Справа № 163/2406/19
Провадження № 2-з/163/9/19
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

29 листопада 2019 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Чишія С.С.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в :

28.11.2019 року в канцелярії суду зареєстрована позовна заява ОСОБА_1 (від імені якого як представник діє адвокат Ковальчук В.С.) до ОСОБА_2 про стягнення 90 880,00 гривень заподіяної пошкодженням належного йому автомобіля збитків (майнової шкоди).

Разом із позовною заявою представник заявника подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на усе належне відповідачу ОСОБА_2 майно. Заява обґрунтована тривалим невиконанням відповідачем деліктного зобов`язання в добровільному порядку, а з огляду на нескладну і нетривалу процедуру відчуження належних останньому транспортних засобів ("Субаро", д.н.з. НОМЕР_1 , " ОСОБА_3 ", д.н.з. НОМЕР_2 , згідно з наявною в реєстрі МВС інформацією) існує реальна загроза невиконання чи утруднення повного, своєчасного та ефективного виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

На підставі ч.1 ст.153 ЦПК України суд розглянув заяву без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У частині 1 статті 150 ЦПК України наведено перелік видів заходів забезпечення позову, серед яких накладення арешту на майно.

За змістом ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, підставою для забезпечення позову є наявність обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.

З досліджених матеріалів позову вбачається, що між сторонами виник спір майнового характеру щодо стягнення шкоди, проте наявність існуючої реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову ґрунтується виключно на припущеннях заявника, оскільки на час розгляду цієї заяви дана обставина не підтверджена належними та допустимим доказами.

Невиконання деліктного зобов`язання в добровільному порядку може підтверджувати лише наявність спору між сторонами, наслідком чого є захист прав особи в судовому порядку, однак саме по собі подання позову до суду в жодному разі не є беззаперечною підставою для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту.

Доказів того, що відповідач неспроможний виконати вірогідне рішення суду про задоволення позову, суду не надано.

Позивач заявляє до стягнення суму майнової шкоди в розмірі 90 880,00 гривень, виконання якої просить забезпечити шляхом накладення на усе належне відповідачу майно, тобто рухоме і нерухоме.

На підтвердження наявності у відповідача рухомого майна (два транспортні засоби) заявник посилається на наявну у реєстрі МВС інформацію.

Проте цю інформацію в якості допустимого доказу суд до уваги не приймає, оскільки, як встановлено з інтернет-ресурсу, такий електронний реєстр на сьогоднішній день функціонує лише у тестовому режимі.

Належних і допустимих доказів на підтвердження наявності у власності відповідача іншого рухомого чи нерухомого майна заявник суду не надав.

Відсутність доказів про таке майно і його вартість в силу ч.3 ст.150 ЦПК України виключає можливість застосування запропонованого заявником заходу забезпечення позову через неможливість визначення співмірності цього заходу із заявленими позовними вимогами. Адже нез`ясування цього питання може призвести до непропорційного обмеження прав відповідача.

Таким чином, заявник не обґрунтував належним чином необхідності вжиття вказаного заходу забезпечення позову і не зазначив причини, що можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, та не довів співмірності заявленого заходу забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

З наведених підстав у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст.149-153, 260 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 90 880,00 гривень заподіяної пошкодженням автомобіля збитків (майнової шкоди) відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її складення.

На ухвалу протягом 15 днів з дня її складення може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду через Любомльський районний суд.

Головуючий: суддя С.С.Чишій