Київський районний суд м. Полтави
Справа № 536/1095/18
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м у к р а ї н и

16 січня 2019 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

секретар судового засідання Кондра Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтава цивільну справу № 536/1095/18 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль Ірина Миколаївна, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 05 липня 2018 року звернулася в Кременчуцький районний суд Полтавської області з позовом до ПАТ «ПУМБ» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В своїй позовній заяві посилалася на те, що в провадженні приватного виконавця Гречин Н.В. перебуває виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» 15521,82 грн. на підставі виконавчого напису № 4226 від 28 липня 2017 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.СМ.

Вважає, що виконавчий напис здійснено з порушенням чинного законодавств, оскільки не дотримано принципу безспірності, тому він повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.

В своїй позовній заяві просила суд визнати виконавчий напис, вчинений 28 липня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. за № 4226 в реєстрі, про стягнення грошових коштів в розмірі 15521,82 грн. з неї на користь ПАТ «ПУМБ» таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 06 серпня 2018 року зазначену позовну заяву ОСОБА_1 передано на розгляд до Київського районного суду м. Полтави.

Відповідно до норм ч. 2 ст. 32 ЦПК України справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Враховуючи наявність ухвали судді Кременчуцького районного суду Полтавської області від 06 серпня 2018 року про передачу справи до Київського районного суду м. Полтави, з урахуванням норм ст. 32 ЦПК України, позовна заява ОСОБА_1 підлягає прийняттю до розгляду Київським районним судом м. Полтави.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 04 грудня 2018 року в даній справі відкрито провадження з розглядом справи за правилами спрощеного позовного провадження.

В судове засідання з розгляду справи по суті позивач ОСОБА_1 не з'явилася, але звернулася в суд з заявою про розгляд справи без її участі (а.с. 91).

Відповідач в судове засіданні свого представника не направив, відзив на позовну заяву не подавав, з клопотаннями до суду не звертався.

Третя особа подала до суду свої письмові пояснення, в яких зазначила, що відповідний виконавчий напис було вчинено з дотриманням всіх вимог законодавства.

Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону "Про нотаріат"). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року N 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за N 282/20595.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат"). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України "Про нотаріат" та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Судом встановлено, що 28 липня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. за заявою «ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» на загальну суму 15521,82 грн.

Дослідженими в справі доказами встановлено, що при вчиненні виконавчого напису від 28 липня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172 перевірено подачу відповідачем ПАТ «ПУМБ» на обґрунтування вимог повного пакету документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

При цьому нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов'язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Позивач ОСОБА_1, звертаючись до суду з відповідним позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтовує свої позовні вимоги саме не дотриманням принципу безспірності.

На спростування безспірності заборгованості позивач вказує лише на ту обставину, що в кредитному договорі відсутній обґрунтований розрахунок заборгованості, що суперечить нормам права та створює істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивача.

Разом з тим, як встановлено дослідженими в справі доказами, 26 травня 2014 року між ПАТ «ПУМБ» та позивачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № GP-6397139, за умовами якого позивач отримала кредитні кошти в розмірі суми кредиту 10551,10 грн. строком на 48 місяців зі сплатою процентів в розмірі 9 % річних.

Також за умовами договору було передбачено сплату комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1,5 %, сплату щомісячно 142,44 грн.

Обставина виникнення кредитних зобов'язань з відповідачем та отримання грошових коштів на умовах кредитного договору не оспорюється позивачем в поданій до суду заяві.

Умови договору у встановленому законом порядку не оспорювалися позивачем та не визнавалися недійсними.

Також, як встановлено судом, за виконавчим написом нотаріуса з позивача ОСОБА_1 було стягнуто розмір заборгованості за договором в загальній сумі 14921,82 грн., з яких:

-прострочена заборгованість за сума кредиту 6670,47 грн.;

-прострочена заборгованість за комісією 3924,35 грн.;

-проронена заборгованість по процентам 1471,96 грн.;

-строкова заборгованість за сумою кредиту 2762,60 грн.,

-строкова заборгованість за комісією 80,58 грн.,

-строкова заборгованість за процентами 11,86 грн.

Такий розрахунок заборгованості здійснений в чіткій відповідності до умов кредитного договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Кредитний договір від 26 травня 2014 року № GP-6397139 підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Тому суд приходить до висновку, що позивачем ОСОБА_1 в обґрунтування своїх позовних вимог не надано до суду жодних доказів на спростування факту безспірності заборгованості за кредитним договором та приходить до висновку, що розмір заборгованості позивача ОСОБА_1 перед ПАТ «ПУМБ» за кредитним договором від 26 травня 2014 року № GP-6397139 станом на 14 липня 2017 року складає суму 14921,82 грн., яка і була стягнута за виконавчим написом нотаріуса.

Тому позовні вимоги ОСОБА_1 є повністю безпідставними та не підлягають задоволенню.

У зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 264, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1, місце проживання АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1;

відповідач Публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк», місцезнаходження 01070, м. Київ, вул. Андріївська, 4, код 14282829;

третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль Вірина Миколаївна, місцезнаходження АДРЕСА_2.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 16 січня 2019 року.

Головуючий суддя /підпис/ Н.Л.Яковенко

Суддя Н.Л.Яковенко

16.01.2019