Номер провадження: 22-ц/813/547/19
Номер справи місцевого суду: 495/266/18
Головуючий у першій інстанції Боярський О. О.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Дрішлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Черевка П.М.,

при секретарі судового засідання Півнєву Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу виконувача обов'язки керівника Білгород-дністровської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Затоківської селищної ради на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 березня 2018 року про затвердження мирової угоди по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на дачний будинок, -

ВСТАНОВИВ:

15 січня 2018 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання права власності на дачний будинок та просив суд визнати за позивачем право власності на дачний будинок - частка 1/1 двоповерховий літера «А», споруди № 1-4, загальною площею 299,2 кв.м., третій поверх мансарда загальною площею 201 кв.м. та будівля душових 12,78 кв.м, зазначаючи, що даний будинок був збудований за особисті кошти позивачки під час знаходження у шлюбних відносинах з відповідачем (декларація про готовність об'єкту до експлуатації від 27.01.2015 року та зареєстрований в державному реєстрі прав власності 06.04.2015 року) (а.с.4-5).

13 березня 2018 року відповідачем було подано до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області зустрічну позовну заяву, з проханням визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину вказаного дачного будинку, зазначаючи, що будинок був збудований за сумісні кошти подружжя та підлягає поділу, як сумісно нажите майно (а.с. 75-76).

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 березня 2018 року було об'єднано вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом (а.с. 82-83).

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 березня 2018 року було закрито провадження у справі у зв'язку з визнанням мирової угоди, відповідно до якої 1.1. Відповідач визнає за позивачем ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на будівлю за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 299,9 кв.м., частка власності 1, третій поверх мансарда загальною площею 201 кв.м., та будівля душових 12,78 кв.м.; 1.2. Позивач відшкодовує відповідачу суму витрачених ним коштів в розмірі 25000 грн. на ремонтні та будівельні роботи пов'язані з благоустроєм будівлі за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 299,9 кв.м., частка власності 1, третій поверх мансарда загальною площею 201 кв.м., та будівля душових 12,78 кв.м.; 1.3. Відповідач, підписанням цієї ОСОБА_5 угоди підтверджує отримання від Позивача, суму витрачених ним коштів в розмірі 25000 грн. на ремонтні та будівельні роботи пов'язані з благоустроєм будівлі; 1.4. Відповідач заявляє, що з моменту підписання цієї ОСОБА_5 угоди не матиме жодних майнових претензій до Позивача, з приводу права власності на будівлю за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 299,9 кв.м., частка власності 1, третій поверх мансарда загальною площею 201 кв.м., та будівля душових 12,78 кв.м., на ОСОБА_2.(а.с. 84, 88-89).

Не погоджуючись з вказаною ухвалою виконувач обов'язків керівника Білгород-дністровської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Затоківської селищної ради подав апеляційну скаргу. Апелянт вважає, що суд першої інстанції ухвалюючи оскаржувану ухвалу порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права. Зокрема, апелянт вказує на те, що суд не встановив факту прийняття спірного майна до експлуатації в установленому законодавством порядку й наявності у відповідача права власності на нерухоме майно. Крім того, апелянт звернув увагу на те, що судом не було залучено до участі в справі власника земельної ділянки - Затоківську селищну раду. Тому, апелянт просить суд оскаржувану ухвалу скасувати та направити цивільну справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с.92-98).

Ухвалою судді Апеляційного суду Одеської області Ващенко Л.Г. від 02 липня 2018 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою виконувача обов'язків керівника Білгород-дністровської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Затоківської селищної ради (а.с. 109-110) та ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 07 серпня 2018 року було призначено до розгляду (а.с. 133).

В зв'язку з ліквідацією Апеляційного суду Одеської області протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа була розподілена колегії суддів Одеського апеляційного суду в складі головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М. Ухвалою від 14.01.2019 року справа була прийнята до провадження та призначена до розгляду Одеським апеляційним судом.

31.07.2018 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу. Позивач зазначила, що звернулася до суду для того, щоб уникнути в подальшому питання про поділ сумісно нажитого майна що до можливого розірвання шлюбу. Щодо доводів апеляційної скарги позивач зазначила, що спірний нерухомий об'єкт не є новоствореним та вже існуючий об'єкт нерухомості зі зміненими зовнішніми та внутрішніми параметрами, а крім того, для реєстрації декларації про готовність до експлуатації самочинно збудованого об'єкта вже звернулись до центру надання адміністративних послуг (на підтвердження чого надала опис № 22/07-07/99336). Позивач зазначила, що при затверджені мирової угоди ніяким чином не були порушені права ані держави, ані третіх осіб. Тому позивач просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржувану ухвалу без змін (а.с. 112-114). 12.09.2018 року від позивача ОСОБА_2 надійшли додаткові пояснення на апеляційну скаргу. Позивач зазначила, що необхідність судового захисту інтересів держави саме прокурором від імені суб'єкта владних повноважень має бути обґрунтована і підтверджена належними доказами, а за відсутності належних підстав для звернення прокурора до суду скарга підлягає поверненню (а.с. 139-141).

В судовому засіданні прокурор апеляційну скаргу підтримала. Інші учасники провадження в судове засідання не з'явились. Про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників провадження, які з'явились, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що мирова угода відповідає чинному законодавству, не ущемляє права сторін, відповідає встановленим у справі фактичним обставинам. Умови мирової угоди відповідають дійсній волі сторін, угода укладена сторонами з метою врегулювання спору, ґрунтується на взаємних поступках та стосується лише прав і обов'язків сторін та предмету спору. Так, суд вирішив визнати мирову угоду сторін та закрити провадження в справі.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції, та частково задовольняючи апеляційну скаргу вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов'язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Згідно з ч. 5 вказаної статті суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Визнання мирової угоди, за своєю суттю, є судовою процедурою, яка виключає вирішення справи по суті судом у встановленому законом звичайному (традиційному) порядку. При цьому, сторони в справі активно сприяють пошуку шляхів та вчиняють ряд дій, направлених на вирішення виниклого спору. В тому випадку, якщо бачення сторін щодо вирішення спору співпадає вони укладають між собою мирову угоду, яка визнається судом.

Вирішуючи питання про визнання мирової угоди суд, перш за все, повинен дослідити всі обставини, які мають значення для справи та переконатися в тому, що умови мирової угоди, щодо яких була досягнута сторонами згода, не порушують норми діючого законодавства, не стосуються прав та законних інтересів інших осіб тощо.

Як було вище зазначено, в процесі розгляду справи сторони уклали, а суд першої інстанції визнав мирову угоду, відповідно до якої відповідач визнає за позивачем ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на будівлю за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 299,9 кв.м., частка власності 1, третій поверх мансарда загальною площею 201 кв.м., та будівля душових 12,78 кв.м., а позивач відшкодовує відповідачу витрати в розмірі 25 000 грн на ремонтні та будівельні роботи пов'язані з благоустроєм вказаної будівлі.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 на праві власності належить будівля лікувального центру площею 299,9 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 04.06.2015 року, індексний номер 38558028 (а.с. 17-18).

Крім того, позивач разом з позовом подала до суду копію постанови № 2 від 28.09.2017 року, відповідно до якої в.о. начальника відділу ДАБК Білгород-Дністровської міської ради під час виїзду на територію об'єкту будівництва - «Лікувальний центр (спеціалізований центр лікувального масажу)» за адресою: АДРЕСА_1 виявив такі порушення ОСОБА_2: збудована будівля дворових вбиралень та душових, самовільно влаштовані металеві сходи на горище та облаштований вхід зі сходів до горища, а на горищі виконані віконні та дверні отвори із заповненням цих отворів тощо (порушення вимог ДБН 360-92: п. 3.25, 3.25б, 3.26, таб.3.2а, а також ст.ст. 26,29,30 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності»). Так, ОСОБА_2 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 96 КУпАП (а.с. 38-40).

Отже, вказаною постановою було констатовано здійснення ОСОБА_2 самочинного будівництва.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали цивільної справи не містять будь-яких доказів, які б свідчили про реєстрацію права власності або отримання правовстановлюючих документів на площу третього поверху мансарду загальною площею 201 кв.м. та будівлю душових 12,78 кв.м. за позивачем або відповідачем. Відтак, вказане нерухоме майно на момент розгляду справи має статус самочинного будівництва.

Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України в своїй постанові № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва», а саме в п. 6 роз'яснив, що це майно (прим. самочинне будівництво) не є об'єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів.

Таким чином, враховуючи наведене, зважаючи на те, що умовами мирової угоди передбачено визнання за позивачем права власності на об'єкт самочинного будівництва, яке з точки зору діючого цивільного законодавства не є об'єктом цивільного обігу, права власності та, в тому числі, не може бути предметом поділу в судовому порядку, оскільки суд першої інстанції постановив ухвалу про визнання мирової угоди з порушенням норм діючого цивільного процесуального законодавства та дійшов передчасних висновків щодо суті спору, апеляційний суд на підставі ст. 379 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, скасовує оскаржувану ухвалу та направляє справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу виконувача обов'язки керівника Білгород-дністровської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Затоківської селищної ради- задовольнити частково.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 березня 2018 року про затвердження мирової угоди - скасувати. Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

П.М. Черевко

М.М. Драгомерецький

Повний текст постанови виготовлено 04 березня 2019 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

20.02.2019 року м. Одеса