Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 522/9557/18

провадження № 61-16235св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: товариство з обмеженою відповідальністю «Добробут ЛТД», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду

м. Одеси, у складі судді Чернявської Л. М., від 17 січня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Драгомерецького М. М., Дрішлюка А. І., Черевка П. М., від 31 липня

2019 року.

Короткий зміст позовної заяви та її обґрунтування

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Добробут ЛТД» (далі - ТОВ «Добробут ЛТД»), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним, визнання права власності на квартиру, витребування майна з чужого незаконного володіння шляхом зобов`язання не чинити перешкоди у здійсненні права власності, виселення та вселення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між нею та ТОВ «Інвест-Прогрес» було укладено договір про інвестування від 11 січня 2006 року № Г1/И-98 та додаткова угода до цього договору від 10 серпня 2006 року, за умовами якого вона зобов`язалась проінвестувати будівництво, а ТОВ «Інвест-Прогрес» передати майнові права на квартиру будівельний № АДРЕСА_2, яка розташована у жилому будинку № 1 багатоповерхового жилого комплексу із вбудованими приміщеннями обслуговування з підземним паркінгом за адресою: АДРЕСА_1 . 03 березня 2009 року було укладено додаткову угоду до договору про інвестування, якою зобов`язання за договором ТОВ «Інвест-Прогрес» було передано до ТОВ «Добробуд ЛТД». Додаткова угода підписана нею, ТОВ «Інвест-Прогрес» та ТОВ «Добробуд ЛТД». Між нею та ТОВ «Добробуд ЛТД» було укладено договір купівлі-продажу майнових прав на новозбудоване майно від 22 листопада 2010 року № 1/14-113, яким було викладено договір про інвестування від 11 січня 2006 року Г1/И-98 у новій редакції. Однак вказану квартиру вона так і не отримала, оскільки квартира була передана ТОВ «Добробуд ЛТД» у власність ОСОБА_2 , яка в свою чергу згодом продала її ОСОБА_3 .

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу майнових прав від 06 вересня 2010 року, укладений між ТОВ «Добробут ЛТД» та ОСОБА_2 ; визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_2 ; витребувати зазначену квартиру з чужого незаконного володіння шляхом зобов`язання ОСОБА_3 усунути та не чинити перешкоди їй у користуванні квартирою; виселити ОСОБА_4 із вказаної квартири та вселити позивача до неї.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 січня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що між договором, укладеним із ОСОБА_1 , та оспорюваним позивачем договором, існує відмінність щодо площ, планування, будівельних номерів та інших суттєвих ознак спірних квартир, а із наявних у справі матеріалів неможливо встановити, що проінвестовані майнові права позивача відповідають спірній квартирі, щодо якої заявлені позовні вимоги. Також ОСОБА_1 не доплатила суму інвестиції, яка коригується автоматично відповідно до укладеного між сторонами договору, отже у ТОВ «Добробуд ЛТД» не виникли зобов`язання за договором купівлі-продажу майнових прав на новозбудоване майно щодо передачі цих прав та майна. На думку позивача, її права та інтереси порушені саме невиконанням, неналежним виконанням

ТОВ «Добробуд ЛТД» своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу майнових прав на новозбудоване майно від 22 листопада 2010 року

№ 1/14-113, а обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не передбачений інститутом зобов`язального права. Позивачем не власником, який наділений правом заявляти віндикаційний позов.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 31 липня 2019 рокуапеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не набула права власності на спірну квартиру, оскільки після введення будинку в експлуатацію вона не виконала умови договору купівлі-продажу майнових прав на новозбудоване майно від 22 листопада 2010 року №1/14-113 щодо повної сплати інвестиції та не доплатила 3 165 доларів США у зв`язку із збільшенням загальної площі об`єкту, тому у ТОВ «Добробуд ЛТД» не виникли зобов`язання за договором купівлі-продажу майнових прав на новозбудоване нерухоме майно №1/14-113 від 22 листопада 2010 року передати майнові права позивачу. Квартири під будівельними номерами АДРЕСА_2 та 112/1 є різними об`єктами, оскільки мають різни будівельні номери та різну площу. Крім того, суд першої інстанції правильно виходив з того, що права ОСОБА_1 не підлягають захисту судом шляхом застосування правового механізму, передбаченого статтями 331, 388 та 392 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що позивач повністю виконала зобов`язання за договором від 22 листопада 2010 року, а відповідач не передав їй об`єкт інвестування, в односторонньому порядку змінив умови договору щодо планування квартири, отже у ТОВ «Добробуд ЛТД» не було підстав вимагати у позивача додаткову плату за квартиру у розмірі 3 165 доларів США. Фактично квартира АДРЕСА_2 є квартирою, будівельний номер № АДРЕСА_2 , що підтверджується реєстром інвесторів житлового комплексу, який міститься у системній папці забудовника ТОВ «Добробуд ЛТД» у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідач без згоди позивача змінив внутрішнє планування квартири та продав її іншій особі, а не передав позивачу у порядку, передбаченому договором купівлі-продажу майнових прав.

ТОВ «Добробут ЛТД» не виконало ухвалу суду від 04 червня 2018 року та не надало інформацію про те, який номер було присвоєно квартирі, будівельний № АДРЕСА_2 , та чи передавалась ця квартира у власність будь-яким іншим особам по акту прийому-передачі. Захист прав позивача можливий лише у судовому порядку, оскільки спірна квартира вже передана у власність іншим особам, що унеможливлює підписання акту приймання-передачі, а новий власник не визнає її право власності на спірну квартиру.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 06 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

04 жовтня 2019 року справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 13 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

11 січня 2006 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Інвест-Прогрес» було укладено договір про інвестування № Г1/И-98 від 11 січня 2006 року.

10 серпня 2006 року між сторонами була укладена додаткова угода до договору про інвестування Г1/И-98, за умовам якої ОСОБА_1 зобов`язалась проінвестувати будівництво, а ТОВ «Інвест-Прогрес» передати майнові права на квартиру, будівельний номер АДРЕСА_2, що розташована у жилому будинку № 1 багатоповерхового жилого комплексу із вбудованими приміщеннями обслуговування з підземним паркінгом за адресою : АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 16-19).

03 березня 2009 року до договору про інвестування Г1/И-98 від 11 січня 2006 року було укладено додаткову угоду, якою зобов`язання ТОВ «Інвест-Прогрес» було передано до ТОВ «Добробуд ЛТД» (т. 1, а. с. 23).

22 листопада 2010 року між ОСОБА_1 , ТОВ «Добробуд ЛТД» було укладено договір купівлі-продажу майнових прав на новозбудоване майно

№ 1/14-113, яким було викладено договір про інвестування № Г1/И-98 від 11 січня 2006 року в новій редакції та передбачено, що ТОВ «Добробуд ЛТД» зобов`язується передати у власність позивача безумовне майнове право на новозбудоване майно, яке після державної реєстрації стає правом власності інвестора на новозбудоване майно як на нерухомість. Новозбудованим майном визначено квартиру, будівельний номер АДРЕСА_2, розрахунковою площею 75,19 кв. м , що розташована на 14-му поверсі жилого будинку № 1 багатоповерхового жилого комплексу із вбудованими приміщеннями обслуговування з підземним паркінгом за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 24-27).

У пункті 5.3 договору купівлі-продажу майнових прав на новозбудоване майно від 22 листопада 2010 року № 1/14-113 передбачено, що ОСОБА_1 сплатила інвестицію у розмірі 491 678,70 грн ТОВ «Інвест-Прогрес» та зобов`язана залишок своєї інвестиції у розмірі 41 808,35 грн сплатити на рахунок ТОВ «Добробуд ЛТД» до 25 листопада 2010 року (пункт 5.5 договору).

У розділі 5 договору купівлі-продажу майнових прав на новозбудоване майно № 1/14-113 від 22 листопада 2010 року зазначено, що розмір інвестиції автоматично коригується у відповідну сторону на підставі технічної документації, виготовленої БТІ. Майнові права за договором передаються після повної сплати інвестиції ОСОБА_1 (пункт 6.1 договору).

У 2014 році ОСОБА_1 отримала лист від ТОВ «Добробут ЛТД» про здійснення необхідної доплати у розмірі 3 165 доларів США у зв`язку із збільшенням загальної площі об`єкту. ОСОБА_1 не погодилась із зазначеною вимогою у зв`язку із тим, що площа об`єкта збільшилась не до 77,30 кв. м, а до 76,10 кв. м. ОСОБА_1 зверталась до ТОВ «Добробуд ЛТД» про досудове врегулювання спору в усному порядку.

