Справа № 766/6238/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого-судді Прохоренко В.В.,

секретар Литвиненко В.О.,

розглянувши у відкритому засіданні в залі суду в м. Херсоні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», третя особа - ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», третя особа - ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим.

Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що 25.10.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», яке змінило своє найменування на АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №10008, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 120 000 доларів США зі сплатою 16 % річних, терміном до 24.10.2012 року.

В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором № 10008 від 25.10.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», яке змінило своє найменування на АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 було укладено договір поруки.

24.07.2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору №1008 від 25.10.2007 року, згідно якої ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 1 255 557,85 грн., зі сплатою 18 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту до 01.02.2022 року. Про існування заборгованості за кредитним договором, а також про укладення Додаткової угоди №2 від 24.07.2012 року йому нічого відомо не було. Банк з вимогою про стягнення грошових коштів за договором кредиту жодного разу до неї як поручителя не звертався. У свою чергу укладення додаткової угоди без її згоди призвело до збільшення її відповідальності, що відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України є підставою для визнання договору поруки припиненою. Про наявність заборгованості за вказаним кредитним договором та наявність додаткової угоди від 24.07.2012 року їй стало відомо в лютому 2018 року після ознайомлення представника з матеріалами справи № 667/2163/15-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, тому вважає, що строк звернення до суду з вказаним позовом пропущено ним з поважних причин. З врахуванням викладеного ст.ст. 257,553,554, 1050 ЦК України просила суд визнати причини пропуску звернення до суду з позовом поважними та поновити його, визнати договір поруки, укладений 25.10.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та нею припиненим.

Позивач в судове засідання не з`явилася, надала повноваження представнику.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив суд відмовити в задоволенні позову за необґрунтованістю. Надав суду відзив в якому зазначив, що твердження позивача, про те, що їй не було відомо про наявність заборгованості за кредитним договором № 10008 від 25.10.2007 року та наявність додаткової угоди №2 від 24.07.2012 року не відповідають дійсності, оскільки 24.07.2012 року між банком та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір до договору поруки від 25.10.2007 року поручителем за яким виступила позивач, у зв`язку з чим відсутні підстави для визнання договору поруки припиненею відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України.

Третя особа ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 25.10.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», яке змінило своє найменування на АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №10008, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 120 000 доларів США зі сплатою 16 % річних, терміном до 24.10.2012 року.

В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором № 10008 від 25.10.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», яке змінило своє найменування на АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 було укладено договір поруки.

24.07.2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено додатковий договір №2 до кредитного договору №1008 від 25.10.2007 року, згідно якої ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 1 255 557,85 грн., зі сплатою 18 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту до 01.02.2022 року.

Того ж дня між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір №1 до договору поруки №1008 від 25.10.2007 року. Предметом цього договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ОСОБА_2 , ним своїх обов`язків за кредитною угодою № 10008 від 25.10.2007 року, згідно якої кредитор надав боржнику кредит у вигляді не відновлювальної лінії з лімітом - 1 255 557,85 грн., а боржник зобов`язаний його повернути у термін визначений у додатку №1 до кредитного договору, але в строк не пізніше 01.02.2022 року, сплачувати за нього 18% річних щомісячно, в дату сплати процентів, а у випадку порушення строків повернення кредиту - сплачувати пеню у розмірі 0,1 % від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочки в дату зазначену вищу, а також сплачувати винагороди, штрафи, пені та інші платежі, та відшкодовувати збитки, у відповідності, порядку та строки, зазначені в кредитному договорі.

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Згідно з частиною першою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Частиною другою цієї статті передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Згідно з частиною першою статті 559 ЦК України, порука припиняється , зокрема, у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

З`ясувавши обставини справи, оцінивши надані суду докази та проаналізувавши наведені норми законодавства, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Так, суд вважає встановленим та доведеним, що 25.10.2007 року ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 діючи вільно, на власний розсуд, уклала договір поруки та 24.07.2012 року додатковий договір №1 до договору поруки №1008 від 25.10.2007 року.

При цьому, суд враховує, що правомірність укладеного договору як правочину, який ніким не оспорений, укладений відповідно до положень чинного законодавства, недійсним не визнаний і обов`язковий для виконання.

Підписавши 24.07.2012 додатковий договір №1 до договору поруки №1008 від 25.10.2007 року, ОСОБА_1 , яка є поручителем, погодилась з його умовами, зокрема, з п. 1 Предметом цього договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ОСОБА_2 , ним своїх обов`язків за кредитною угодою № 10008 від 25.10.2007 року, згідно якої кредитор надав боржнику кредит у вигляді не відновлювальної лінії з лімітом - 1 255 557,85 грн., а боржник зобов`язаний його повернути у термін визначений у додатку №1 до кредитного договору, але в строк не пізніше 01.02.2022 року, сплачувати за нього 18% річних щомісячно, в дату сплати процентів, а у випадку порушення строків повернення кредиту - сплачувати пеню у розмірі 0,1 % від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочки в дату зазначену вищу, а також сплачувати винагороди, штрафи, пені та інші платежі, та відшкодовувати збитки, у відповідності, порядку та строки, зазначені в кредитному договорі.

Отже, урахувавши зазначену у пункті 1 умову додаткового договору до договору поруки, суд дійшов висновку про те, що підписавши вказаний договір ОСОБА_1 надала згоду на наступне збільшення обсягу її відповідальності за зобов`язаннями ОСОБА_2 за кредитним договором.

Таким чином, твердження позивача про те, що наявні підстави, передбачені ч. 1 ст.559 ЦК України, для визнання поруки припиненою у зв`язку зі збільшенням обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни забезпеченого зобов`язання без начебто її згоди - є безпідставним та спростованими матеріалами справи.

На підставі викладеного в задоволені позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст 3, 12, 76-81, 141, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, на підставі ст. ст.15, 16, 575, 593, 598, 599 ЦК України, Закону України «Про іпотеку», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Відповідно до Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Суддя В.В. Прохоренко