Дата документу 20.02.2019
Справа № 334/7222/16-ц
Провадження № 2/334/201/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Козлової Н.Ю.,

при секретарі Манюхіні О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської ради про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2016 року позивач, звернулась до суду з позовом до Запорізької міської ради про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно. У позові зазначив, що перебуваючи у шлюбі, разом з ОСОБА_2, придбали у власність у ОСОБА_3 і ОСОБА_4 житловий будинок АДРЕСА_1. Вказаний будинок було зареєстровано на ім'я ОСОБА_2 Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19.02.2014 року будинок АДРЕСА_1 був поділений між позивачем та ОСОБА_2 в рівних частинах - по 1/2 частині будинку кожному.

Перебуваючи у шлюбі, в період з 1994р. по 2005 р. позивач з дружиною знесли придбаний у ОСОБА_3 і ОСОБА_4 житловий будинок, який був позначений на технічному паспорті Літ. А, а на його місці самочинно побудували новий житловий будинок позначений у техпаспорті Літ. К-2, а також знесли 2 сараї (Літ. О, Літ. Ж) та літню кухню (Літ. Б ) і побудували гараж (Літ. И), навіс (Літ. П), погріб з шийкою (пг1), нову літню кухню (Літ. Л), вбиральню (Літ. М), душ (літ. Н), водопровід (№3) ворота (№5), паркан (№6), зливну яму (№8).

Зазначений самочинно збудований будинок по АДРЕСА_1 разом з господарськими будівлями та спорудами використовується позивачем як місце постійного проживання.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 грудня 2015 року у цивільній справі № 334/189/15-ц співвласниця будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2 визнана безвісно відсутньою.

Починаючи з 2012 року позивачем здійснено ряд заходів, направлених на введення і експлуатацію самочинно збудованого житлового будинку, однак вини виявились марними. Листом-відповіддю від 26.02.2015 року № 1008-21.5/462 за підписом заступника Департамента ДАБІ у введенні в експлуатацію спірного житлового будинку відмовлено.

Приймаючи до уваги, що іншого порядку введення в експлуатацію самочинно збудованого нерухомого майна не передбачено, а компетентний орган у вирішенні цього питання відмовив, має місце спір про право, який може бути вирішенні виключно у судовому порядку. Зважаючи на викладене позивач просить визнати за ним право власності на житловий будинок Літ. К-2 з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою АДРЕСА_1

Позивач у судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засідання просив розглянути справу на розсуд суду.

Суд, вивчивши матеріали справи заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що перебуваючи у шлюбі, ОСОБА_1 разом з дружиною ОСОБА_2 придбали у власність житловий будинок АДРЕСА_1, зазначене підтверджується договором купівлі-продажу від 03.12.1993року, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посвідченому державним нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори Банковською Ю.В., згідно до якого ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_2 купила 3/5 частини будинку АДРЕСА_1 разом з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд, а також договором купівлі-продажу від 04.10.1995 року, укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посвідченому державним нотаріусом Першої Запорізької державної нотаріальної контори Яцемірською Т.В., згідно якого ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_2 купила 2/5 частини будинку АДРЕСА_1 разом з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд.

На підставі Рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів від 11.11.1993 року № 242/13 «Про встановлення розмирів землекористування для житлового будинку АДРЕСА_1», встановлено розмір земельної ділянки для житлового будинку АДРЕСА_1 - 1000 кв.м. Залишок земельної ділянки площею 259 кв.м. залишено у тимчасовому користуванні співвласників: ОСОБА_8 і ОСОБА_3.

Таким чином, разом з правом власності на зазначений житловий будинок до ОСОБА_2 як покупця за договорами купівлі-продажу, перейшло і право постійного користуванні земельною ділянкою площею 1000 кв.м. для обслуговування будинку і право тимчасового користування земельною ділянкою 259 кв.м. Зазначене кореспондується з вимогами встановленими ч. 2 ст. 377 ЦК України, згідно до якої якщо житловий будинок, будівля або споруда розташовані на земельній ділянці, наданій у користування, то у випадку її відчуження до отримувача переходе право користування тою частиною земельної ділянки, не якій вони розташовані, і частиною ділянки, необхідною для їх обслуговування»,

Вказаний будинок придбано на ім'я ОСОБА_2, правовстановлюючі документі оформлені також на її ім'я, хоча згідно до ст. 60 СК України це майно, набуте під час шлюбу.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.04.2013року шлюб між позивачем і ОСОБА_2 розірвано.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19.02.2014 року по справі № 334/11573/13-ц будинок АДРЕСА_1 був поділений між позивачем і ОСОБА_2 в рівних частинах - по 1/2 частині будинку кожному.

Перебуваючи у шлюбі, в період з 1994р. по 2005 р. позивач з дружиною знесли придбаний у ОСОБА_3 і ОСОБА_4 житловий будинок, який був позначений на технічному паспорті Літ. А, а на його місці самочинно побудували новий житловий будинок позначений у техпаспорті Літ. К-2, а також знесли 2 сараї (Літ. О, Літ. Ж) та літню кухню (Літ. Б ) і побудували гараж (Літ. И), навіс (Літ. П), погріб з шийкою (пг1), нову літню кухню (Літ. Л), вбиральню (Літ. М), душ (літ. Н), водопровід (№3) ворота (№5), паркан (№6), зливну яму (№8).

Згідно технічного паспорту, виготовленого 30.04.2014р., на території домоволодіння по АДРЕСА_1 із об'єктів нерухомості самочинно збудовано: житловий будинок літ.К-2, гараж Літ.И, літня кухня Літ.Л.

Зазначений самочинно збудований будинок по АДРЕСА_1 разом з господарськими будівлями та спорудами використовується позивачем як місце постійного проживання. Інші зареєстровані за цією адресою особи, не проживають за цією адресою з 2010 року, ще підтверджується довідкою голови квартального комітету від 06.10.2016р. № 94.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 грудня 2015 року у цивільній справі № 334/189/15-ц інша співвласниця будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2 визнана безвісно відсутньою.

Починаючи з 2012 року позивачем здійснено ряд заходів, направлених на введення і експлуатацію самочинно збудованого житлового будинку.

У 2014 році Запорізьким відділенням Державного підприємства «Державний науково дослідний інститут будівельних конструкцій» (кваліфікаційними сертифікат АЕ № 00217 проведено технічне обстеження об'єктів нерухомості, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, за результатами якого складено Звіт від 02.10.2014р. Згідно висновків за результатами проведеного технічного обстеження житлового будинку (Літ.К-2), гаражу (Літ.И) та літньої кухні (Літ.Л), об'єкти обстеження відповідають вимогам надійності і безпечно, експлуатації.

Згідно Витягу із Державного земельного кадастру кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_2, форма власності на землю - комунальна, категорії земель - землі житлової та громадської забудови, цільове використання землі - землі житлової забудови для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Згідно акту узгодження меж землекористування від 6 жовтня 2016 року землекористувачі суміжних земельних ділянок з ділянкою, що знаходиться за адресою: м Запоріжжя, АДРЕСА_1, претензій до існуючих меж земельної ділянки не мають, ні заперечують проти вводу в експлуатацію новозбудованого житлового будинку.

За загальними правилами ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо), відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Поняття «будівництво» включає в себе нове будівництво, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт об'єктів будівництва (частина третя статті 10 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», стаття 4 Закону України «Про архітектурну діяльність»).

Згідно зі ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Для визнання будівництва самочинним воно має бути пов'язане з об'єктом нерухомості й порушувати одне з положень статті 376 ЦК України.

У положеннях спеціальної матеріально-правової норми, що міститься в частині першій статті 376 ЦК України, поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості може бути визначений самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Водночас згідно з частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Зазначена норма поширюється на випадки, коли самочинне будівництво здійснено на ділянці, що не була відведена для цієї мети (для будівництва відповідного об'єкта) незалежно від того, хто є власником цієї земельної ділянки (особа, яка здійснила самочинне будівництво, чи інша особа).

Згідно з п. 5 цієї ж статті, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Як виплаває зі змісту та вказано в коментарі до вказаної статті, необхідними умовами узаконення самочинного будівництва є: відведення для цієї мети в установленому порядку самочинному забудовнику земельної ділянки; відсутність заперечень з боку власника (користувача) земельної ділянки; відсутність порушення в результаті самочинної забудови прав інших осіб.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні достовірно встановлені обставини, які свідчать про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання права власності на самочинне будівництво, однак враховуючи той факт, що право власності на будинок АДРЕСА_1 визнано за позивачем і ОСОБА_2 в рівних частинах - по 1/2 частині будинку кожному, суд може визнати право власності лише на належну позивачу частину.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 259, 263-265, 274 ЦПК України, ст.ст.316,328,376ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на 1/2 частину житлового будинку Літ. К-2 площею 180 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами: гаражем (Літ. И) площею 24,5 кв.м., літненю кухнею (Літ. Л) площею 35 кв.м., навісом (Літ. П) площею 4,8 кв.м., погрібом з шийкою (пг1) площею 9,5 кв.м., вбиральнею (Літ. М) площею 1 кв.м., душем (літ. Н) площею 2,3 кв.м., водопроводом (№ 3), воротами (№ 5), парканом (№ 6), зливною ямою (№ 8) які розташовані на земельній ділянці площею 1000 кв.м., кадастровий номер НОМЕР_2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 20 лютого 2019 року.

Суддя: Козлова Н. Ю.