Провадження №2/523/4010/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"28" листопада 2019 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді - Кисельова В.К.

за участю секретаря - Дзюба Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступні обставини. Так, 11 липня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.1 Договору купівлі-продажу від 11.07.2019 року ОСОБА_4 на умовах, передбачених цим договором, передає у власність, а ОСОБА_1 приймає у власність квартиру за АДРЕСА_1 .

Згідно до п.3 Договору купівлі-продажу від 11.07.2019 року квартиру АДРЕСА_1 складається в цілому з однієї житлової кімнати, загальною площею 33,8 кв.м., у тому числі житловою площею 17.5 кв.м. Даний договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Алєксєєвою О.О., зареєстрований в реєстрі за №920.

Право власності позивача на квартиру АДРЕСА_1 виникло 11.07.2019 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №173461806 від 11.07.2019 року.

Однак у вищевказаній квартирі залишився зареєстрований чоловік колишньої власниці квартири - ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою №562 від 11.07.2019 року, виданою керівником житлово-експлуатаційної організації дільниці №4.

Позивач вважає, що факт реєстрації відповідача у його квартирі порушує його права як власника, оскільки він не давав дозволу на залишення реєстрації відповідача в квартирі під час її придбання. Окрім того, права відповідача є похідними від прав колишнього власника, отже, якщо колишній власник втратив право користування жилим приміщенням у зв`язку з позбавленням права власності, то і члени його сім`ї також вважаються такими, що втратили право користування даним жилим приміщенням.

На підставі викладеного, позивач простить визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

В судове засідання представник позивача подав заяву, згідно якої просив задовольнити позовні вимоги, а також справу розглянути у його відсутність.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання, проте за вищевказаною адресою кореспонденцію не отримує, що підтверджується кур`єрським повідомленням. Окрім того, суд викликав відповідача через оголошення на сайті суду.

За вищевказаних обставин, суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутності відповідача, відповідно до вимог ст.ст. 280-281 ЦПК України.

Судом встановлені наступні обставини справи, а також відповідні правовідносини.

Так судом встановлено, що 11 липня 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.1 Договору купівлі-продажу від 11.07.2019 року ОСОБА_4 на умовах, передбачених цим договором, передає у власність, а ОСОБА_1 приймає у власність квартиру за АДРЕСА_1 .

Згідно до п.3 Договору купівлі-продажу від 11.07.2019 року квартиру АДРЕСА_1 складається в цілому з однієї житлової кімнати, загальною площею 33,8 кв.м., у тому числі житловою площею 17.5 кв.м. Даний договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Алєксєєвою О.О., зареєстрований в реєстрі за №920.

Право власності позивача на квартиру АДРЕСА_1 виникло 11.07.2019 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №173461806 від 11.07.2019 року.

Однак у вищевказаній квартирі залишився зареєстрований чоловік колишньої власниці квартири - ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою №562 від 11.07.2019 року, виданою керівником житлово-експлуатаційної організації дільниці №4.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частинами 1 та 2 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20.03.1952 року передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є. Отже із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Однією з підстав припинення права власності відповідно до статті 346 ЦК України є відчуження свого майна власником.

Зазначене відповідає правовому висновку, який міститься у постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року № 6-158цс14.

На підставі викладеного, суд вважає, що відповідача необхідно позбавити права користування спірним житловим приміщенням.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20.03.1952 року, ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.156 ЖК УРСР, ч. 1 ст.16, ч.1 ст.316, ч.1 ст.317, ч. 1 та 2 ст.319, ч.1 ст.321, ст.328, ч.1 ст.386, ст.391, ст.406 ЦК України, ч. 2 ст. 405 ЦК України, ст.ст. 2,5,10,12,258,259,263-265,268,280-281 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням - задовольнити.

2. Позбавити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) права користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

3. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) суму понесених судових витрат у розмірі 768,40 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30-ти днів з дня складення повного рішення не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30-ти днів з дня складення рішення.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя:

Повний текст рішення складено та підписано 02.12.19 р.