ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8453/19 Справа № 412/1277/2012 Суддя у 1-й інстанції - Черновського Г.В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особи: Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство № 37 м. Дніпропетровська, Виконавчий комітет Жовтневої районної в м. Дніпропетровську ради, Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Жовтневої районної в м. Дніпропетровську ради, про встановлення права на проживання та визнання розпорядження органу приватизації та права власності на квартиру частково недійсними, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2006 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про встановлення права на проживання та визнання розпорядження органу приватизації та права власності на квартиру частково недійсними.

Позовні вимоги ОСОБА_2 . мотивовані тим, що вона проживає разом з відповідачами в квартирі АДРЕСА_1 . В цю квартиру вона вселилася ще в 1996 році зі згоди наймача, що приходиться батьком її чоловіку ОСОБА_6 . Від шлюбних відносин з відповідачем ОСОБА_6 у неї ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 , та ІНФОРМАЦІЯ_2 - син ОСОБА_4 , які постійно проживають в спірній квартирі з нею. Вона з ОСОБА_6 на цей час фактичні шлюбні відносини не підтримують, у них виникла суперечка в питанні користування спірним житлом, а саме відповідачі не бажають добровільно визнати за нею та її дітьми, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , право на проживання у спірній квартирі, та без її згоди та відома здійснили приватизацію квартири.

За таких обставин позивачка просила визнати за нею та за її неповнолітніми дітьми право на користування квартирою АДРЕСА_1 ; визнати розпорядження органу приватизації управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради від 01 березня 2007 року за № 1/126-07 та свідоцтво про право власності про приватизацію квартири АДРЕСА_1 , видане на основі цього розпорядження, частково недійсним, яке отримали ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 ..

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 30 січня 2012 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 та за її дітьми ОСОБА_3 , ОСОБА_4 право на користування жилим приміщенням, розташованим в АДРЕСА_2 . Визнано розпорядження органу приватизації управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради від 01 березня 2007 року за № 1/126-07 та свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , виданого на основі цього розпорядження, недійсними.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачка та її діти мають право на користування спірною квартирою на підставі ч. 4 ст.64 ЖК УРСР. Оскільки відповідачі без згоди позивачки приватизували спірне житло в органах приватизації управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради 01 березня 2007 року та отримали свідоцтво про право власності на спірну квартиру, то вказані розпорядження та свідоцтво необхідно визнати недійсними.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на незаконність рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила вказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 обґрунтована тим, що їй належить частка у праві власності на спірну квартиру, однак її не було залучено до участі у справі в якості відповідача. Також апелянт зазначає, що суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивачка ставила питання про визнання частково недійсним розпорядження органу приватизації, при цьому рішення суду не містить обґрунтування в чому полягає його незаконність, враховуючи, що позивачка відношення до приватизованої квартири не має.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення скасувати, з наступних підстав.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення у даній справі не відповідає.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 15 березня 1997 року ОСОБА_2 уклала шлюб з відповідачем по справі - ОСОБА_6 ..

В квартирі АДРЕСА_1 позивачка стала проживати, зі згоди всіх відповідачів, з вересня місяця 1996 року, тобто ще до реєстрації їх шлюбу.

Спірна квартира, згідно ордеру № 925 від 30 грудня 1980 року, була отримана батьком ОСОБА_6 - ОСОБА_10 і в ордері на житло були вписані всі вищезазначені відповідачі.

Основний наймач житла - ОСОБА_10 помер.

Позивачка та ОСОБА_6 мають спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які постійно проживають з моменту народження в спірній квартирі з позивачкою.

На підтвердження того, що позивач з січня 1998 року постійно зі своїми дітьми та чоловіком ОСОБА_6 проживає в спірній квартирі позивачем надано акти, складені представником КЖЕП №7 від 09 вересня 2006 року та довідка з місця проживання від 26 вересня 2006 року.

22 грудня 2006 року з реєстраційного обліку спірної квартири був знятий ОСОБА_6 (чоловік позивачки).

Судом встановлено, що між сторонами склався такий порядок користування спірним приміщенням: позивач зі своїм чоловіком та синами ОСОБА_8 і ОСОБА_9 займають одну кімнату площею 17 кв.м з балконом площею 0,6 кв.м, відповідач ОСОБА_5 займає ізольовану кімнату площею 8,2 кв.м, а відповідач ОСОБА_7 зі своєю дочкою ОСОБА_1 також займає ізольовану кімнату площею 11,7 кв.м з лоджією площею 2,02 кв.м. Коридор, кладова, кухня, ванна кімната, вбиральня знаходяться в їх сумісному користуванні.

Однак між сторонами виник спір, оскільки відповідачі не визнають права позивача та її дітей на проживання в спірній квартирі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Встановлено, що відповідачі без згоди позивачки приватизували спірне житло в органах приватизації управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради 01 березня 2007 року та отримали свідоцтво про право власності на спірну квартиру АДРЕСА_3 .

Згідно відповіді управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради за № 3/2307 від 04 травня 2007 року правовстановлюючі документи на квартиру АДРЕСА_1 отримали: ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , 1997 року народження.

У статті 27-1 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) передбачено, що під час розгляду справи, крім прав та обов`язків, визначених статтею 27 цього Кодексу, малолітня або неповнолітня особа має також такі процесуальні права: безпосередньо або через представника чи законного представника висловлювати свою думку та отримувати його допомогу у висловленні такої думки; отримувати через представника чи законного представника інформацію про судовий розгляд; здійснювати інші процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, передбачені міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд роз`яснює малолітній або неповнолітній особі її права та можливі наслідки дій її представника чи законного представника, у разі якщо цього потребують інтереси цієї особи і за віком та станом здоров`я вона може усвідомити їх значення.

Відповідно ч. 2 ст. 29 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також особи, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом. Суд може залучити до участі в таких справах законного представника неповнолітньої особи або особи, цивільна дієздатність якої обмежена.

Тлумачення ст. 27-1, ч. 2 ст. 29 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) свідчить, що особою, яка бере участь у справі є неповнолітня особа. При цьому неповнолітня особа може: (а) особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вона особисто бере участь; (б) здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді через законного представника або представника. Залучення законного представника неповнолітнього відбувається на підставі ухвали суду.

Колегією суддів встановлено, що на момент ухвалення оскаржуваного рішення ОСОБА_1 була неповнолітньою.

Проте в матеріалах справи відсутня ухвала про залучення ОСОБА_1 як співвідповідача або залучення ОСОБА_7 як її законного представника.

Як зазначає ОСОБА_1 , оскаружваним рішенням суду порушено її права, в той час як до участі у справі в якості відповідача вона не залучалася, як і не залучалась ОСОБА_7 як її законний представник, тоді як судом першої інстанції було встановлено, що правовстановлюючі документи на спірну квартиру отримала, окрім інших й ОСОБА_1 , 1997 року народження, тобто порушені її права.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, не залучивши до участі у справі ОСОБА_1 або ОСОБА_7 як її законного представника, дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог, а також в апеляційного суду відсутні повноваження на залучення осіб до участі у справі як сторони та ці питання виключно віднесені на розгляд саме суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне оскаржуване рішення як таке, що суперечить нормам процесуального права скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2012 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особи: Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство № 37 м. Дніпропетровська, Виконавчий комітет Жовтневої районної в м. Дніпропетровську ради, Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Жовтневої районної в м. Дніпропетровську, ради про встановлення права на проживання та визнання розпорядження органу приватизації та права власності на квартиру частково недійсними відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко