22.02.2019 Справа № 756/9135/17
Унікальний №756/9135/17
Провадження №2/756/544/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року Оболонський районний суд м. Києва, в складі:

головуючого судді Яценко Н.О.,

за участі секретаря Хоменко І.І.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в :

У липні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики і просив стягнути з останнього на свою користь основний борг у розмірі 194 132,00 грн, проценти від позики у розмірі 1 595,61 грн, пеню від позики у розмірі 6 794,62 грн та судові витрати.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 25 травня 2017 року він з відповідачем ОСОБА_2 уклали договір позики, згідно умов якого позивач передав, а відповідач прийняв у борг грошові кошти в сумі 194 132,00 грн, які зобов'язувався повернути до 30 червня 2017 року зі сплатою 30% річних та у випадку прострочення сплачувати додатково пеню у розмірі 0,35% в день від суми простроченої заборгованості. Про отримання коштів відповідач додатково склав розписку.

Однак станом на час звернення до суду відповідач взяті на себе зобов'язання перед позивачем належним чином не виконав, грошові кошти не повернув у передбачений договором строк, у зв'язку з чим у нього перед позивачем утворилася заборгованість у загальному розмірі 202 522,23 грн.

28 липня 2017 року ухвалою Оболонського районного суду м. Києва за вищевказаним позовом відкрито провадження.

У жовтні 2017 року позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, у якій зазначив, що станом на 19 жовтня 2017 року заборгованість відповідача перед позивачем становить з основного боргу у розмірі 194 132,00 грн, з процентів від позики у розмірі 17 711,22 грн, з пені від позики у розмірі 75 420,28 грн. У зв'язку з чим просив суд стягнути вказані кошти на його користь.

25 січня 2018 року відповідач надав до суду свої письмові заперечення, в яких просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, оскільки вищевказану позику він брав в інтересах ТОВ «КП «Добробут», директором якого він є. До того ж вказана заборгованість вже стягнута Господарським судом Київської області з ТОВ «КП «Добробут». Додатково відповідач сплачував готівкою позивачу заборгованість у загальному розмірі 500 000,00 грн, однак останній протиправно звернувся до суду за додатковим стягненням.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги з урахуванням збільшення підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві.

Відповідач у судовому засіданні у задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі з підстав зазначених у письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити у повному обсязі з огляду на таке.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

25 травня 2017 року позивач ОСОБА_1 з відповідачем ОСОБА_2 уклали договір позики №25/5, згідно умов якого позивач передав, а відповідач прийняв у борг грошові кошти в сумі 194 132,00 грн, які зобов'язувався повернути до 30 червня 2017 року зі сплатою 30% річних та у випадку прострочення сплачувати додатково пеню у розмірі 0,35% в день від суми простроченої заборгованості (а.с.4).

Розпискою від 25 травня 2017 року відповідач підтвердив про те, що прийняв у борг грошові кошти в сумі 194 132,00 грн за вищевказаним договором (а.с.5).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальникзобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог вищенаведеної ст. 81 ЦПК України ОСОБА_2 не надав суду достатніх та беззаперечних доказів на підтвердження того, що при укладенні договору позики №25/5 від 25 травня 2017 року він діяв в інтересах ТОВ «КП «Добробут», оскільки в самому договорі позики та у відповідній розписці про отримання коштів позичальником вказано безпосередньо фізичну особу ОСОБА_2.

Надані відповідачем Рішення Господарського суду Київської області від 22 вересня 2017 року та відповідна ухвала про відкриття виконавчого провадження за вказаним рішенням не мають відношення до правовідносин, що склалися між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стосовно укладення та виконання договору позики №25/5 від 25 травня 2017 року, оскільки зазначеним Рішення Господарського суду Київської області від 22 вересня 2017 року стягнуто з юридичної особи ТОВ «КП «Добробут» на користь юридичної особи ТОВ «ОРГТЕХНІКА» боргу в сумі 450 793,98 грн.Відтак вказані докази не спростовують факт отримання коштів позивачем у відповідача та не підтверджують факт їх повернення.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК Українипозикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною 2 ст. 551 ЦК України встановлено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Враховуючи вищенаведене, суд встановив, що станом на день розгляду справи відповідач свої вимоги за договором позики не виконав належним чином та не повернув грошові кошти, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилася заборгованість з основного боргу у розмірі 194 132,00 грн.

Окрім того відповідно до проведеного судом розрахунку у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість з процентів від позики за період з 01.07.2017 по 19.10.2017 у розмірі 17 711,22 грн (сума заборгованості 194 132,00 грн * 30% / 365 * кількість днів прострочення 111) та з пені від позики за період з 01.07.2017 по 19.10.2017 у розмірі 75 420,28 грн (сума заборгованості 194 132,00 грн * розмір пені 0,35 * кількість днів прострочення 111).

У зв'язку з чим суд вбачає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача зазначену заборгованість.

Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 2 872,64 грн, які підтверджуються долученими до справи квитанціями про їх оплату (а.с.2, 18).

На підставі викладеного, ст. 525, 526, 527, 551, 1046-1049 ЦК України, керуючись ст. 5, 12-13, 76, 81, 133, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2) заборгованість з основного боргу за договором позики №25/5 від 25 травня 2017 року у розмірі 194 132 (сто дев'яносто чотири тисячі сто тридцять дві) гривні 00 копійок; суму процентів від суми позики у розмірі 17 711 (сімнадцять тисяч сімсот одинадцять) гривень 22 копійки; суму пені від суми позики у розмірі 75 420 (сімдесят п'ять тисяч чотириста двадцять) гривень 28 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2) понесені судові витрати у розмірі 2 872 (дві тисячі вісімсот сімдесят дві) гривні 64 копійки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 22 лютого 2019 року.

Суддя: Н.О. Яценко