Постанова

Іменем України

21 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 505/1558/15-ц

провадження № 61-33730св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Олійник А. С. (суддя - доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» Одеське регіональне управління,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 06 квітня 2017 року у складі судді Нікітішина В. П. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 10 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Гірняк Л. А., Сєвєрова Є. С., Дрішлюк А. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») про захист прав споживача та стягнення коштів за договором депозиту.

Позов обґрунтований тим, що 07 серпня 2014 року між нею та ПАТ КБ «Надра» укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення і оформлення в рамках пакету послуг ПУ «Gold» № 1997487 строком на три місяці до 07 листопада 2014 року, з процентною ставкою 12,5 % річних зберігання вкладу за користування коштами в сумі 25 970,00 дол. США.

07 листопада 2014 року вона звернулась до банку із заявою про повернення коштів, що були внесені нею на депозитний рахунок у сумі 25 970, 00 дол. США, які банк не повернув.

02 квітня 2015 року вона вкотре звернулась до банку із письмовою заявою про повернення грошових коштів (депозиту), проте листом від 03 квітня 2015 року тимчасовою адміністрацією ПАТ КБ «Надра» було надано відповідь про те, що виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 лютого 2015 року № 26 щодо запровадження адміністрації ПАТ КБ «Надра» стоком на три місяці - з 06 лютого 2015 року до 05 травня 2015 року. Гранична сума відшкодування станом на 03 квітня 2015 року складає 200 000,00 грн.

06 травня 2015 року банк виплатив позивачу 200 000,00 грн, у виплаті іншої частини коштів за банківським вкладом відмовив.

Позивач, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просила суд стягнути з ПАТ КБ «Надра» 575 626,67 грн за договором депозиту від 07 серпня 2014 року.

Короткий зміст судових рішень

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 08 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 04 листопада 2015 року, позов задоволено. Стягнуто з ПАТ КБ «Надра» на користь ОСОБА_1 грошові кошти згідно з договором строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення оформлення в рамках пакету послуг ПУ «GOLD» від 07 серпня 2014 року № 1997487 у розмірі 575 626,67 грн. Стягнуто з ПАТ КБ «Надра» в дохід держави 3 654,00 грн судового збору.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2016 року рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 08 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 04 листопада 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 06 квітня 2017 рокуу позові відмовлено.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що з 06 лютого 2015 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) запровадив тимчасову адміністрацію строком до 05 червня 2015 року та рішенням Виконавчої дирекції Фонду № 113 від 05 червня 2015 року розпочато ліквідацію ПАТ КБ «Надра», а тому інтереси позивача підлягають захисту відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон).

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 10 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 06 квітня 2017 року залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції обґрунтовано тим, що на момент ухвалення рішення судом першої інстанції в банку вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом,зокрема, вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, погашаються у четверту чергу.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 6 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 10 серпня 2017 року, просила скасувати ці рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Рух справи у суді касаційної інстанції

06 жовтня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі.

У червні 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК Україниу редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з розпорядженням від 04 червня 2019 року № 564/0/226-19 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи», пунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року №7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» доповідачем у справі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Олійник А. С.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не з`ясували всі обставини справи, які мають значення для справи, зробили висновки, які не відповідають обставинам і матеріалам справи, рішення ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Суди не взяли до уваги судове рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в якому зазначено, що відповідно до статті 46 Закону після задоволення вимог кредиторів, виплата здійснюється в порядку черговості згідно зі статтею 52 Закону.

Суди не звернули увагу, що Фонд не включив позивача в четверту чергу на отримання залишку суми грошових коштів, що перевищує вклад.

При ухваленні судових рішень суди не застосували Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших установ».

Позиції інших учасників справи

Заперечення ПАТ КБ «Надра» на касаційну скаргу мотивовано тим, що суди всебічно дослідили обставини та докази у справі, правильно застосували норми матеріального і процесуального права.

Суди врахували, що з 06 лютого 2015 року Фонд запровадив тимчасову адміністрацію строком до 05 червня 2015 року та рішенням Виконавчої дирекції Фонду від 05 червня 2015 № 113 року розпочато ліквідацію ПАТ КБ «Надра», а тому інтереси позивача підлягають захисту відповідно до Закону.

Позивач отримала гарантовані 200 000,00 грн, що нею не заперечувалося, а стягнення з банку належних позивачу грошових коштів за договором банківського вкладу порушує порядок задоволення вимог кредиторів відповідно до Закону.

Граничним строком подання кредиторських вимог є 13 липня 2015 року, проте позивач не звернувся у встановлений законом строк з відповідною заявою, тому згідно з статтею 49 Закону уповноважена особа Фонду на законних підставах не прийняла кредиторські вимоги позивача.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, заперечення на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 07 серпня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Надра» укладено договір № 1997487 строком до 07 листопада 2014 року, згідно з яким позивач внесла на депозитний рахунок банку кошти у сумі 25 970,00 дол. США.

У зв`язку із закінченням строку дії договору ОСОБА_1 звернулась до відповідача з письмовою заявою про повернення суми вкладу та відсотків за ним, однак кошти нею не отримано, а у квітні 2015 року ОСОБА_1 отримала відповідь про відмову у поверненні всієї суми коштів у зв`язку із запровадженням у ПАТ КБ «Надра» тимчасової адміністрації.

На виконання постанови правління Національного банку України від 05 лютого 2015 року № 83 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до категорії неплатоспроможних», керуючись пунктом 2 частини п`ятої статті 12 та статтею 34 Закону, рішенням Виконавчої дирекції Фонду від 05 лютого 2015 року № 26 у ПАТ КБ «Надра» з 06 лютого 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці.

Виконавчою дирекцією Фонду від 23 квітня 2015 року № 85 прийнято рішення про продовження строку здійснення тимчасової адміністрації до 05 червня 2015 року.

06 травня 2015 року банк виплатив позивачу 200 000,00 грн.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду від 05 червня 2015 року № 113 розпочато процедуру ліквідації ПАТ КБ «Надра» та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Стрюкову І. О.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з пунктом 1 статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно зі статтею 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Отже, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Закон установлює правові, фінансові й організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати відшкодування за вкладами, а також регулює відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначає повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до частин першої та другої статті 3 Закону Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Згідно з частиною другою статті 6 Закону Фонд приймає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими до виконання банками, юридичними та фізичними особами.

Перелік функцій, що їх виконує Фонд, наведений у частині другій статті 4 Закону, згідно з якою Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює, зокрема, заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами (пункт 4 вказаної частини).

Згідно з частиною п`ятою статті 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Пунктом 1 частини шостої статті 36 цього Закону установлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п`ятої цієї статті, не поширюється на зобов`язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття того рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000,00 грн.

З дня призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб припиняються всі повноваження органів управління банку та наступають наслідки, встановлені статтею 46 Закону. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує перелік вимог кредиторів, після чого задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої статтею 52 вказаного Закону. Зокрема, вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, погашаються у четверту чергу.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону, який є спеціальним, і цей Закон є пріоритетним щодо інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Отже, з моменту запровадження у ПАТ КБ «Надра» тимчасової адміністрації, тобто з 06 лютого 2015 року, не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку понад суму гарантованої виплати.

Перевіряючи законність і обгрунтованість оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції з`ясував: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними та допустимими доказами та чи доведені вони, чи відповідають висновки суду встановленим фактам, чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Враховуючи наведене, ухвалюючи оскаржувані рішення та відмовляючи у задоволенні позову, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, правильно застосували положення частини п`ятої статті 36 Закону, дійшли обґрунтованого висновку про те, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, тому вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Суди виходили з того, що з 06 лютого 2015 року у ПАТ КБ «Надра» розпочата процедура ліквідації, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом. Крім того, такі дії можуть призвести до порушення черговості задоволення вимог кредиторів, визначених у статті 52 Закону.

Доводи касаційної скарги, що суди не звернули увагу, що Фонд не включив позивача в четверту чергу на отримання залишку суми грошових коштів, що перевищує вклад, є необгрунтованими з огляду на підстави та зміст позову.

Суди встановили, що позивачу виплачено 200 000, 00 грн.

У позовній заяві позивач посилається на те, що після закінчення строку договору відповідач зобов`язаний повернути суму внеску та нарахувати за користування нею проценти, проте позивач відмовив їй у цьому.

З початком процедури ліквідації банку його зобов`язання перед вкладниками припинено, а вимога позивача стосується виплати, здійснення якої належить до компетенції Фонду.

Позивач не обгрунтовувала позов тим, що її не включено до четвертої черги задоволення вимог кредиторів у реєстрі акцептованих вимог кредиторів ПАТ КБ «Надра», спір не стосується визнання за позивачем права на включення частини її кредиторських вимог до четвертої черги задоволення вимог кредиторів у реєстрі акцептованих вимог кредиторів ПАТ КБ «Надра».

Відповідно до частин першої, другої статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 285/457/18, провадження № 14-276цс19.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, надав належну оцінку доводам сторін та наданим доказам у справі, дійшов обгрунтованого висновку, що введення у ПАТ КБ «Надра» тимчасової адміністрації та запровадження процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку унеможливлює задоволення позову про стягнення банківського вкладу поза межами системи гарантування вкладів фізичних осіб.

Доводи касаційної скарги, є ідентичними доводам апеляційної скарги, яким апеляційний суд надав належну оцінку та виклав висновки, спрямовані на незгоду із судовими рішеннями у справі.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права є необгрунтованими.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 06 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 10 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко