Справа № 461/270/18 Головуючий у 1 інстанції: Лялюк Є.Д.
Провадження № 22-ц/811/2300/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. Категорія: 70
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого : Ванівського О.М.,

суддів: Курій Н.М., Цяцяка Р.П.,

секретаря: Матяш С.І.

за участю: апелянта ОСОБА_1 та його представника адвоката Свищо С.М., позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини,-

в с т а н о в и в:

В січні 2018 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

В обґрунтування позовних вимог покликалась на те, що 15 січня 2016 року рішенням Галицького районного суду м. Львова стягнуто аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_4 у розмірі 1000 грн. до досягнення донькою повноліття та враховуючи те, що після прийняття рішення про стягнення аліментів змінилися витрати на дитину, а саме те, що донька пішла в школу, що суттєво збільшило витрати на її утримання. Просила суд позов задоволити.

Заочним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 10 вересня 2018 року позов задоволено. Вирішено стягувати щомісячно з ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_2 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 2000грн., які підлягають індексації але не менше 50% від прожиткового мінімуму дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 14 серпня 2019 року провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини закрито на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Дане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням доказів та усіх обставин справи. Зокрема звертає увагу суду на те, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 15 січня 2016 року у справі №461/11935/15 з нього стягнуто аліменти на утримання доньки в сумі 1000 грн. до досягнення дитиною повноліття. Дане рішення позивач не оскаржувала і воно набрало законної сили. При вирішенні вказаної справи суд досліджував медичні документи його доньки і визначив розмір аліментів,з врахуванням того, що ОСОБА_4 має діагноз: бронхіальна астма, атопічна форма, персистуючий перебіг 4 ст., приступний період, ДНІ-11, ССНО-1 у зв`язку з чим часто знаходиться на стаціонарному лікуванні. При цьому суд врахував, що ОСОБА_4 призначена державна соціальна допомога відповідно до ЗУ «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям інвалідам». Покликається на те, що суд ухвалив рішення у відсутності будь яких даних про його стан здоров`я та його матеріальне становище, наявність у нього інших утриманців.

Враховуючи наведене апелянт просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та його представника на підтримання апеляційної скарги, позивача на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, а тому врахувавши розмір стягуваних раніше за рішенням суду аліментів на утримання неповнолітньої дитини, дійшов висновку про необхідність збільшення їх розміру з 1000 грн. до 2000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року N 6-143цс13.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Судом та матеріалами справи встановлено, що 15 січня 2016 року рішенням Галицького районного суду м. Львова стягнуто аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_4 у розмірі 1000 грн. до досягнення донькою повноліття.

ОСОБА_4 навчається у СШ №87 м. Львова, у першому класі.

Згідно витягу з історії хвороби №15934 ОСОБА_4 хворіє на бронхіальну астму.

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В позовній заяві в суді першої інстанції позивачка зазначила вимоги про зміну (збільшення) розміру аліментів, які мають стягуватись із відповідача на утримання малолітньої доньки. На обґрунтування позову додала копії свідоцтва про народження дитини, копію довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки, копію рішень суду про стягнення аліментів, копії витягів з хвороби дитини ОСОБА_4 , копії чеків про купівлю медикаментів.

Покликання ОСОБА_2 на хворобу доньки та мінімальну заробітну плату не можуть бути визнані підставою для збільшення розміру стягуваних аліментів. Вказані покликання на хворобу доньки були предметом розгляду в суді під час прийняття рішення по справі ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Встановлені районним судом обставини і докази по справі свідчать про відсутність передбачених ст. 192 СК України підстав для збільшення розміру стягуваних із відповідача аліментів. Будь-яких висновків які б давали законну підставу для задоволення заявлених позивачкою вимог оскаржуване рішення не містить.

При цьому позивачка не позбавлена права заявити вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання малолітньої доньки, обумовлених лікуванням і доглядом дитини, у зв`язку із наявністю у останньої хвороб, проте позивач написала заяву про відмову від позовних вимог в цій частині та ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 14 серпня 2019 року провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини закрито на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

При зверненні до суду із позовом про зміну розміру аліментів, позивач ОСОБА_2 зобов`язана була довести належними, допустимими та достатніми доказами обставини щодо зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я одержувача чи платника аліментів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що у даному випадку позивач не довела, що її матеріальний стан погіршився і став нижчим, порівняно із матеріальним станом відповідача, а також не довела погіршення її здоров`я як одержувача аліментів або поліпшення матеріального стану та стану здоров`я відповідача як платника аліментів, які дають підстави для збільшення розміру аліментів.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи встановлені обставини справи, а також докази на їх підтвердження, апеляційний суд приходить до висновку про недоведеність у спірному випадку наявності підстав для збільшення розміру аліментів згідно положень ст.192 СК України.

За вказаних обставин оскаржуване рішення не можна визнати таким, що ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому на підставі ст.376 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволені позову.

Таким чином, судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2.ч.1 ст.374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд-

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 вересня 2018 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 13.11.2019 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Курій Н.М.