РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2019 рокуКиївський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Бородіної Н.М.,

за участю секретаря Кострової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( РНОКППНОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) про стягнення додаткових витрат у зв`язку з тяжкою хворобою та інвалідністю,-

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся у суд із позовом до відповідачів, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення додаткових витрат у зв`язку з тяжкими хворобами та інвалідністю, в якій позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь грошові кошти в сумі 5616,72 грн., які витрачені за останні шість місяців з період з 01.11.2018року по 06.05.2019 року на придбання ліків.

В обґрунтування позову зазначає, що він є інвалідом 2-ї групи з 10.06.2008року та має низку захворювань, деякі з них є тяжкими. Є непрацездатним та його дохід складає 3710 грн., що складається з пенсії 1597 грн. та аліментів від старшого сина ОСОБА_3 в розмірі 2113 грн. Враховуючи витрати на лікування хвороб за шість місяці склали 5616,72 грн., а тому в порядку ст..203 СК України просить стягнути понесені витрати на лікування солідарно з відповідачів., які можуть сплатити відповідні кошти.

Відповідачами - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , надано відзив на позову заяву, в якому проти позовних вимог заперечують та зазначають, що твердження позивача, що стосуються обов`язкових витрат на ліки, їх дози та тривалість прийому не знаходять підтвердження у наданих позивачем доказах. Крім того, на утриманні відповідача ОСОБА_3 декілька осіб зокрема брат ОСОБА_2 , донька від першого шлюбу та від другого шлюбу має сина та доньку. Також відповідачі у відзиві зазначають, що ОСОБА_2 через хворобу ніде не працює, знаходиться на утриманні старшого брата ОСОБА_3 та мешкає разом з матір`ю пенсіонеркою.

Ухвалами суду провадження у справі було відкрито, відмовлено у задоволені клопотань позивача про витребування доказів, відмовлено у поновлені строку на подання змін позовних вимог.

Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно матеріалів справи, позивач є батьком відповідачів, що сторонами не оспорюється.

За довідкою серії 12 ААА № 684737 МСЕК від 13.07.2017 р. ОСОБА_1 , 1959 р.н., встановлено ІІ групу інвалідності безстроково.

У відповідності до ст. 1 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Тобто позивач є непрацездатною особою.

Згідно даних трудової книжки серії НОМЕР_4 , ОСОБА_1 з 06.09.2011 року звільнено за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України та на даний час він не працює.

За даними виписки по рахунку позивача отримує пенсію в розмірі 1597 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 01.06.2009 р. стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на його утримання в розмірі 605 грн. щомісяця, починаючи з 10.03.2009 р. На теперішній час проведена індексація стягнутих аліментів.

За ч.1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Згідно ст.203 Сімейного кодексу України, дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Статтею 204 СК України передбачено, що дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків.

Положеннями ч. 2 ст. 205 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Також, пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України вед 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК, не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК). Згідно з ч. 2 ст. 205 СК при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.

Виходячи із системного аналізу наведених положень закону, діти зобов`язані приймати участь у додаткових витратах своїх непрацездатних батьків, не залежно від їх матеріального стану та наявності інших утриманців, за наявності у батьків тяжкої хвороби, інвалідності. Та діти звільняються від сплати додаткових витрат при доведеності ухилення батьків від виконання своїх обов`язків. Тому в даному випадку ,суд не приймає посилання відповідача на наявність у нього інших утриманців, як підставу для відмови в задоволені позову.

З пояснень позивача, які не спростовані відповідачами у нього відсутня дружина, батьки та інші діти .

Суд зазначає, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначених доказів відповідачами не надано. З наданих документів вбачається, що між сторонами склалися неприязні відносини, що не є підставою для відмови у позові.

З наданої суду медичної документації (яку можливо прочитати)вбачається, що позивач ОСОБА_1 має діагнози: ішемічна хвороба серця: стабільна стенокардія напруги 111ФК, постінфарктний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІІ ступеню, дисфункція лівого шлуночка, псоріаз, бронхіальна астма, комбінований геморой, цукровий діабет, ожиріння.

Також з медичної документації вбачається, що лікарями позивачу були призначені ліки, які в подальшому позивач придбав, згідно наданих чеків, а саме: діабетон, мільгама, кораксан, детралекс, лозап, розарт, кардіомагніл.

Доказів призначення лікарями інших ліків, які зазначені у наданих суду чеках, не надано.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 14.01.2019р. з відповідачів на користь позивача, стягнуті додаткові витрати пов`язані із наявністю у позивача інвалідності та тяжкої хвороби - цукровий діабет, по 285 грн. щомісяця з кожного, починаючи з 24.09.2018р. Рішення набуло законної сили.

Тобто, починаючи з 24.09.2018р. з відповідачів підлягають стягненню додаткові витрати, пов`язані з інвалідністю на тяжкою хворобою позивача.

Таким чином, позивач отримує 3710 грн. на місяць, що підтверджено ним у позові, а також 570 грн., стягнутих за рішенням Московського районного суду м.Харкова, тобто загальна сума на місяць складає 4280 грн.

Враховуючи, що не всі хвороби, які зазначені у медичній документації позивача, суд вважає тяжкими , у суду відсутні спеціальні медичні знання для розмежування ліків, які призначались лікарями для лікування встановлених позивачу діагнозів та наявність судового рішення про щомісячні додаткові витрати, пов`язані із тяжким захворюванням позивача, суд приходить до висновку про відмову в задоволені позову.

При цьому, посилання позивача на інструкції для застосування медичних препаратів, судом не приймається, оскільки вони є недопустими доказами в розумінні ч.2 ст. 78 ЦК України. Медичною і фармацевтичною діяльністю можуть займатися особи, які мають відповідну спеціальну освіту і відповідають єдиним кваліфікаційним вимогам (ст. 74 ЗУ «Основи законодавства України про охорону здоров`я»), суд таким знаннями не володіє.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як вбачається зі ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Належних та допустимих доказів, в підтвердження необхідності позивача у додаткових витрат за період з 01.11.2018р. по 06.05.2019р., у зв`язку із наявністю інвалідності та тяжкої хвороби, які б не покривали доходи позивач (пенсія, аліменти з індексацією та щомісячні додаткові витрати), суду не надано, внаслідок чого підстави для задоволення позову - відсутні.

Керуючись ст.ст.5, 10, 12, 13, 77-81, 83, 89, 106, 110, 159, 263, 265 ЦПК України, суд ,-

вирішив :

В задоволені позову ОСОБА_1 ( РНОКППНОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) про стягнення додаткових витрат у зв`язку з тяжкою хворобою та інвалідністю- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлений 02.12.2019р.

Суддя Бородіна Н.М.