06 вересня 2010 року між ТОВ «Добробуд ЛТД» та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі продажу майнових прав на новозбудоване майно № 1/14-112/1, предметом якого є новозбудоване майно - квартира, будівельний № 112/1, розрахунковою площею 75,00 кв. м, розташована на 14-му поверсі об`єкту будівництва за адресою:

АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 71-76).

23 травня 2014 року угодою про заміну сторони у договорі купівлі-продажу майнових прав на новозбудоване майно від 06 вересня 2010 року

№ 1/14-112/1, укладеною між ТОВ «Добробуд ЛТД», ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , замінено сторону договору ОСОБА_6 на

ОСОБА_2 (т. 1, а. с. 77).

23 травня 2014 року укладено нову редакцію договору купівлі-продажу майнових прав на новозбудоване майно №1/14-112/1, предметом якого є новозбудоване майно - квартира будівельний номер 112 /1, розрахунковою площею 75,00 кв. м, яка розташована на 14-му поверсі об`єкту будівництва (т. 1, а. с. 78-82).

17 грудня 2014 року укладена додаткова угода до нової редакції договору від 23 травня 2014 року, в якій зазначено, що новозбудоване майно - квартира АДРЕСА_2 (т. 1, а. с. 83). Також у цей день сторонами підписано акт приймання-передачі новозбудованої квартири.

18 квітня 2018 року між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири, за яким продавець передає у власність, а покупець приймає квартиру АДРЕСА_2 , яка складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 76,1 кв. м (т. 1, а. с. 70).

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За змістом положень статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним зі способів захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, є визнання права.

Відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема сукупність речей, а також майнові права та обов`язки, при цьому майнові права визнаються речовими правами.

Згідно з частиною другою статті 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

За положеннями пункту 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13 квітня 2011 року, прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до І-ІІІ категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

До завершення будівництва об`єкта нерухомості та введення його в експлуатацію позивачу як інвестору належать майнові права на цей об`єкт.

Майнові права на нерухомість - об`єкт будівництва (інвестування) не вважаються речовими правами на чуже майно, оскільки об`єктом цих прав є не чуже майно, а також не вважаються правом власності, оскільки об`єкт будівництва (інвестування) не існує на момент інвестування, а тому не може існувати й право власності на нього.

Майнове право, що є предметом договору купівлі-продажу, - це обумовлене право набуття в майбутньому права власності на нерухоме майно (право під відкладальноюумовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, необхідні й достатні для набуття речового права.

Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Згідно статті 526 ЦК Українизобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилом статті 527 ЦК Україниборжник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини десятої статті 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції на зазначені положення законодавства достатньої уваги не звернув, зазначивши про те, що квартира, будівництво якої у значній частині було проінвестовано позивачем, будівельний номер АДРЕСА_2 , та спірна квартира АДРЕСА_2 є різними об`єктами нерухомості, не перевірив доводи позивача про ідентичність об`єкту, не надав належної правової оцінки інформації відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно Одеської міської ради від 19 грудня

2017 року про реєстр інвесторів житлового комплексу на АДРЕСА_2 , відповідно до даних якого ОСОБА_7 є власником майнових прав на квартиру АДРЕСА_2 у зазначеному будинку. Також суд апеляційної інстанції не врахував, що відповідачем не було виконано вимоги ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 04 червня

2018 року (т. 1, а. с. 53-54), відповідно до якої у ТОВ «Добробут ЛТД» витребувано інформацію та належним чином засвідчені документи про те, який номер присвоєно квартирі, будівельний номер АДРЕСА_2 , та чи передавалась ця квартира у власність будь-яким фізичним чи юридичним особам після завершення будівництва житлового будинку, а судом першої інстанції не було надано належної оцінки процесуальній поведінці

ТОВ «Добробут ЛТД». Отже висновки суду апеляційної інстанції про те, що спірні квартири не є тотожними, а різними об`єктами нерухомості є передчасними.

Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

При новому розгляді справи суду необхідно надати оцінку доводам та поданим сторонами доказам в обґрунтування своїх вимог та заперечень, як в цілому, так і кожному доказу окремо.

Керуючись статями 402, 409, 411, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного судувід 31 липня 2019 рокускасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович