Справа № 462/3210/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2019 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого - судді Палюх Н.М.

при секретарі Колобич О.О.

з участю позивача ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2, представників відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 та ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Кодлубай Наталія Павлівна про визнання недійсними довіреності т адоговору дарування і скасування реєстрації права власності,

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_8 звернулася у суд з позовом про визнання недійсною довіреності від 22 вересня 2010 року, виданої ОСОБА_8 на ім»я ОСОБА_3, посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кодлубай Наталією Павлівною, зареєстровану в реєстрі за № 2508, визнання недійсним договору дарування житлового будинку по АДРЕСА_1, укладеного 30 вересня 2010 року між ОСОБА_8, від імені якої діяв ОСОБА_3 на підставі довіреності, посвідченої 22 вересня 2010 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кодлубай Н.П., та ОСОБА_6, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кодлубай Наталією Павлівною, зареєстрованого в реєстрі за №2640, та скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на даний будинок. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй належить на праві власності будинок АДРЕСА_1. Вона проживала разом з сином ОСОБА_9 та його дружиною ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_9 син ОСОБА_9 помер. Враховуючи її похилий вік, вона повністю знаходилася на утриманні сина ОСОБА_9 Саме він повністю опікувався нею та доглядав її. Вона вже тривалий час хворіє на різні захворювання, які практично перешкоджають їй правильно усвідомлювати значення своїх дій і без сторонньої допомоги обходитися. Після смерті сина ОСОБА_9 у неї було сильне нервове потрясіння. 22 вересня 2010 року відповідачка ОСОБА_3, використовуючи її безпорадний стан та усвідомлюючи, що вона, страждає на різні хвороби, не може правильно сприймати події та факти, завезла її до приватного нотаріуса Кодлубай Н.П., де запевнила про необхідність підписання якогось документу. Як з"ясувалося пізніше вона підписала довіреність, якою уповноважила брата ОСОБА_3 - ОСОБА_3 вчиняти від її імені будь-які дії, в тому числі і подарувати належний їй будинок. В подальшому відповідач ОСОБА_3, використовуючи вказану довіреність, діючи від її імені, 30 вересня 2010 року уклав з відповідачкою ОСОБА_3 договір дарування житлового будинку по АДРЕСА_1. Вважає, що в момент складання та підписання довіреності від 22 вересня 2010 року вона перебувала у такому психічному стані, що не могла в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не повною мірою була здатна своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки і самостійно їх виконувати. Виходячи з викладеного, вона вимушена звернутись до суду з даним позовом.

ІНФОРМАЦІЯ_10 позивачка ОСОБА_8 померла, у зв'язку з чим ухвалою суду до участі у справі залучено в якості правонаступника сина померлої ОСОБА_8 - ОСОБА_1, який позовні вимоги підтримав.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, покликаючись на мотиви такого, та зазначили, що ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, страждала на психічне захворювання і з 2007 року вона неодноразово консультувалася у лікарів-психіатрів, якими було встановлено діагноз психічного захворювання. У серпні 2010 року помер старший син ОСОБА_8 - ОСОБА_9 (батько відповідачів) і стан ОСОБА_8 ще більше погіршився, а відповідачі, скориставшись станом здоров'я останньої, з метою відчуження будинку, завезли ОСОБА_8 до нотаріуса, де вона, не розуміючи значення своїх дій, підписала довіреність про ніби-то згоду на дарування свого будинку. Вже через тиждень відповідачі у того ж нотаріуса оформили договір дарування, але вже без участі ОСОБА_8 Після цього відповідачі долею ОСОБА_8 не цікавились і, незважаючи на її похилий вік та стан здоров'я, жодної допомоги не надавали. Позивач, як молодший син ОСОБА_8, перевіз матір до себе додому і до кінця її життя опікувався нею. За життя ОСОБА_8, на підставі ухвали суду, два рази оглядали експерти-психіатри та надали два висновки судово-психіатричних експертиз щодо стану її здоров'я та не усвідомлення значення своїх дій під час підписання вищезгаданої довіреності. Просять позов задовольнити.

