Єдиний унікальний номер 235/815/18 Номер провадження 22-ц/804/93/19

Головуючий в 1 інстанції: Хмельова С.М.
Суддя-доповідач: Тимченко О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року

Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Тимченко О.О.,

суддів: Дундар І.О., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання: Ситніка Д.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу № 235/815/18 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Державної казначейської служби України, третя особа: військова частина польова пошта НОМЕР_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби із захисту Батьківщини,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19 вересня 2018 року (суддя Хмельова С.М.), ухваленого в приміщенні Красноармійського міськрайонного суду Донецької області, повне судове рішення виготовлено 19 вересня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що з 19 вересня 2016 року по 13 березня 2017 року проходив військову службу за контрактом. 13 березня 2017 року він звільнений у запас за пп. «б» п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ( за станом здоров`я ). Протоколом засідання ВЛК Північного регіону № 292 від 31 липня 2017 року було відмінено постанову ВЛК Північного регіону, зазначену у витязі з протоколу засідання від 21 червня 2017 року № 231 і визначено, що захворювання старшого солдата запасу ОСОБА_1 , 1960 р.н., - так, пов`язані із захистом батьківщини. Згідно акта огляду МСЕК від 15 серпня 2017 року йому призначено 3 групу інвалідності з 17 липня 2017 року та 40% втрати професійної працездатності первинно-одноразово (Постанова КМУ № 975 від 25 грудня 2013 року) з 13 березня 2017 року від захворювання, так, пов`язані із захистом Батьківщини. Внаслідок отримання захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини він зазнав великої моральної шкоди та психологічної травми, так як втратив частково працездатність і не має можливості повернути своє попереднє здорове життя та вимушений витрачати чимало часу та грошових коштів на відновлення свого здоров`я. Перебування на стаціонарному лікуванні призводило до нетривалого позитивного покращення, але в подальшому, стан здоров`я не покращується, а з кожним часом тільки погіршується. Внаслідок захворювань, пов`язаних із захистом Батьківщини, він тривалий час перебував на лікуванні, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури. Його постійно, щоденно турбують головні болі, більше в затилковій частині голови, часто виникає запаморочення, підвищення артеріального тиску, тяжкість в правому підребер`ї, болі в серці не пов`язані з фізичними навантаженнями, тахікардія, відчуття приливів, жару в тілі, болі натощак і після їжі, оніміння. Часто виникають болі в області серця, поганий сон, нестійкий настрій, виражена слабкість, пониження зору. Таким чином, внаслідок виконання обов`язків військової служби із захисту Батьківщини він на все своє життя отримав суттєве погіршення здоров`я, інвалідність III групи та 40% втрати професійної працездатності первинно-одноразово.

Позивач просив суд визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України як органу державної влади, яка виразилася у порушенні його права на охорону здоров`я та медичну допомогу як військовослужбовця, передбачених ч.1 ст. 11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», внаслідок чого отримав ушкодження здоров`я у вигляді 3 групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби із захисту Батьківщини. Стягнути з Держави України в особі Державної казначейської служби України на користь позивача за рахунок коштів державного бюджету на відшкодування моральної шкоди 100 000 гривень, шляхом безспірного списання вказаних коштів зі спеціально визначеного для цього рахунку державного бюджету України для відшкодування шкоди, завданої органами державної влади чи їх службовими особами.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19 вересня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Державної казначейської служби України, третя особа: військова частина польова пошта НОМЕР_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби із захисту Батьківщини, відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення його позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норма матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції в порушення ч. 1 ст. 157 ЦПК України, розглядав справу протягом 7 місяців. При ухваленні оскаржуваного рішення, суд відступив від правової позиції, викладеної у висновку Верховного Суду України від 21 жовтня 2014 року у справі № 30-86гс14, але не навів відповідних мотивів. Судом прямо проігноровано те, що ВЛК встановлено причинний зв`язок захворювання із захистом Батьківщини. Висновки суду, що обставини, які зазначені в Витязі з протоколу засідання ВЛК Північного регіону не мають юридичної сили, спростовуються п. 21.3 «Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженого Наказом Міністра оборони України 14 серпня 2008 року № 402, причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців визначають штатні ВЛК та оформлюють протоколом за формою, наведеною в додатку. Таким чином, витяг с протоколу засідання ВЛК Північного регіону має юридичну силу самого протоколу, так як сам протокол не оскаржувався та не був скасований.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 123).

Представник Міністерства оборони України в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності (а.с.129).

Представник Державної казначейської служби України» в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином (а.с 126).

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином.

