Справа № 1328/8803/12 Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська Н.Л.
Провадження № 22-ц/811/981/19 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року м. Львів

Справа № 1328/8803/12

Провадження № 22-ц/811/981/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Крайник Н.П., Шеремета Н.О.

секретар Бадівська О.О.

за участю представників ОСОБА_1 та ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3

на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 січня 2013 року в складі судді Луців-Шумська Н.Л.

у справі

за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 29 січня 2013 року позов задоволено.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_3 , подавши апеляційну скаргу.

З рішенням не погоджується, вважає що воно є незаконним та необ`єктивним і таким, що ухвалене з порушенням вимог процесуального права.

Вказує, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Судом було враховано неналежний доказ, а саме: додатковий договір до договору позики грошових коштів від 20 січня 2010 року, відповідно до якого строк для повернення позики було продовжено до 21 липня 2010 року. Апелянт вказує, що даний договір не укладався, так як зобов`язання щодо повернення позики було виконано в повному обсязі.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України (у редакції від 18.03.2004) судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. Зазначає, що повідомлення про вручення поштового відправлення не містить підпису апелянта про його отримання. Таким чином, судом першої інстанції було порушено право скаржника знати про час і місце судових засідань.

Звертає увагу суду апеляційної інстанції на ту обставину, позовну заяву подано 30.10.2012 року, а останнім терміном виконання зобов`язання було 18.01.2009 року. Таким чином, позивачем було пропущено трирічний строк позовної давності, який сплив 18.01.2012 року, однак про даний факт апелянт заявити не міг у зв`язку з тим, що не брав участь під час розгляду справи судом першої інстанції.

Вказує, що згідно з висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року по страві № 200/11343/14-ц відповідач, який не був належно повідомлений про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді має право подати заяву про застосування позовної давності, навіть якщо така не була подана у суді першої інстанції.

Просить заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 січня 2013 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики відмовити.

Дослідивши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не у повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, що сторони 18 жовтня 2008 року уклали Договір позики грошових коштів, посвідчений приватним нотаріусом Нор Н.М., згідно якого ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_4 позику в сумі 96 150,0 грн., що згідно курсу НБУ на момент укладення цього договору становило 10000 доларів США та 7000 Євро. Даний договір є безпроцентним. Відповідач зобов`язався повернути позивачу позичені кошти до 18.01.2009 року. Повернення позики повинно бути здійснено у місті Львові готівкою.

Згідно п.4 Договору Позики грошових коштів в разі девальвації протягом строку дії договору національної грошової одиниці України позичальник зобов`язався повернути суму грошей у гривнях еквівалентну 10 000 доларів США та 7 000 євро за офіційним курсом НБ України на день платежу.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Такий висновок відповідає правовому висновку викладеному Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.04.2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530,629 ЦК ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.3 ст.1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками. Гроші є речами визначеними родовими ознаками, оскільки є замінними.

У визначений Договором термін грошові кошти у погашення позики відповідачем повернуті не були.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач зобов`язань за договором позики від 18.10.2008 року(додатковим договором) не виконав, жодних коштів не повернув тому стягнув заборгованість за договором та 3% річних.

Як встановлено , що 20 січня 2010 року між сторонами було укладено Додатковий договір до Договору позики грошових коштів, відповідно до якого сторони погодили новий строк повернення позики 21 липня 2010 року.(а.с.6)

Однак, додатковий договір на який помилково посилався районний суд у своєму рішенні не відноситься до даного спору, оскільки такий є додатковим договором до іншого договору позики грошових коштів, посвідченого 21 січня 2009 року. Сторони у судовому засіданні не заперечили дану обставину тому у відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч.1ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників

Як встановлено, що ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом 30.10.2012 року,хоча кінцевий термін виконання за договором позики від 18.10.2008 року зобов`язання сплив 18.01.2009року

Оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду, а відповідачем заявлено про застосування наслідків пропуску цього строку.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України 2004 року, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач про розгляд справи належно повідомлений не був, а подавши заяву про перегляд заочного рішення в мотивах якої зазначив, що строк звернення до суду позивачем пропущено.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України (у редакції від 18.03.2004) судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі.

Колегія суддів вважає, що оскільки відповідач не був належним чином повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи та не брав участі у розгляді справи є підставою для вирішення апеляційним судом заяви відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалась ним у суді першої інстанції.

Тому колегія суддів приходить до висновку, що слід застосувати висновок Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року по страві № 200/11343/14-ц у якому вказано, що відповідач, який не був належно повідомлений про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді має право подати заяву про застосування позовної давності, навіть якщо така не була подана у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги щодо скасування ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 24 грудня 2012 року заходів забезпечення позову колегія суддів вважає, що розгляду не підлягають, оскільки відповідно до ухвали Львівського апеляційного суду від 21 червня 2019 року у відкритті апеляційного провадження було відмовлено.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції та однією із підстав для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є підставними, тому апеляційну скаргу слід задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 січня 2013 року слідскасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики відмовити у зв`язку з пропуском позовної давності.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 січня 2013 року- скасувати.

Постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 14 листопада 2019р

Головуючий

Судді