Справа № 199/7473/19
РІШЕННЯ

Іменем України

«26» листопада 2019 року

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Спаї В.В.,

секретар судового засідання - Перетятько А.В.,

за участі позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру стягуваних аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з поданим позовом в останньому заявлено вимогу про зміну способу та зменшення розміру стягуваних за рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10.11.2015 р. по справі № 199/7844/15-ц про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу) на тверду грошову суму в розмірі 1 013 (одна тисяча тринадцять) гривень 50 коп.

В обґрунтування поданого позову позивач посилається на те, що після ухвалення Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська рішення від 10.11.2015 р. по справі № 199/7844/15 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано в судовому порядку на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08.12.2015 р. справа № 199/8683/15 про розірвання шлюбу. 24.11.2018 р. позивач одружився з ОСОБА_5 , від шлюбу має дитину - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2

28 грудня 2018 року позивач звільнений з роботи за угодою сторін, а стягнення по аліментах проводиться, виходячи із середньої заробітної плати для даної місцевості, та такий розмір аліментів для нього є непосильним, оскільки на його утриманні перебуває дружина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та донька ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 . На даний час позивач офіційно не працює, не є суб`єктом підприємницької діяльності, займається домашнім господарством та отримує нерегулярний, малий дохід, якого не вистачає на потреби сім`ї.

Відповідач позов не визнала повністю, у наданому відзиві на позов акцентувала увагу, що позивач не надав доказів на підтвердження перебування на його утриманні дружини та доньки, та просила врахувати той факт, що рішення у справі в свій час за її позовом про стягнення аліментів на її користь на утримання доньки ОСОБА_4 було ухвалено судом в період перебування її у шлюбі з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), оскільки останній не дбав про матеріальне утримання спільної неповнолітньої дитини ОСОБА_4 .

Відповідач у відзиві на позов також просила врахувати, що позивач є особою працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, на даний час по причині непрацевлаштування позивача розмір аліментів у розмірі середньої заробітної плати по регіону не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами чинного СК України, та сплата позивачем аліментів у визначному розмірі не робить їх сплату непосильною для позивача.

Відповідно до ч. 2 аб. 2 ст. 182 СК України мінімальний, гарантований розмір аліментів на одну дитину не менже бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Законом України «Про державний бюджет на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень, що відповідно станом на дату судового засідання - 26.11.2019 року - 50% становить 1059 грн., а з 01 грудня буде становити 1109 грн.

Тоді як, позивач просить встановити аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1013 грн.. що не відповідає мінімальному гарантованому розміру аліментів.

Позивач просить стягнути аліменти у твердій грошовій сумі, в той час як ч. 1 ст. 184 СК України передбачає визначення судом розміру аліментів у твердій грошовій сумі лише за заявою одержувача аліментів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини Генеральної асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України ,N2 789X11(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (~ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини.

В силу ч. 2 ст. 51 Конституції України ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливий урахуванням інтересів дитини.

На переконання відповідача, таким чином, зменшення розміру аліментів відповідно до позовних вимог буде суперечити інтересам дитини.

Судом встановлено, що сторони в даній справі є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповідним свідоцтвом на народження серії НОМЕР_1 , та позивач є платником аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 : рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10.11.2015 р. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини позовні вимоги задоволені: судом ухвалено рішення стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини всіх його видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи проводити стягнення з 08 жовтня 2015 року та до досягнення дитиною повноліття, що встановлено судом на підставі відповідного судового рішення.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська 08.12.2015 р., яке набрало законної сили 21.12.2015 р., шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний, що підтверджується відповідним судовим рішенням.

Рішення суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини було звернуто до виконання, про що свідчить постанова держаного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 27.11.2018 р. про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до свідоцтва про шлюб від 24.11.2017 р. ОСОБА_1 взяв шлюб із ОСОБА_5 ; відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є її батьками, що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження.

На підставі трудової книжки позивача встановлено, що позивач 28.12.2018 р. звільнений за угодою сторін; відповідно до довідки від 18.06.2019 р. №3164 з Дніпровського міського центру зайнятості ОСОБА_1 на обліку у період з 01.12.2018 р. по 01.06.2019 р. не перебував, виплати допомоги по безробіттю не отримував.

На підставі відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 4 кварталу 2018 року по 1 квартал 2019 року інформація про доходи ОСОБА_1 відсутня.

ОСОБА_1 внесений до Єдиного реєстру боржників, що підтверджується відповідним повідомленням державного виконавця від 11.05.2019 р., станом на 11.05.2019 р. у ОСОБА_1 наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку становить 68 498,44 грн. за період з 08.10.2015 р. по 01.05.2019 р.

Спірні правовідносини між учасниками справи виникли зі зміни розміру аліментів.

Дослідив докази, надані у порядку ст.ст. 76 - 80 ЦПК України, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд може зменшити їх розмір лише за наявності зміни матеріального чи сімейного стану платника чи одержувача аліментів, погіршення його здоров`я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Даний перелік обставин, за наявності яких закон пов`язує можливість, а не обов`язок суду, зменшення розміру аліментів, є вичерпним.

Обов`язок доказування наявності наведених вище обставин в даній справі покладається на позивача.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України показами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

За ст. 81 (ч.ч. 1, 5, 6 ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, та у разі зміни матеріального або сімейного стану платника аліментів, погіршення його здоров`я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, він має право подати до суду позов про зменшення розміру аліментів.

На підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує позов, ОСОБА_1 надав суду свідоцтво про шлюб із ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 ) та свідоцтво народження доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка народилася у шлюбі позивача із ОСОБА_5 /на підтвердження зміни сімейного стану/, та трудову книжку, довідку від 18.06.2019 р. №3164 з Дніпровського міського центру зайнятості та відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 4 кварталу 2018 року по 1 квартал 2019 року на підтвердження відсутності доходу у позивача (тобто бік погіршення майнового стану позивача).

Як встановлено судом позивачем не доведено погіршення свого матеріального стану порівняно з тим, який був на час ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої доньки ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України: не зважаючи на присудження аліментів до стягнення, позивач не сплачував аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , що призвело до внесення його до Єдиного реєстру боржників (станом на 11.05.2019 р. сукупний розмір заборгованості становить 68 498,44 грн. /за період з 08.10.2015 р. по 01.05.2019 р./), у зв`язку з чим суд позбавлений дійти висновку про зміну матеріального стану позивача в такому обсязі, який би давав підстави для визнання слушними його доводів та зміни розміру аліментів на підставі ч. 1 ст. 192 СК України.

Надання позивачем належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів щодо зміни матеріального стану на даний час та матеріального стану на час ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, надало би змогу прослідкувати зміни матеріального стану позивача, якщо такі відбувалися.

Стосовно посилання позивача на зміну сімейного стану ( ІНФОРМАЦІЯ_8 одруження із ОСОБА_5 та народження іншої доньки - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_7 ), то зазначене не є однозначною підставою для зменшення розміру аліментів: позивач не надав доказів на підтвердження того, що зазначені особи ( ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ) дійсно складають його сім`ю (ст. 3 СК України) та на підтвердження того, що зазначена обставина перешкоджає виконанню ним присудженого судовим рішенням від 10.11.2015 р. обов`язку ( в частині матеріального утримання доньки ОСОБА_4 ).

З приводу вимоги позову про зміну способу стягнення аліментів, суд керується наступним.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Як встановлено судом, одержувачем аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10.11.2015 р. є ОСОБА_2 (відповідач), тоді як платником аліментів є ОСОБА_1 (позивач). Таким чином, вочевидь звернення до суду із даним позовом особи, яка не наділена правом звернення до суду із даним позовом, а має право на звернення до суду на підставі ст. 192 СК України, у зв`язку з чим підстави для задоволення вимоги позову про зміну способу стягнення аліментів відсутні.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 23, 27, ч. 1 ст. 34, п. 2 ч. 1 та ч. 3 ст. 258, ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273, п. 1 ч. 1 ст. 274, 275, 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру стягуваних аліментів на утримання дитини відмовити повністю.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Дата складення повного судового рішення 02.12.2019.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська або безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Спаї

26.11.2019