Представники відповідачки ОСОБА_3 в судовому засіданні позову не визнали, надали пояснення аналогічні наведеним у письмову відзиві та додатково зазначили, що ОСОБА_8 була здоровою людиною, розуміла значення своїх дій і свідомо надала довіреність онуку - відповідачу ОСОБА_3 на дарування свого будинку онучці - відповідачці ОСОБА_3 Під час підписання довіреності нотаріус перевіряла дієздатність довірителя. Вважають, що висновок судово-психіатричної експертизи щодо стану здоров'я ОСОБА_8 не є належним доказом у справі і просять такий до уваги не брати, оскільки експерти при проведенні експертизи брали до уваги надані позивачем листки із записами лікаря-психіатра КЛ „Львівська залізниця" ОСОБА_10 та лікаря-невропатолога Львівського обласного кардіологічного центру ОСОБА_11, в яких не вказано медичного закладу та не ідентифіковано особи, що оглядалася. Вважають, що вказані листки не мають жодного відношення до ОСОБА_8 і такі подані позивачем для введення експертів в оману. Щодо психічного стану ОСОБА_8, описаного в акті судово-психіатричного експерта від 04.12.2014 року, то вважають, що такий стан здоров'я не відповідав дійсності, оскільки ОСОБА_8 до дня смерті була адекватною, добре орієнтувалася, мала хорошу пам'ять, спілкувалася з внуками, сусідами, сама себе обслуговувала і не потребувала сторонньої допомоги. Просять в позові відмовити.

Відповідачі в судове засідання жодного разу не з'явилися, хоча належно повідомлялися про час та місце розгляду справи. Суд ухвалив справу розглядати без їх участі, оскільки матеріалів справи достатньо для прийняття рішення по суті.

Третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Кодлубай Н.П. в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та вказала на дотримання нею вимог законодавства при посвідченні оспорюваної довіреності.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що він працює лікарем-невропатологом у Львівському обласному кардіологічному центрі. Ствердив, що представлені йому в судовому засіданні на огляд записи про огляд невропатологом від 17.01.2007 року, 03.05.2008 року, 21.06.2010 року виконані ним особисто. Повністю підтверджує зроблені ним записи та виставлений діагноз: дециркулярнаатеросклеротична і гіпертонічна енцефалопатія з розсіяною неврологічною симптоматикою. Прізвища у цих записах він не зазначав, оскільки такі мали бути вклеєні до медичної карти хворої. Обставин огляду не пам'ятає з огляду на минулий тривалий час.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що він працює лікарем-психіатром у Львівській клінічній лікарні „Львівська залізниця". Ствердив, що в період 2009- 2010 роки ОСОБА_1 приводив до нього на огляд свою матір ОСОБА_8 За результатами огляду ОСОБА_8 ним було виставлено діагноз: виражений психоорганічний синдром з інтелектуально-мнестичним зниженням та призначено відповідне лікування, про що ним було зроблено відповідні медичні записи від 02.06.2009 року та від 24.06.2010 року на окремих аркушах паперу.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив, що покійна ОСОБА_8 була його сусідкою. Вона була адекватною жінкою, мала ясний розум, хорошу пам'ять і вони часто розмовляли на різні теми. В розмові вона багато розповідала про внуків. У серпні 2010 року помер син ОСОБА_8 - ОСОБА_9, що сильно підкосило жінку, вона замкнулася в собі і перестала спілкуватись. За деякий час ОСОБА_8 розповіла йому, що подарувала свій будинок внучці ОСОБА_3 Приблизно у 2012 році ОСОБА_8 переїхала жити до свого сина ОСОБА_1

В судовому засідання свідок ОСОБА_13 пояснила, що вона проживає в АДРЕСА_3, а її прабабуся ОСОБА_8 проживала в АДРЕСА_2. Вона періодично приходила в гості до прабабусі, яка проживала разом з своїм сином та відповідно її дідусем - ОСОБА_9 Прабабуся була адекватною жінкою, мала світлий розум і хорошу пам'ять. ІНФОРМАЦІЯ_9 помер її дідусь ОСОБА_9, що тяжко переживала ОСОБА_8 і часто плакала. Останні два роки свого життя її прабабуся проживала у свого сина ОСОБА_1, її боліли ноги і вона не могла ходити без сторонньої допомоги, проте завжди її впізнавала та давала гроші з пенсії.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснив, що до 2010 року він часто заходив у гості до ОСОБА_8, яка проживала з сином ОСОБА_9 Протягом 2010-2012 років він 6-7 раз бував у неї в будинку. В серпні 2010 року помер ОСОБА_9, що тяжко переживала його мати ОСОБА_8 Після смерті сина ОСОБА_8 стала пригніченою, постійно згадувала сина ОСОБА_9 і плакала, проте вона була адекватною, добре орієнтувалася, пам'ятала імена рідних та знайомих, спілкувалася з сусідами, сама себе обслуговувала і не потребувала сторонньої допомоги.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, свідків та дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали справи № 462/7291/15-ц, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Зі змісту ст.3 ЦК України вбачається, що загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність

Право на судовий захист передбачається ст.55 Конституції України. Згідно із ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За положеннями ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу,іншим актамцивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства,його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину).

Згідно зположеннями ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог,які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з роз'ясненнями, наданими в п.4, п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» оспорюваними є правочини, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст.225 ЦК України тощо). Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ст.239 ЦК України, правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Згідно ст.245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого; майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Як встановлено судом, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, належав на праві приватної власності житловий будинок АДРЕСА_1. ОСОБА_8 була матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_9. ОСОБА_8 проживала у своєму будинку разом з сином ОСОБА_9, який ІНФОРМАЦІЯ_9 помер. Деякий час після смерті сина ОСОБА_8 проживала одна у своєму будинку, а восени 2012 році переїхала проживати до свого сина ОСОБА_1 у с.Зимна Вода Пустомитівського району Львівської області. ОСОБА_8 хворіла протягом 12 років гіпертонічною хворобою, починаючи з 2007 року періодично оглядалася лікарем-невропатологом та лікарем-психіатром, у 2010 році на третій день після смерті сина ОСОБА_9 вона зламала руку, а у 2012 році перенесла інсульт.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 13.04.2017 року ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, померла ІНФОРМАЦІЯ_11.

Також встановлено, що 22 вересня 2010 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кодлубай Н.П. була посвідчена та зареєстрована в реєстрі за № 2508 довіреність, згідно з якою ОСОБА_8 уповноважила ОСОБА_3 володіти, користуватися і розпоряджатися всім її майном, укладати всі передбачені законом правочини (договори): купувати, продавати, обмінювати, приватизовувати, приймати в дар, передавати в оренду, а також подарувати будинок АДРЕСА_1.

30 вересні 2010 року між ОСОБА_8, від імені якої діяв ОСОБА_3 на підставі довіреності від 22 вересня 2010 року, та ОСОБА_6 укладено договір дарування житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кодлубай Н.П. та зареєстрований в реєстрі за № 2640.

.Відповідно до даного договору дарування житлового будинку, ОСОБА_8, від імені якої діяв ОСОБА_3 на підставі довіреності від 22 вересня 2010 року, подарувала, а ОСОБА_6 прийняла у дар житловий будинок будинок АДРЕСА_1.

19.10.2010 року ОСОБА_3 зареєструвала право власності на вказаний будинок у встановленому законом порядку / а.с.6 справа №1309/334/12 /.

Наведене стверджується поясненнями позивача, представників відповідача, свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_13, медичними записами /а.с.93,94, 95, 96, 97 т.1/, висновком судово-психіатричної експертизи №330 від 07.04.2016 року, актом судово-психіатричного експерта №794 від 04.12.2014 року, довіреністю від 22 вересня 2010 року /а.с.6 т.1/, договором дарування житлового будинку від 30 вересня 2010 року /а.с.5 т.1/

З долучених позивачем до матеріалів справи медичних довідок убачається, що ОСОБА_8 оглядалася лікарем-невропатологом 17.01.2007 року, 13.05.2008 року та 21.06.2010 року, а 02.09.2009 року та 24.06.2010 року лікарем-психіатром, якими встановлено їй діагноз: дисциркуляторна атеросклеротична і гіпертонічна енцефалопатія з розсіяною неврологічною симптоматикою, формування психоорганічного синдрому, виражений психоорганічний синдром з інтелектуально-мнестичним зниженням і явищами деменції та призначено відповідні курси лікування.

Позивач просить визнати недійсними довіреністьвід 22 вересня 2010 року та договір дарування житлового будинку від 30 вересня 2010 року на підставі положень ст.ст.215, 225 ЦК України, посилаючись на те, що ОСОБА_8 на момент укладення цих правочинів перебувалау такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Згідно ч.1 ст.225 ЦК правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент , коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та ( або) не могла керувати ними , може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушенні.

Суд звертає увагу на роз'яснення Пленуму Верховного суду України в постанові № 9 від 06.11.2009 року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», зокрема, на п. 7, в якому зазначено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. А також на п. 16, відповідно до якого правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК (в попередній редакції) зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК (в попередній редакції).

Отже,з контексту наведених положень законодавства вбачається, що розглядаючи спір про визнання правочину недійсним на підставі положень ст.225 ЦК України суд повинен належним чином встановити укладення відповідного оспорюваного правочину дієздатною особою (питання щодо недієздатності чи обмеженої дієздатності якої не встановлювалось) та, безпосередньо факт неусвідомлення цією особою своїх дій, або ж неможливість цією особою керуватис своїми діями в момент вчинення оспорюваного правочину. При цьому, факт неусвідомлення чи неможливості керувати своїми діями повинен бути належним чином доведений особою, яка просить визнати його недійсним, та бути належним чином встановлений судом.

Згідно ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно ст.236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №330 від 07.04.2016 року на даний час ОСОБА_8 страждає хронічним стійким психічним розладом у формі судинної деменції та за своїм психічним станом не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Потребує опіки / справа № 462/7291/15-ц/.

З метою встановлення психічного стану ОСОБА_8 на момент підписання довіреності від 22 вересня 2010 року судом по справі призначалася судово-психіатрична експертиза.

Згідно акта судово-психіатричного експерта №794 від 04.12.2014 року /а.с.112-114 т.1/, на момент підписання довіреності 22 вересня 2010 року ОСОБА_8 страждала важким психічним розладом у формі розладів особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку судинного генезу з вираженим психоорганічним синдромом та явищами деменції. За своїм психічним станом у період підписання довіреності 22 вересня 2010 року ОСОБА_8 не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

З вказаного акту №794 від 04.12.2014 року вбачається, що комісією в складі експертів ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 при проведенні експертизи досліджувалися довідки огляду лікарем-невропатологом від 17.01.2007 року, від 13.05.2008 року від 21.06.2010 року та лікарем-психіатром від в 02.09.2009 року, від 24.06.2010 року, а також проводилося судово-психіатричне обстеження підекспертної ОСОБА_8.

В судовому засіданні експерт ОСОБА_18 акт судово-психіатричного експерта №794 від 04.12.2014 року підтримав та зазначив, що експертний висновок складений вірно, експертами досліджувалися всі наявні в справі матеріали, в тому числі і довідки огляду лікарем-невропатологом від 17.01.2007 року, від 13.05.2008 року від 21.06.2010 року та лікарем-психіатром від в 02.09.2009 року, від 24.06.2010 року, а також проводилося судово-психіатричне обстеження підекспертної ОСОБА_8. Під час огляду у ОСОБА_8 були виявлені важкі психічні розлади. Враховуючи актуальний стан ОСОБА_8 та дані про її психічний стан під час оглядів психіатром у 2009 році і у 2010 році, комісія прийшла до висновку, що на момент підписання довіреності 22.09.2010 року ОСОБА_8 страждала важким психічним захворюванням та не могла усвідомлювати значення своїх дій.

Суд не приймає до уваги покликання представників відповідачки ОСОБА_3 на те, що листки із записами лікаря-психіатра КЛ „Львівська залізниця" ОСОБА_10 та лікаря-невропатолога Львівського обласного кардіологічного центру ОСОБА_11, в яких не вказано медичного закладу та не ідентифіковано особи, не мають жодного відношення до ОСОБА_8 і такі подані позивачем для введення експертів в оману, оскільки таке спростовується показаннями позивача та свідка ОСОБА_10, за якими позивач привозив свою матір ОСОБА_8 на огляд до лікаря-психіатра ОСОБА_10, за результатами якого психіатром ОСОБА_10 встановлено їй діагноз: виражений психоорганічний синдром з інтелектуально-мнестичним зниженням і явищами деменції та призначено відповідне лікування, про що лікарем-психіатром ОСОБА_10 було зроблено відповідні медичні записи, а також показаннями свідка ОСОБА_11 за якими медичні записи невропатолога від 17.01.2007 року, від 13.05.2008 року від 21.06.2010 року виконані особисто ним за результатами огляду хворої і такі медичні записи були передані їй для долучення до медичної картки. Окрім того,

відсутність у вказаних медичних записах прізвища ОСОБА_8, на переконання суду, не свідчить про недостовірність таких медичних довідок, оскільки такі надані суду сином ОСОБА_8 - ОСОБА_1, підтверджені показами лікарів, які їх оформляли, виставлений у них діагноз захворювання підтверджено аналогічним діагнозом, який встановили експерти-психіатри при огляді ОСОБА_8, що свідчить про прогресування захворювання і на що наголосив при дачі показань судово-психіатричний експерт ОСОБА_19

Суд бере до уваги висновок судово-психіатричної експертизи №794 від 04.12.2014 року, про те, що на момент підписання оспорюваної довіреності ОСОБА_8 страждала важким психічним розладом у формі розладів особистості та поведінки, не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.Такий висновок комісією експертівдостатньо обґрунтований, є категоричним, не містить жодних припущеньі не суперечить показанням свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_12 та іншим матеріалам справи.

Вказаний висновок, а також висновок судово-психіатричної експертизи від 07.04.2016 року щодо наявного у ОСОБА_8 психічного розладу здоров'я, узгоджуються між собою і підтверджують розвиток психічного захворювання у ОСОБА_8, початок якого було зафіксовано лікарями при огляді останньої починаючи з 2007 року.

Твердження представників відповідачки ОСОБА_3 щодо недостовірності висновків судово- психіатричних експертиз суд сприймає критично, оскільки жодних належних доказів на спростування таких висновків суду не надано. При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що дві судово-психіатричні експертизи проводились комісією компетентних експертів з виїздом до місця перебування ОСОБА_8 та при можливості безпосереднього спілкування і обстеження експертами хворої, а тому підстав для сумніву у висновках експертів не має.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_8 під час оформлення довіреності від 22 вересня 2010 року, якою вона уповноважила ОСОБА_3 володіти, користуватися і розпоряджатися всім її майном, укладати всі передбачені законом правочини (договори): купувати, продавати, обмінювати, приватизовувати, приймати в дар, передавати в оренду, а також подарувати будинок АДРЕСА_1, знаходилася у стані, коли вона не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Той факт, що ОСОБА_8 під час оформлення довіреності на відчуження будинку знаходилася у стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, вказує на те, що її волевиявлення на укладення договору дарування житлового будинку не було вільним і не відповідало її внутрішній волі.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є підставний і підлягає до задоволення, оскільки на момент оформлення довіреності та укладення договору дарування ОСОБА_8 страждала важким психічним розладом у формі розладів особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку судинного генезу з вираженим психоорганічним синдромом та явищами деменції, що позбавляло її здатності усвідомлювати значення своїх дії та керувати ними, а отже її волевиявлення не було вільним і не відповідало її внутрішній волі.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.12, 81, 258-259, 264-265 ЦПК України, суд-

у х в а л и в:

Позов задовольнити .

Визнати недійсною довіреність від 22 вересня 2010 року, видану ОСОБА_8 на ім»я ОСОБА_3, посвідчену приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кодлубай Наталією Павлівною, зареєстровану в реєстрі за № 2508.

Визнати недійсним договір дарування житлового будинку по АДРЕСА_1, укладений 30 вересня 2010 року між ОСОБА_8, від імені якої діяв ОСОБА_3 згідно довіреності, посвідченої 22 вересня 2010 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кодлубай Н.П., та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кодлубай Наталією Павлівною, зареєстрований в реєстрі за №2640.

Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на житловий будинок АДРЕСА_1 від 19.10.2010 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1, проживає за адресою: АДРЕСА_4.

Відповідач: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, ІПН НОМЕР_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8, ІПН НОМЕР_3, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Кодлубай Наталія Павлівна, знаходиться за адресою: АДРЕСА_5.

Повне судове рішення складено 18.01.2019 року.

Суддя: