Постанова

Іменем України

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 334/2254/15-ц

провадження № 61-15575св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2015 року у складі судді Лисенко Л. І. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 28 січня 2016 року у складі колегії суддів: Бєлки В. Ю., Онищенка Е. А., Бондар М. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - ПрАТ «СК «Українська страхова група») про стягнення страхового відшкодування.

Позов мотивовано тим, що 06 грудня 2013 року між нею та ПрАТ «СК «Українська страхова група» було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів та цивільно-правової відповідальності водія від нещасного випадку з водієм і пасажирами № 28-0801-13-00344, предметом якого є автомобіль «NISSAN NOTTE», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до умов зазначеного договору ПрАТ «СК «Українська страхова група» зобов`язалось у разі настання страхового випадку з автомобілем здійснити на умовах договору страхову виплату.

22 червня 2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю вищевказаного автомобіля, у результаті якого сталось механічне пошкодження належного їй автомобіля.

23 червня 2014 року вона звернулась до відповідача із заявою про виплату їй страхового відшкодування. Представник відповідача направив її до товариства з обмеженою відповідальністю «ДП Автосистем» (далі - ТОВ «ДП Автосистем») для складання калькуляції вартості відновлювального ремонту, оскільки між ПрАТ «СК «Українська страхова група» та ТОВ «ДП Автосистем» укладено договір про співпрацю. Згідно рахунку-фактури від 24 червня 2014 року вартість відновлювального ремонту склала 13 746 грн. Ця сума була перерахована на рахунок станції технічного обслуговування (далі - СТО) ТОВ «ДП Автосистем» для ремонту її пошкодженого автомобіля. Після її звернення до СТО ТОВ «ДП Автосистем» для проведення ремонту працівниками СТО було відмовлено з тих підстав, що вони не працюють.

Оскільки вона вимушена була ремонтувати автомобіль за власні кошти на іншій СТО, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ПрАТ «СК «Українська страхова група» на її користь страхове відшкодування у розмірі 13 033 грн, 3 % річних у розмірі 286 грн, інфляційного збільшення суми боргу у розмірі 6 626 грн, а всього 19 965 грн та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ПрАТ «СК «Українська страхова група» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 13 033 грн, 3 % річних у розмірі 286 грн, інфляційного збільшення суми боргу у розмірі 6 626 грн, а всього - 19 965 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до умов зазначеного договору ПрАТ «СК «Українська страхова група» зобов`язалася у разі настання страхового випадку з автомобілем ОСОБА_1 здійснити на умовах договору страхову виплату.

Станом на 29 вересня 2014 року ОСОБА_1 не була сплачена сума відшкодування. Оскільки сума страхового відшкодування своєчасно повернута не була, вона підлягає індексації з урахуванням даних Державної служби статистики України по індексу інфляції споживчих цін на товари та послуги (індекс інфляції), відповідно до наданого позивачем розрахунку, 3 % річних від суми заборгованості за період прострочення зобов`язання за 267 днів.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 28 січня 2016 року апеляційну скаргу ПрАТ «СК «Українська страхова група» відхилено. Заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2015 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно і всебічно дослідив та оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює. При цьому дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову і стягнення з відповідача страхової виплати з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від указаної суми, що відповідає положенням статті 625 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у березні 2018 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПрАТ «СК «Українська страхова група», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просило скасувати указані судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до пункту 15.9 договору добровільного страхування наземних транспортних засобів страхове відшкодування може бути сплачено шляхом оплати рахунків ремонтних підприємств (СТО) за відновлюваний ремонт транспортного засобу та рахунків на придбання деталей, що підлягають заміні. При поданні заяви про настання страхового випадку та виплати страхового відшкодування було надано рахунок ремонтного підприємства, яке погоджено страховиком, страхова компанія перерахувала страхове відшкодування у розмірі 10 893 грн 40 коп., тому доводи позивача про те, що ним не здійснено виплату страхового відшкодування є такими, що не відповідають обставинам справи. Посилання на те, що між ним та підприємством, куди було перераховано страхове відшкодування, існував договір про співпрацю є припущеннями, оскільки таких доказів до матеріалів справи не було долучено.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 травня 2016 року було відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано з Ленінського районного суду м. Запоріжжя указану цивільну справу.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

У червні 2019 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді-доповідачу.

Доводи особи, яка подала відзив (заперечення) на касаційну скаргу

У липні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення ОСОБА_1 , у якому вона просила залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. При цьому зазначала про те, що відповідачем було укладено договір про співпрацю з СТО ТОВ «ДП Автосистем» та з урахуванням цих обставин працівник відповідача направив її до указаного товариства для складання калькуляції вартості відновлювального ремонту та пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу, а згідно рахунку-фактури цього товариства від 24 червня 2014 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля складала 13 746 грн. Крім того, вона стверджувала про те, що не подавала заяви до відповідача про перерахунок страхового відшкодування указаному товариству, оскільки там відмовились відновлювати її автомобіль, а відповідач перерахував кошти на рахунок указаного товариства зі своєї ініціативи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

06 грудня 2013 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «СК «Українська страхова група»було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів та цивільно-правової відповідальності водія від нещасного випадку з водієм і пасажирами № 28-0801-13-00344, предметом якого є автомобіль «NISSAN NOTTE», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до умов зазначеного договору ПрАТ «СК «Українська страхова група»зобов`язалася у разі настання страхового випадку з автомобілем «NISSAN NOTTE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснити на умовах договору страхову виплату.

22 червня 2014 року відбулась ДТП за участі автомобіля «NISSAN NOTTE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у результаті якого сталось механічне пошкодження указаного автомобіля.

23 червня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. На звернення позивача представник страхової компанії послався на те, що між ПрАТ «СК «Українська страхова група» та ТОВ «ДП Автосистем» було укладено договір про співпрацю та направив ОСОБА_1 до ТОВ «ДП Автосистем» для складання калькуляції вартості відновлювального ремонту транспортного засобу - направлення від 23 червня 2014 року № КА - 5310/2 (а. с.19).

Згідно рахунку-фактури від 24 червня 2014 року № Сч-0000482, складеного ТОВ «ДП Автосистем», вартість відновлення указаного автомобіля склала 13 746 грн. На СТО ТОВ «ДП Автосистем» автомобіль відновлено не було, що підтверджено листом за підписом директора ПрАТ «СК «Українська страхова група» Громяк А. Р., у якому зазначено про те, що станом на 29 вересня 2014 року відновлювальні роботи не були виконані, тому згідно із заявою ОСОБА_1 просила повернути на рахунок ПрАТ «СК «Українська страхова група» страхове відшкодування (а. с. 7, 18).

Станом на 29 вересня 2014 року автомобіль ОСОБА_1 не був відремонтований і сума відшкодування не була сплачена позивачу.

За повідомленням Державної служби статистики України індекс інфляції у жовтні 2014 року складав - 102,4 %, у листопаді - 101,9 %, у грудні - 103,2 %., у січні 2015 року - 103,1 %, у лютому 2015 року -105,3 %, у березні 2015 року - 110,8 %, у квітні 2015 року - 114 %, у травні 2015 року - 102,2 %.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга ПрАТ «СК «Українська страхова група» задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Частиною першою статті 988 ЦК Українипередбачено, що страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. За правилом статті 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Відповідно до положень частини першої статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Тобто договір страхування - це двосторонній, оплатний, строковий, консенсуальний договір. Це договір про надання послуг.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За змістом преамбули цей Закон регулює відносини у сфері страхування і спрямований на створення ринку страхових послуг, посилення страхового захисту майнових інтересів підприємств, установ, організацій та фізичних осіб.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що договір страхування - це договір про фінансову послугу, яка відноситься до небанківського сектору.

Також аналіз норм Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про страхування» свідчить, що діяльність страховика підпадає під визначення послуги і виконавця, що містяться в частині першій статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів».

Отже, якщо договір страхування спрямований на задоволення особистих майнових чи немайнових потреб застрахованої фізичної особи, такі правовідносини регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» в частині, не врегульованій спеціальними законами.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 21 постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4 роз`яснив, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідачем не виплачене страхове відшкодування у розмірі 13 033 грн, то відповідно до вимог статті 625 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати та 3 % річних за період прострочення.

На підставі досліджених доказів та зазначених вимог закону, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову і стягнення з відповідача страхової виплати з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від указаної суми, що відповідає положенням статті 625 ЦК України.

Посилання касаційної скарги на те, що при поданні заяви про настання страхового випадку та виплати страхового відшкодування було надано рахунок ремонтного підприємства, яке погоджено страховиком, та здійснено виплату страхового відшкодування були предметом розгляду судів першої та апеляційної інстанції, якими встановлено, що указана сума була повернута відповідачу останнім у зв`язку з невиконанням ремонтних робіт за листом відповідача і цим обставинам судами була надана належна правова оцінка, та не спростовують їх висновків про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача страхової виплати з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від указаної суми, що відповідає положенням статті 625 ЦК України.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» залишити без задоволення.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 28 січня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Є. В. Синельников

В. В. Шипович