Справа № 133/1355/18
Іменем України
КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
в складі головуючого судді Сороки Д.В.
за участю секретаря судового засідання Бірюкової Т.П.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні з викликом сторінв м. Козятині справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь половину вартості додаткових витрат на дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме грошові кошти в сумі 7290 грн.
Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, який вони розірвали в грудня 2003 року.
Під час перебування в шлюбі у них народилася донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка повністю перебуває на її утриманні.
Згідно рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 10.05.2007 по справі № 2-423/07 відповідач повинен був сплачувати на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 27.02.2007 і до повноліття дитини.
В добровільному порядку відповідач не бере участі у додаткових витратах на дитину, які полягають у наступному:
Надання освітніх послуг, а саме навчання у Погребищенському медичному коледжі в сумі 14 580 грн., що підтверджується договором про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною особою та квитанціями про сплату за навчання від 01.09.2017 на суму 7290 грн. та від 12.01.2018 на суду 7290 грн. Загальна сума 14 580 грн.
Дитина є неповнолітньою, стипендію не отримує, навчання платне. Виплати, повязані з навчанням дитини в коледжі є додатковими витратами, які зумовлені особистими обставинами, оскільки спрямовані на розвиток здібностей дитини.
Зважаючи на положення ст. 141 СК України, щодо рівності прав та обовязків щодло дитини, вона вважає за можливе просити з відповідача половину витрачених додаткових витрат на дитину, а саме 7290 грн.
Відповідно до ст.274 ЦПК України , справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, але до суду подала заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглянути у її відсутності,.
Відповідач ОСОБА_2 до суду двічі не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про місце та час проведення судових засідань, причини неявки суду не повідомив, до суду не надіслав заяву про слухання справи у його відсутності. Відзову до суду не надав. За таких підстав суд проводить в даному провадженні заочний судовий розгляд, що передбачено ст.280 ЦПК України.
Враховуючи вимоги ст.247ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести без фіксування судового засідання технічними засобами.
Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який вони розірвали 16.12.2003, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-АМ № 098958, виданою відділом реєстрації актів громадянського стану Мурованокуриловецького районного управління юстиції Вінницької області (а.с. 4).
Від спільного проживання у сторін народилася донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копєю свідоцтва про народження серії І-АМ № 144236 (а.с. 3), яка проживає з матірю і знаходиться на її утриманні та вихованні.
На утримання дочки відповідач сплачує аліменти, згідно рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 10.05.2007 по повноліття дитини (а.с. 6).
З 1 вересня 2017 року донька ОСОБА_3 навчається на денній формі навчання у Погребищенському медичному коледжі на денній формі навчання, плата за навчання становить 14 580 грн., що вбачається з копії договору про надання освітніх послуг між Погребищенським медичним коледжем та ОСОБА_1 (а.с. 8). Термін навчання з 01.09.2017 по 30.06.2021, що підтверджується довідкою Погребищенського медичного коледжу № 01-36/135 від 04.04.2018 (а.с. 10). З квитанцій від 01.09.2017 та від 12.01.2018, встановлено, що ОСОБА_4 витратила кошти на навчання доньки в розмірі по 7290 грн. за кожен семестр (а.с. 9).
Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.
Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Декларація прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, яка знайшла своє відображення і в Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991року №789-ХІІ) як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Вищевказаною Декларацією прав дитини, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Також, відповідно до положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей.
Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.
Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Згідно з частиною першою статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Відповідно до частини другої статі 185 СК України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після фактичного понесення разово, періодично або постійно. (ч. 3 ст. 185 СК України)
У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звернуто увагу судів на те, що до передбаченої статтею 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
В правовій позиції Верхового Суду України, висловленій 13 вересня 2017р. у справі № 6-1489цс17, зазначено, що виходячи з аналізу статті 185 СК України, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобовязаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
За таких обставин, суд вважає, що відповідач зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, які викликані розвитком її здібностей, а тому з відповідача слід стягнути частково на користь позивача разово понесені додаткові витрати, викликані особливими обставинами, зокрема розвитком здібностей дитини, тобто навчання, в розмірі 4000 грн. Суд прийшов до такого висновку з тих підстав, що позивачем у повному обсязі не надано доказів про матеріальне становище відповідача, про наявність у нього інших осіб, які перебувають на його утриманні.
Відповідно до ч. 1 ст. 141ЦПК України судовій збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Так, як сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 80, 185 СК України, ст.ст. 12, 80, 81, 133, 141, 259, 268, 280, 281-282, 284, 354 ЦПК України, суд-
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, іден. номер НОМЕР_1, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Києві на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, іден. номер НОМЕР_2, 4000 (чотири тисячі) гривень 00 коп. додаткових витрат на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Стягнути з ОСОБА_2 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 коп. судового збору в дохід держави.
Повне судове рішення складено 18.01.2019.
На рішення суду може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду через Козятинський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
СУДДЯ- підпис
Суддя Секретар
Дата документу 18.01.19