.08.2018 №139 звільнення ОСОБА_4 проведено 01.09.2018 р., а наказ від 31.08.2018 р. №137 відповідно скасовано. Адміністрація будинку-інтернату вважає, що скорочення посад вихователів проведено відповідно до встановлених вимог і при звільненні ОСОБА_4 її трудові права не були порушені. У задоволенні позову просять відмовити в повному обсязі. Судом не було прийнято поданий відповідачем відзив, оскільки останній був поданий з порушенням встановленого судом строку, а клопотання про поновлення строку, відповідачем не подавалось.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив.

ОСОБА_4 із 02 серпня 1986 року працювала вихователем в Петриківському обласному комунальному дитячому будинку-інтернаті, що підтверджується наявними записами у трудовій книжці БТ-І №0716117 від 10 вересня 1976 р.

Наказом №130 від 30.12.2003 року по Петриківському обласному комунальному дитячому будинку-інтернаті, ОСОБА_4 присвоєно першу кваліфікаційну категорію.

Як вбачається із наказу директора Петриківського обласного комунального дитячого будинку-інтернату №89 від 22 червня 2018 року, у звязку із зменшенням фактичної кількості вихованок, які проживають в будинку-інтернаті, виведено із штатного розпису 4 посади вихователя , 4 посади молодшої медичної сестри (санітарки-няні), 1 посаду вчителя-логопеда, 2 посади молодшої медичної сестри (санітарки-палатної), 1 посаду інструктора з трудової терапії з 1 вересня 2018 року. Крім цього, введено до штатного розпису з 1 вересня 2018 року 2 посади молодшої медичної сестри (санітарки-прибиральнині).

Як слідує із наказу №90 директора Петриківського обласного комунального дитячого будинку-інтернату від 22 червня 2018 року «Про попередження про наступне звільнення», відповідно до п. 1 ст.40, ст.49 КЗпП України, з яким письмово ознайомлено позивача, з метою приведення штатної чисельності вихователів Петриківського обласного комунального дитячого будинку-інтернату до фактичної кількості підопічних, які проживають в будинку-інтернаті, вирішено персонально попередити вихователів Петриківського обласного комунального дитячого будинку-інтернату про наступне вивільнення у зв'язку з скороченням штату працівників (п.1 ст.40 КЗпП України), а також підготувати письмові повідомлення про наступне вивільнення з пропозицією про переведення на вакантні посади, які можуть зявитися, до закінчення строку попередження наступним працівникам: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 , ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_5

Як вбачається із повідомлення про наступне вивільнення №5 від 22.червня 2018 р. по Петриківському обласному комунальному дитячому будинку-інтернаті, адресоване ОСОБА_4, у звязку з приведенням штатної чисельності вихователів до кількості вихованців установи, керуючись наказом будинку-інтернату від 22.06.2018 р. №90 попереджено про наступне вивільнення з посади вихователя відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України. Також, позивачку проінформовано, що на даний час в будинку-інтернаті відсутні вакантні посади, однак у випадку їх виникнення до закінчення 2- місячного строку попередження, їй буде запропоновано переведення.

Відповідно до штатного розпису Петриківського обласного комунального дитячого будинку-інтернату, який вводиться в дію з 01.01.2018 року, у ньому передбачено 1 посада вихователя без категорії, 4 посади вихователя 1 категорії, 2 посади вихователя 2 категорії, усього сім штатних посад вихователя.

Згідно із штатного розпису Петриківського обласного комунального дитячого будинку-інтернату, який вводиться в дію з 01.09.2018 року, з урахуванням наказу директора зазначеного закладу №89 від 22.06.2018 року, у ньому передбачено 1 посада вихователя без категорії, 2 посади вихователя 2 категорії, 1 посада вихователя 1 категорії, усього чотири штатних посади вихователя.

ОСОБА_4 в період із 23.08.2018 р. по 31.08.2018 р. у зв»язку із хворобою перебувала на лікарняному, що підтверджено листком непрацездатності серії АДР №146140. Наказом директора Петриківського обласного комунального дитячого будинку-інтернату №137 від 31 серпня 2018 року «Про звільнення ОСОБА_4В.», ОСОБА_4 звільнено 31 серпня 2018 р. з посади вихователя Петриківського обласного комунального дитячого будинку-інтернату, у звязку з скороченням штату працівників відповідно до п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України. Підставою звільнення у ньому зазначено: наказ від 22 червня 2018р. № 90 «Про попередження про наступне вивільнення», повідомлення про наступне вивільнення від 22 червня 2018 р. № 5.

У зазначеному наказі відсутній підпис ОСОБА_4 про ознайомлення із ним.

31 серпня 2018 року, директором Петриківського обласного комунального дитячого будинку-інтернату прийнято наказ №139, яким скасувано наказ № 137 по Петриківському ОКДБІ від 31 серпня 2018 р «Про звільнення ОСОБА_4В.» та вирішено звільнити ОСОБА_4 з 01.09.2018 р., врахувавши наданий позивачем листок непрацездатності (відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України).

Як вбачається із наданої інформації Петриківським обласним комунальним дитячим будинком інтернатом, станом на 04 травня 2018 року, посади вихователів зазначеного закладу займали:

-ОСОБА_6 - вихователь 1 категорії, безперервний стаж роботи 29 років 3 місяців, є головою профспілкового комітету, сімейний стан вдова, спеціальність за дипломом «вчитель початкових класів»;

-ОСОБА_5 - вихователь без категорії, безперервний стаж роботи 18 років 8 місяців, сімейний стан одружена, спеціальність за дипломом «вчитель початкових класів», має двох неповнолітніх утриманців, одна з яких дитина інвалід;

-ОСОБА_8 вихователь 1 категорії, безперервний стаж роботи 18 років 4 місяці, сімейний стан одружена, спеціальність за дипломом «вчитель трудового навчання, швейної справи», на утриманні має одну неповнолітню дитину;

-ОСОБА_7 - вихователь 1 категорії, безперервний стаж роботи 11 років, сімейний стан одружена, спеціальність за дипломом «вчитель початкових класів», одружена;

-ОСОБА_4 - вихователь 1 категорії, безперервний стаж роботи 31 рік 8 місяців, сімейний стан одружена, спеціальність за дипломом «вчитель математики», одружена;

-ОСОБА_10 - вихователь ІІ категорії, безперервний стаж роботи 14 років 5 місяців, сімейний стан одружена, спеціальність за дипломом «вчитель української мови та літератури», одружена, на утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей;

-ОСОБА_9 - вихователь ІІ категорії, безперервний стаж роботи 17 років 4 місяці, сімейний стан одружена, спеціальність за дипломом «вчитель біології та хімії», одружена.

Відповідно до наказу №140 від 31 серпня 2018 року директора Петриківського ОКДБІ від 31 серпня 2018 року, медико-педагогічне навантаження на вересень 2018-2019 навчального року вирішено розподілити таким чином: створити в будинку інтернаті 1 навчально-виховну групу (діти до 18 років) та 4 молодіжних групи (вихованки від 18 до 35 років). За 1 навчально-виховною групою закріпити 2,5 посади вихователя і 4 посади молодших медичних сестер 9санітарки-няні), а саме: за першою навчально-виховною групою закріпити вихователів: ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_8

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У справах, в яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Статтею 43 Конституції України закріплено право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Таким чином, Конституція України, норми якої, відповідно до ст. 8 цього Основного закону, є нормами прямої дії, визначає, що держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю.

До того ж, з огляду на положення ст. 5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 40 КЗпП України, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

У пункті 19 постанови Пленум Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз»яснив, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

За правилами ч.1 статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв»язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам ОСОБА_11, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув'язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтвоабо професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовцівстрокової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

В силу вимог ст.49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках зміни в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв»язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Суд проаналізувавши матеріали справи, а також докази надані суду встановив, що у відповідача мало місце скорочення чисельності працівників у зв»язку із змінами в організації виробництва і праці. У зв»язку із чим позивача було належним чином попереджено про наступне звільнення. Проте, суд вважає, що відповідачем, при звільненні позивача та розірвання із ним трудового договору за п.1 ст.40 КЗпП України, не було дотримано вимоги передбачені ст.42 КЗпП України. Так, при звільненні ОСОБА_4 відповідачем не було враховано, що переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, а саме те, що позивач має першу категорію, її безперевний стаж роботи в даній установі складає 31 рік та 8 місяців на день звільнення. Таким чином, судом встановлено, що позивач на день звільнення мала вищу кваліфікацію, порівняно із іншими працівниками, переважне право яким відповідач надав на залишенні на роботі, зокрема ОСОБА_5, яка взагалі не мала відповідної категорії. Також, ОСОБА_6, ОСОБА_8 переважне право яким надав відповідач на залишенні на роботі за наявності однакової категорії, мають менший безперервний стаж роботи у даній установі у порівнянні із позивачем, який у ОСОБА_8 складає 18 років 4 місяці, у ОСОБА_6 29 років 3 місяці. Таким чином, суд вважає, що відповідач розірвав трудовий договір із позивачем за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, не дотримавши прав та гарантій наданих працівникові Кодексом законів про працю України, а тому вважає, що слід поновити ОСОБА_4 на посаді вихователя Петриківського обласного комунального дитячого будинку - інтернату, з 01 вересня 2018 року, скасуваши та визнавши незаконним накази про її звільнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку).

Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку передбачені виплати, які не підлягають урахуванню при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу, зокрема згідно п. 4 не враховуються: матеріальна допомога, виплати за щорічну і додаткову відпустки та допомога у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю.

Отже, згідно зазначених норм середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати, отриманої за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні, на число цих відпрацьованих робочих днів.

Враховуючи, що звільнення позивача відбулось 01.09.2018 р., середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих нею за попередні два місяці роботи. Як вбачається із довідки наданої Петриківським обласним комунальним дитячим будинком-інтернат №61 від 26.02.2019 року, згідно з наказом Мінпраці та соціальної політики України від 12.02.2007 №44 «Про встановлення тривалості роботи та педагогічного навантаження для окремих категорій працівників закладів та установ соціального захисту населення», на ставку (посадовий оклад) встановлено для вихователів 25 годин на тиждень. Кількість робочих днів вихователя ОСОБА_4 за період з 2 вересня 2018 року по 27 лютого 2019 року становили б 125, зокрема у: вересні 2018 року 20, жовтні 2018 року 22, листопаді 2018 року 22, грудні 2018 року 20, січні 2019 року 21, лютому 2019 року 20. Разом - 125 днів.

Заробітна плата ОСОБА_4 у липні 2018 року становила 7 020,00 грн., а у серпні 2018 р. 5 105,46 грн. (разом 12 125,46 грн.), відпрацьована кількість робочих днів 38 (22+16), кількість робочих днів, встановлених на місяць 44 (22+22). Середньоденна заробітна плата вихователя - 12125,46 / 38 = 319,09 грн.

Для визначення середнього заробітку за час вимушеного прогулу необхідно помножити середньоденну заробітну плату на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді, яке розраховане згідно приписів абз.2 і 3 п.8 Порядку (з 01.09.2018 р. до моментуухвалення судового рішення), як просить позивач та становить 125 днів.

Таким чином, помноживши середньоденну заробітну плату позивачки 319,09 грн. на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді 125 дні отримаємо середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 39 886,25 грн., який на думку суду підлягає стягненню на користь позивача.

Згідно з вимогами ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи належать, у тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивач заявляє вимогу про стягнення з відповідача на їх користь витрат на правову допомогу адвоката.

На підтвердження понесених витрат позивач надав договір про надання правничої допомоги від 06 вересня 2018 року, укладений між адвокатом ОСОБА_2 та ОСОБА_4 від 06 вересня 2018 року, акт приймання-передачі наданих послуг №9 від 26 лютого 2019 року до договору про надання юридичних послуг та товарний чек про оплату послуг адвоката (аванс) від 28 вересня 2018 року на суму 2 000 грн.

Згідно акту приймання-передачі наданих послуг №9 від 26 лютого 2019 року, адвокатом ОСОБА_2 було витрачено 12 годин (2 год попереднє опрацювання матеріалів, 03 год. опрацювання законодавчої бази, 05 год підготовка процесуальних документів, 02 год судове представництво) на надання правничої допомоги позивачу.

Суд вважає, що витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката належним чином підтверджені договором про надання такої допомоги укладеним із адвокатом ОСОБА_2, та товарним чеком про оплату таких послуг адвокату позивачем, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 3 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, у яку входить 2000 грн. витрат, які сплатила позивач, що підтверджено товарним чеком від 28 вересня 2018 року, а також 1000 грн. витрат за участь адвоката у судових засіданнях.

У відповідності до частини 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.6 цієї ж статті, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб,які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З урахуванням того, що позивач згідно Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судових витрат, а її позовні вимоги задоволено частково, суд приходить до висновку, що судові витрати, які підлягають стягненню з відповідача в користь держави, обраховані відповідно до вимог частин 1, 6 ст.141 ЦПК України становитимуть 768 грн. 40 коп.

З огляду на положення п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд також вважає за необхідне допустити до негайного виконання стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати за один місяць. Негайному виконанню підлягає також рішення в частині поновлення позивача на роботі відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 263, 265 ЦПК України, Кодексом законів про працю України, Законом України «Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв,язку з порушенням строків її виплати», Законом України «Про індексацію грошових коштів населення», суд,-

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_4 до Петриківського обласного комунального дитячого будинку-інтернату про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати накази директора Петриківського обласного комунального дитячого будинку-інтернату №137, №139 від 31 серпня 2018 року «Про звільнення ОСОБА_4В.».

Поновити ОСОБА_4 на посаді вихователя Петриківського обласного комунального дитячого будинку- інтернату, з 01 вересня 2018 року.

Стягнути із Петриківського обласного комунального дитячого будинку-інтернату в користь ОСОБА_4 39 886 (тридцять дев»ять тисяч вісімсот вісімдесят шість) гривень 25 коп. середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01 вересня 2018 року по 27 лютого 2019 року, із врахуванням установлених законодавством України податків, зборів та обовязкових платежів.

Стягнути із Петриківського обласного комунального дитячого будинку-інтернату у користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень.

Стягнути з Петриківського обласного комунального дитячого будинку- інтернату в користь держави 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. судового збору.

Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за один місяць підлягає до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 04 березня 2019 року.

Головуючий суддяОСОБА_12