Дата документу 05.11.2019 Справа № 333/9600/14-ц
ЗапорізькИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 333/9600/14Головуючий у 1-й інстанції Кулик В.Б.
Пр. № 22-ц/807/678/19Суддя-доповідач Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.

суддів: Крилової О.В.,

Бєлки В.Ю.,

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2015 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Тріада» про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , ТОВ «Тріада» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В позові зазначено, що 07 червня 2007 року між Акціонерним банком «АвтоЗАЗбанк», правонаступником якого є ВАТ «Банк Кіпру», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №50/07, за яким відповідачу надано кредит у розмірі 40000 доларів США зі сплатою 13,00% річних за користування кредитом з кінцевою датою повернення 06 червня 2017 року. На забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором між ВАТ «Банк Кіпру» та ТОВ «Тріада» 24 липня 2009 року укладений договір поруки №41/09, відповідно до якого ТОВ «Тріада» взяло на себе солідарну відповідальність за виконання зобов`язань за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_2 .

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 обов`язків за кредитним договором станом на 21 жовтня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 457431,66 грн., з яких заборгованість за кредитом - 348034,59 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом - 101570,90 грн., неустойка (пеня)за один рік - 7826,17 грн.

Посилаючись на ці обставини, просили стягнути з відповідачів солідарно вказану заборгованість.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2015 року позов ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ТОВ «Тріада» на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» суму 348034,59 грн. боргу за кредитом, 101570,90 грн. боргу за відсотками та 7826,17 грн. Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 14 липня 2016 року відмовлено у задоволені апеляційної скарги ОСОБА_2 , рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У липні 2016 року ОСОБА_1 , який не брав участі у справі, звернувся до суду з апеляційною скаргою на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2015 року.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 12 грудня 2017 року рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 14 липня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції про солідарне стягнення із боржника та поручителя заборгованості за кредитним договором, суд апеляційної інстанції виходив із того, що розглядаючи справу суд, порушуючи вимоги процесуального законодавства не залучив до участі у справі іпотекодавця ОСОБА_1 , який за договором іпотеки є майновим поручителем із виконання зобов`язань ОСОБА_2

Постановою Верховного Суду від 19 вересня 2018 року рішення Апеляційного суду Запорізької області від 12 грудня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд погодився з тим, що суд першої інстанції розглядаючи справу не залучив до участі у її розгляді ОСОБА_1 , який є іпотекодавцем за договором іпотеки, що забезпечує виконання зобов`язань ОСОБА_2 за договором кредиту.

Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року зазначено, що оскільки доводи ОСОБА_1 , що викладені в апеляційній скарзі зводяться до того, що він був позбавлений можливості подати свої заперечення щодо розміру заборгованості за кредитним договором, суд апеляційної інстанції мав можливість перевірити такі доводи та ухвалити відповідне рішення.

Вказане відповідало би завданню цивільного судочинства, яке спрямоване на забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Таким чином, колегією суддів переглядається рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2015 року за апеляційною скаргою ОСОБА_1

Так, в обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , окрім незалучення його до участі у справі, зазначає, що висновки суду про те, що заборгованість за кредитним договором від 07 червня 2007 року складає 384034,59 грн. - за кредитом, 101570,90 грн. - боргу по відсоткам, 7826,17 грн. - пені, не відповідають обставинам справи, не підтверджені жодними належним та допустимими доказами. Так, в матеріалах справи міститься два розрахунки заборгованості (т. 1 а.с. 14, 15-21). Крім того, матеріали справи не містять взагалі доказів того, що ОСОБА_2 отримував кошти. Щодо п. 2.2.5 Кредитного договору № 50/07, який сформульований «Забезпечити погашення кредиту не пізніше 06 червня 2017р. шляхом внесення готівки в касу Банку або перерахування коштів на позичковий рахунок позичальника за наступним графіком:…» ОСОБА_1 зазначає, що в позичальника є альтернатива - або внести всі кошти 06 червня 2017 року в касу банку, або робити це за графіком. А отже, на його думку, строк виконання зобов`язання ще не настав. Крім того, ОСОБА_1 посилається на ненадання позивачем оригіналу договору факторингу з відповідними додатками, за умовами якого ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора.

В запереченнях на вищевказану апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ТОВ «Кредитні Ініціативи» його доводи не визнали, вважають їх надуманими та не підтвердженими. Щодо посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на ту обставину, що ТОВ «Кредитні Ініціативи» не мають відповідної ліцензії для здійснення валютних операцій, зазначають, що первинно кредит видано позичальнику банківською установою, а при відступленні прав вимоги у випадку кредиту в іноземній валюті вказується еквівалент суми відступленої вимоги у національній валюті України. При цьому рахунки позивача розміщено у банківський уставні. Просили відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2015 року без змін.

04 листопада 2019 року від ТОВ «Кредитні ініціативи» на адресу апеляційного суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку із тим, що представник ТОВ «Кредитні ініціативи» Ременюк Т.О. перебуває на лікарняному.

Проте, колегія суддів звертає увагу, що на підтвердження доказів перебування на лікарняному представника ТОВ «Кредитні ініціативи» до заяви не надано належних та допустимих доказів.

Згідно із ст.2 ЦПК України одним із завдань цивільного процесуального судочинства є своєчасність вирішення справ, оскільки від цього залежить ефективність захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на своєчасний захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутністю представника ТОВ «Кредитні Ініціативи», за участю представника скаржника ОСОБА_1 та відповідача ТОВ «Тріада» - Никоненко І. С. (т. 2 а.с. 210, т. 3 а.с. 166, т. 3 а.с. 147), враховуючи належне повідомлення представника та з урахуванням належного повідомлення представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 (т. 4 а.с. 15), враховуючи відсутність доказів поважності причин, через які учасники справи не можуть прибути у судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 07 червня 2007 року ОСОБА_2 та АТ «АвтоЗАЗбанк» уклали кредитний договір № 50/07. Відповідно до умов цього договору, Кредитор зобов`язується надати Позичальникові кредит у сумі 40000 доларів США строком з 07.06.2007р. до 06.06.2017р. зі сплатою 13% річних (т. 1 а.с. 5-6).

Відповідно до п. 2.1.1. Банк зобов`язався відкрити Позичальнику позичковий рахунок №2203.1.011976.001 для надання кредиту.

Пунктом 2.1.2 встановлено обов`язок Банку надавати кредит шляхом видачі готівкових коштів з каси Банку (або шляхом перерахування грошових коштів з позичкового рахунку).

Пунктом 2.2.2 Позичальник зобов`язався забезпечити повернення отримуваного кредиту та процентів за користування ним заставою майна - Договір іпотеки №65/07 від 07.06.2007р.

Пунктом 2.2.5 Позичальник зобов`язався забезпечити погашення кредиту не пізніше 06 червня 2017р. шляхом внесення готівки в касу Банку або перерахування коштів на позичковий рахунок позичальника за наступник графіком (приведений графік).

Як вбачається із додаткової угоди від 01.04.2008р. до кредитного договору №50/07 від 07.06.2007р. АБ «АвтоЗАЗбанк» та ОСОБА_2 погодились внести до договору зміни, а саме пункт 1.1 викласти у такій редакції: «Банк надає Позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 60000 доларів США строком до 06.06.2017р. зі сплатою 13% річних. Також, вказаною додатковою угодою було змінено графік перерахування на позичковий рахунок, не змінюючи кінцевий термін повернення кредитних коштів - до 06.06.2017 року (т. 1 а.с. 7).

Додатковою угодою від 24.07.2009р. до кредитного договору №50/07 від 07.06.2007р. сторони уклали угоду (внесли зміни, внесли забезпечення поруки ТОВ «Тріада» та назву банку. 18% ) (т. 1 а.с. 9).

В матеріалах справи міститься копія договору поруки № 41/09 від 24.07.2009 року (т. 1 а.с. 10), відповідно до умов якого ТОВ «Тріада» зобов`язалось відповідати за невиконання ОСОБА_2 боргових зобов`язань згідно з кредитним договором №50/07 від 07.06.2007 року та додатковим угодам до нього від 01.04.2008 року та від 24.07.2009 року у сумі 60000 доларів США, зі сплатою 15% річних, строк дії якого закінчується 06.06.2017 року.

Також, в забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором 07.06.2007р. між АТ «АвтоЗАЗбанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № 65/07 (т. 2 а.с. 175).

За загальними правилами цивільного законодавства України, а саме, відповідно до частини 1 ст. 204 Цивільного кодексу України, чинність вказаного правочину презюмується, тобто він є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Так, встановлено, що вказані кредитний договір, додаткова угода, договір поруки та іпотечний договір є чинними. З огляду на наведене, колегією суддів не приймаються доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження отримання ОСОБА_2 кредитних коштів у сумі 40000 доларів США за кредитним договором № 50/07 від 07.06.2007р. та коштів у сумі 20000 доларів США за додатковою угодою від 01.04.2008р. до кредитного договору №50/07 від 07.06.2007р.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно з ч.1,2 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частинами 1,2 статті 554 ЦК України передбачені правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою. Зокрема, зазначено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 обов`язків за кредитним договором станом на 21 жовтня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 457431,66 грн., із яких: заборгованість за кредитом - 348034,59 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом - 101570,90 грн.; неустойка (пеня) за один рік - 7826,17 грн.

Вказана заборгованість підтверджується розрахунком заборгованості, який міститься у матеріалах справи, в якому зазначено період початку заборгованості, відсоткова ставка за користування кредитом та відсоткова ставка за порушення зобов`язань. Сума заборгованості у розрахунку відповідає вимогам позивача, та не спростована скаржником.

Посилання ОСОБА_1 , що в матеріалах справи міститься два розрахунки і судом не було досліджено цю обставину не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на наступне.

Так, дійсно, в матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості за кредитним договором № 002-106/2006 від 08.08.2006р. укладеним між ПАТ «Банк Кіпру» та ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 15-21). Натомість, вказаний розрахунок має інші реквізити та складові договору, та був долучений до матеріалів позовної заяви помилково, що не вплинуло на правильність висновку суду, оскільки зазначений розрахунок не враховувався судом першої інстанції при визначенні суми заборгованості за кредитним договором, боржником за яким є ОСОБА_2 . Крім цього, вказані обставини були зазначені в ухвалі Апеляційного суду Запорізької області від 14 липня 2016 року.

06 червня 2014 року між ПАТ «Банк Кіпру» (який є правонаступником АвтоЗАЗбанк) та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу (т. 1 а.с. 28-37).

Відповідно до п.п. 2.1 вищевказаного договору факторингу ПАТ «Банк Кіпру» відступив ТОВ «Кредитні Ініціативи» свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками Разом з правами вимоги до ТОВ «Кредитні Ініціативи» перейшли всі пов`язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов`язкових платежів. Вказаним підпунктом також встановлено право Фактора ТОВ «Кредитні Ініціативи» нараховувати, в якості нового кредитора у зобов`язанні, проценти, комісії, штрафні санкції та інші обов`язкові платежі по відношенню до Боржників у разі невиконання ними зобов`язань за кредитними договорами по сплаті обов`язкових платежів, строк сплати яких не настав на дату підписання цього Договору, але настане у майбутньому.

За матеріалами справи, зокрема з витягу з Додатку до Договору факторингу від 06 червня 2014 року вбачається, що серед інших, ТОВ «Кредитні Ініціативи» внаслідок укладання договору факторингу набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором №50/07 від 07 червня 2007 року, позичальником за яким є ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 39).

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України).

За приписами статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника.

Так, посилання скаржника ОСОБА_1 на відсутність в матеріалах належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги до ТОВ «Кредитні ініціативи» також не заслуговують на увагу, та спростовуються наступним.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 березня 2015 року було задоволено клопотання представника відповідача щодо витребування завірених належним чином копій та оригіналів вказаних документів для огляду в судовому засіданні (т. 1 а.с. 87).

08 травня 2015 року на виконання вимог вищезазначеної ухвали представником ТОВ «Кредитні ініціативи» було долучено до матеріалів справи завірені належним чином копії витребуваних документів (т. 1 а.с. 107-123). Також, повідомлено, що нотаріальна завірена копія Договору факторингу від 06.06.2014 року між ПАТ «Банк Кіпру» та ТОВ «Кредитні ініціативи» з усіма додатками буде надана у судовому засіданні для огляду.

Згідно зі статтею 58 ЦПК України 2004 року та частинами першою, третьою, четвертою статті 77 ЦПК України у діючий редакції, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За правилами статей 10, 60 ЦПК України 2004 року та статей 12, 81 ЦПК України обов`язок доведення обставин, на які посилаються сторони, покладається на кожну із сторін.

За змістом статті 11 ЦПК України 2004 року та статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 179 ЦПК України 2004 року предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Таким чином, в матеріалах справи наявні копія договору факторингу, акти передачі активів, завірені підписами уповноважених осіб та печаткою товариства, які були досліджені у судовому засіданні.

Отже, вбачається, що вказані доводи апеляційної скарги були предметом дослідження у суді першої інстанції, предметом перегляду у суді апеляційної інстанції під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 , та визнані безпідставними.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог, та стягненню з ОСОБА_2 солідарно з ТОВ «Тріада» на користь ТОВ «Кредитні Ініціативи» заборгованості за кредитним договором № 50/07 від 07.06.2007р.

Підсумовуючи вищенаведене, встановлено, що незалучення скаржника ОСОБА_1 до участі у справі у суді першої інстанції, хоча і є процесуальним порушенням, натомість, не вплинуло на правильність висновків суду щодо солідарного стягнення з відповідачів зазначеної суми заборгованості.

Так, під час перегляду апеляційної скарги ОСОБА_1 колегією суддів були досліджені доводи його апеляційної скарги, чим забезпечено судові процедури, спрямовані на ефективний захист порушеного права особи, яка не приймала участь у суді першої інстанції.

Втім, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до дублювання доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 , яка вже була предметом розгляду апеляційного суду. Нових доводів які би вплинули на сутність рішення апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить.

Крім того, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є суперечливими та взаємовиключними, оскільки містять як посилання на не укладення угоди, зокрема неотримання боржником коштів, так і посилання на те, що строк виконання за вказаним зобов`язанням ще не настав.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Воловік проти України» зазначив, що Суд нагадує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду (див., наприклад, рішення у справі "Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі" (Podbielski and PPU Polpure v. Poland) N 39199/ 98, п. 62, 26 липня 2005 року).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці також неодноразово наголошував, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (див. рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21 лютого 1975 року, серія A No 18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та дотримуватися пропорційності між використаними засобами та досягнутими цілями (див. рішення у справі Guйrin v. France від 29 липня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-V, p. 1867, § 37).

Таким чином, вищенаведені принципи Європейського суду були дотримані, ОСОБА_3 скористався своїм правом на апеляційне оскарження рішення суду, яким

опосередковано було вирішено питання щодо його прав та обов`язків. Проте, доводи апеляційної скарги аналогічні доводам, викладеним в апеляційній скарзі ОСОБА_2 , є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384,389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2015 року по цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 13 листопада 2019 року.

Головуючий

Судді: