_____________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/5865/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2019 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря - Баранової Ю.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Кравченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси», третя особа ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ :

26 вересня 2019 року позивач звернулась до суду з позовом та просила ухвалити рішення, яким зобов`язати Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси» (код 34674102) не нараховувати по квартирі АДРЕСА_1 за особовим рахунком № НОМЕР_1 та не обліковувати за ним суму заборгованості в розмірі 14 056, 89 гривень за послуги теплопостачання та гарячого водопостачання, яка виникла з вини попереднього власника квартири за період часу до 03 березня 2011 року. Зобов`язати Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси» (код 34674102) здійснити перерахунок заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_1 по квартирі АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , шляхом її зменшення на суму заборгованості 14 056, 89 гривень, що виникла за період часу до 03 березня 2011 року. Стягнути з Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» (код 34674102) на користь ОСОБА_2 судові витрати на правову допомогу в розмірі, який буде підтверджений документами в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 03.03.2011 за договором купівлі-продажу нею та чоловіком була придбана у власність квартира АДРЕСА_1 .

Стверджує, що після набуття права власності на вказану квартиру до КП «Теплопостачання міста Одеси» подавались відповідні документи для переоформлення особового рахунку та укладення договору з відповідачем на надання послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання. Проте, усно в абонвідділі відповідача повідомили про неможливість укладення договору поки не буде «погашено» борг, який рахується за цією квартирою від попереднього власника. Разом з цим, особовий рахунок по квартирі який було відкрито на попереднього власника придбаної квартири відповідач переоформив з покладенням на нових власників існуючої заборгованості.

Згодом, до відповідача звертались вже письмово і не один раз із заявами з вимогою оформити відповідний договір, для чого надавались необхідні документи, та вимогою припинити нараховувати борг попереднього власника вказаної квартири.

Однак, відповідач, незважаючи на неправомірність своїх дій щодо нарахування позивачу, як споживачу послуг, боргу попереднього власника квартири за послуги, які вона не отримувала і не споживала, продовжує направляти йому рахунки-повідомлення із зазначенням «чужого» боргу за послуги опалення та гарячого водопостачання.

Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 27 вересня 2019 року було відкрито спрощене провадження по справі та призначено судове засідання.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.

Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» Кравченко Валентина Володимирівна у задоволені позову просила відмовити, вказуючи на його безпідставність та необґрунтованість.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Суд, вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є недоведеними, а від так задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 03 березня 2011 року державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Рубінчик Л.О. було посвідчено договір купівлі-продажу, згідно умов якого ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_3 , ОСОБА_2 в рівних частках кожний купили належну продавцеві ізольовану квартиру під АДРЕСА_1 , яка складається в цілому з трьох житлових кімнат та підсобних приміщень, загальною площею 62,6 кв.м., в тому числі житловою площею 36,5 кв.м.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує на те, що вона не має жодного відношення до заборгованості у розмірі 14 056, 89 гривень за надані відповідачем попередньому власнику квартири та спожиті останнім житлово-комунальні послуги, а примушення відповідачем сплатити даний борг є порушення її прав.

Дійсно, судом встановлено, що станом на момент укладання договору купівлі-продажу, а саме 03.03.2011 року на особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_2 рахувалась заборгованість у розмірі 14 056, 89 гривень.

Натомість в пункті 5 договору купівлі-продажу зазначено, що Продавець свідчить, що квартира, яка є предметом цього договору на момент його укладення боргом за житлово-комунальні послуги не обтяжена, іншому не подарована, не продана, не відчужена іншим способом, судових спорів щодо неї не має, відносно неї не встановлений сервітут, не укладені договори найму, як внесок до статутного фонду (капіталу) юридичних осіб не внесена, а також прав у третіх осіб як у межах, так і за межами України не має, обов`язками щодо третіх осіб, в тому числі дітей, продавець не зв`язаний, самовільних переобладнань та перепланувань у вищезазначеній квартирі немає. Вищезазначена квартира під забороною (арештом) та у заставі, в податковій заставі не перебуває, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 03.03.2011 року за № 30528543 та витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 03.03.2011 року за № 30528463.

Тобто, можна припустити, що в порушення вимог ст. 659 ЦК України продавцем ОСОБА_4 , при укладанні договору були надані недостовірні відомості, а покупцями не було перевірено даного факту.

З матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово зверталась до Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» з заявами щодо виключення із заборгованості по квартирі боргу попереднього власника в розмірі 14 056, 89 гривень, а також просив скласти акт повірки.

Листом від 17.11.2016 року за №02/02/06-863 на заяву від 19.10.2016 року, ОСОБА_2 повідомлено, що в КП «Теплопостачання м. Одеси» на момент укладення угоди купівлі - продажу нерухомого майна від 03.03.2011 року на особовому рахунку № НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) рахувалась заборгованість у розмірі 14 056,89 гривень, тобто в порушення вимог ст. 659 ЦК України, продавцем були надані недостовірні відомості у відношенні нерухомого майна, а також звернено до уваги заявника, що ним самим зазначені відомості щодо відсутності заборгованості перевірені не були. Також ОСОБА_5 роз`яснено які саме документи треба мати для оформлення договору про надання відповідних послуг.

Також позивачу повідомлено що станом на 01.10.2016 року по особовому рахунку № НОМЕР_1 наявна заборгованість у розмірі 30653,91 гривень, поточна сплата за користування житлово - комунальним послугами, тобто після придбання у власність квартири ОСОБА_5 не проводиться та останньому рекомендовано прийняти міри з погашення відповідної заборгованості. Тим самим листом ОСОБА_5 роз`яснено, що відсутність договірних відносин з теплопостачальною організацією не заперечує факт надання теплової енергії до квартири позивача, а позадоговірне споживання послуг теплопостачання не звільняє від обов`язку від їх сплати.

Також листом від 12.05.2017 року №02/02/06-412 ОСОБА_5 повідомлено, що укласти договір про надання відповідних послуг він має змогу в абонентському пункті, особовий рахунок переоформлений на нього з моменту придбання ним права власності, на момент переоформлення особового рахунку № НОМЕР_1 існувала заборгованість у розмірі 14056,89 гривень та станом на 01.05.2017 року заборгованість становить 30769,17 гривень.

Суд звертає увагу, що в грудні 2016 року чоловік позивача, ОСОБА_3 вже звертався з аналогічним позовом до Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси», в якому просив зобов`язати КП «Теплопостачання м. Одеси» не нараховувати йому та не обліковувати за ним суму заборгованості в розмірі 14056,89 гривень за послуги теплопостачання та гарячого водопостачання, яка виникла з вини попереднього власника квартири АДРЕСА_1 за період часу до 03.03.2011 року; зобов`язати КП «Теплопостачання м. Одеси» здійснити перерахунок заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_1 по квартирі АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 , шляхом її зменшення на суму заборгованості 14056,89 гривень, що виникла за період до 03.03.2011 року; стягнути з КП Теплопостачання м. Одеси» на його користь моральну шкоду розмірі 1000 гривень, а також витрати на правову допомогу у розмірі 2000 гривень.

Однак, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06.10.2017 року, справа № 520/16137/16-ц, у задоволенні даного позову було відмовлено з підстав того, що позивачем був обраний невірний спосіб захисту його прав.

Згідно статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок у строки, передбачені договором або законом по сплаті житлово-комунальних послуг лежить на споживачі послуг.

Пунктом 3 статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що у разі відчуження квартири чи нежитлового приміщення новий власник набуває усіх обов`язків попереднього власника як співвласника.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до вимог ст.20 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" споживач має право: одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; одержувати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо; на відшкодування збитків, завданих його майну та/або приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг; на усунення протягом строку, встановленого договором або законодавством, виявлених недоліків у наданні житлово-комунальних послуг; на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством; на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; отримувати від виконавця компенсацію в розмірі, визначеному договором, рішенням суду або законодавством, за перевищення нормативних термінів на проведення аварійно-відновлювальних робіт; на перевірку кількості та якості житлово-комунальних послуг у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Споживач має право на укладення договору з виконавцем відповідних послуг на профілактику, повірку, а також заміну або ремонт санітарно-технічних приладів, пристроїв, обладнання та засобів обліку, що вийшли з ладу.

Споживач зобов`язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; своєчасно вживати заходів щодо усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з власної вини; забезпечувати цілісність засобів обліку комунальних послуг та не втручатися в їх роботу; за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; дотримуватися правил пожежної і газової безпеки, санітарних норм; допускати у приміщення, будинки і споруди представників виконавця/виробника в порядку, визначеному законом і договором, для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних і профілактичних оглядів та перевірки показників засобів обліку; дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства щодо здійснення ремонту чи реконструкції приміщень або їх частин, не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг; своєчасно проводити підготовку жилого будинку, помешкання (в якому він проживає або яке належить йому на праві власності) та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах.

Аналогічні права та обов`язки споживача закріплені і в Правилах надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення, затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2005 року.

Згідно з п.29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, споживач має право на зменшення розміру плати в разі тимчасової відсутності споживача або членів його сім*ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його відсутність.

Суд зазначає, що при поданні позовної заяви та протягом розгляду цивільної справи позивач не скористалась своїм процесуальним правом та не надала до суду жодного належного та допустимого доказу, який би містив інформацію щодо предмету доказування.

Окрім того, відповідно до змісту ст.ст.11, 15 ЦК України цивільні права й обов"язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способом захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України.

Зі змісту вказаної норми закону власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним засобом захисту свого права, передбаченим законом або договором.

Із зазначених позивачем предмета та підстав позову вбачається, що предметом спору стала правомірність нарахування відповідачем плати за використані послуги водопостачання, водовідведення, теплопостачання і т.п., яку позивач просить зменшити.

Аналізуючи зміст норм діючого законодавства можна зробити висновок про те, що оскарження наявності боргу на особовому рахунку, який не встановлює для позивача будь-яких обов"язків, не передбачено чинним законодавством, як спосіб захисту порушених прав.

В разі звернення відповідача до суду з позовом про стягнення оскаржуваної суми боргу з позивача, остання має право посилатися на необґрунтованість позовних вимог, та заявляти клопотання про застосування строків позовної давності, як це передбачено ч. 3 ст. 267 ЦК України.

До того ж часу списання боргу чи визнання його недійсним не передбачено діючим законодавством, як спосіб захисту прав.

Крім того, суд зазначає, що КП «Теплопостапчання м. Одеси» зверталось з заявою до ОСОБА_3 про видачу судового наказу, однак ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 24.09.2018 року, справа № 520/11401/18 у видачі судового наказу було відмовлено з підстав того, що заявником заявлено вимогу, що перевищує позовну давність встановлену законом.

Отже, виходячи з наведеного, судом встановлено, що права позивача в даному випадку не порушенні, оскільки відповідач діє відповідно до вимог закону.

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст. 16 Цивільного кодексу України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст.. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Позивач не надала суду належних і допустимих доказів в обґрунтування заявлених нею позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3, 4-7, 11- 13,17- 18, 141, 211, 223, 263-265, 430,274, 268, 352,354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси», третя особа ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити певні дії - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, зокрема до Київського районного суду м. Одеси.

Суддя Куриленко О. М.

Повний текст рішення складено 02 грудня 2019 року