Суд ухвалив, розглядати справу у відсутність сторін, які не з`явились, оскільки відповідно до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суд вважає, що апеляційна скарга задоволеною не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 19 вересня 2016 року між Міністерством оборони України в особі ТВО Командира військової частини - полковника медичної служби Книгиницького В.В. з одного боку, та громадянином України (військовослужбовець) ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України. Контракт укладено до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію (а.с. 15-18).

Згідно довідки Покровсько - Ясинуватського об`єднаного міського військового комісаріату від 28 серпня 2017 року, ОСОБА_1 з 19 вересня 2016 року по 13 березня 2017 року проходив військову службу за контрактом (а.с. 29).

Відповідно до витягу з протоколу засідання Військово - лікарської комісії Північного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців від 31 липня 2017 року № 292, захворювання ОСОБА_1 так, пов`язані із захистом Батьківщини, що підтверджується військово-медичними документами (а.с. 20).

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією 15 серпня 2017 року ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності з 17 липня 2017 року, захворювання так, пов`язане із захистом Батьківщини (а.с. 11).

Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого ОСОБА_1 первинно-одноразово встановлено 40% втрати професійної працездатності (а.с. 12).

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що наявність шкоди у позивача не породжує у Міністерства оборони України обов`язку її компенсації, оскільки відсутні такі складові цивільно-правової відповідальності, як неправомірна поведінка відповідача, внаслідок якої позивачеві завдана моральна шкода, а тому відсутні підстави для стягнення грошових коштів у рахунок відшкодування моральної шкоди з Міністерства оборони України. Позивач не позбавлений можливості в межах реалізації державою гарантій соціального і правового захисту військовослужбовців отримати одноразову грошову допомогу в порядку, визначеному статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Такий висновок суду першої інстанції є вірним та ґрунтується на вимогах діючого законодавства.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України» передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться в установленому законом порядку.

Згідно з положенням частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Отже, наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 2, 5 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відшкодування такої шкоди можливе, коли це передбачено відповідним законодавством, що визначає порядок і умови її відшкодування. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань.

Отже, обов`язок держави відшкодувати завдану військовослужбовцю моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України.

Враховуючи, що Міністерство оборони України у спірних правовідносинах є уповноваженим органом державного управління, воно має обов`язок компенсувати завдану позивачеві шкоду за наявності усіх складових цивільно-правової відповідальності, крім вини Міністерства оборони України у заподіянні шкоди, з урахуванням положень статті 1173 ЦК України.

Із матеріалів справи вбачається, що причиною виникнення інвалідності у ОСОБА_1 стали захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини

Враховуючи, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я (пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України), колегія суддів вважає, що факт заподіяння позивачеві моральних страждань внаслідок поранення є доведеним.

Разом з тим, наявність шкоди у позивача не породжує у Міністерства оборони України безумовного обов`язку її компенсації, якщо за наслідками розгляду справи не встановлені такі складові цивільно-правової відповідальності, як неправомірна поведінка відповідача, внаслідок якої позивачеві завдана моральна шкода.

При цьому, гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами (частина перша статті 40 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

До таких гарантій, зокрема, належить виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві (частина перша статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статті 16, 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Постанова Кабінету Міністрів України № 691 від 08 вересня 2015 року «Про особливості призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності резервістам, які безпосередньо брали (беруть) участь в антитерористичній операції».

Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 760/463/16-ц (касаційне провадження № 61-2125св18), у постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 334/7452/16-ц (касаційне провадження № 61-9св17), у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 315/439/17 (касаційне провадження № 61-14498св18), у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 333/6091/16-ц (касаційне провадження № 61-19891св18), у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2018 року у справі справа № 760/5467/16-ц (касаційне провадження № 61-35788св18) ті інших.

Тобто позивач не позбавлений можливості в межах реалізації державою гарантій соціального і правового захисту військовослужбовців отримати одноразову грошову допомогу в порядку, визначеному статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Матеріали даної справи, які досліджувались судом першої інстанцій не містять доказів щодо протиправних дій або бездіяльності Міністерства оборони України, внаслідок яких позивачеві заподіяна моральна шкода у зв`язку з захворюваннями з наступним встановленням інвалідності.

Посилання позивача на правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 21 жовтня 2014 року у справі № 3-86гс14, є безпідставними, оскільки у цій справі були встановлені незаконні дії та бездіяльність військовослужбовців при здійсненні ними своїх повноважень, які стали підставою виникнення обов`язку у держави в особі Міністерства оборони України відшкодувати шкоду, завдану майну внаслідок вибуху військових боєприпасів у мирний час.

Постановлене судом рішення є законним і обґрунтованим, вимоги матеріального і процесуального права при розгляді справи додержані.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права,яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини справи, висновки суду відповідають обставинам справи, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його .

Головуючий: О.О.Тимченко

Судді: І.О. Дундар

О.І. Корчиста