МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа№473/1959/18 Категорія 27
Провадження № 22-ц/812/1618/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

за участю представника позивача Шойка Ю.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 липня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Висоцької Г.А. в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

В червні 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Райффайзен Банк Аваль» (далі ПАТ КБ «Райффайзен Банк Аваль») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В позовній заяві позивач зазначив, що 11 червня 2013 року між банком та відповідачем був укладений кредитний договір № 014/0250/82/0120419, відповідно до якого позивач надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 73 560 грн. 54 коп., а позичальник зобов`язався щомісячно частинами повертати кредит, відсотки за користування ним в розмірі 38,3% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 17.06.2019 року.

06 листопада 2014 року між банком на відповідачем було укладено Додаткову угоду № 014/0250/82/0120419/81-1-0-00/9231, відповідно до умов якої, сторони дійшли згоди збільшити строк кредиту на 22 календарних місяців, у зв`язку з чим датою остаточного погашення кредиту є 17.04.2021 року. Також сторони дійшли згоди тимчасово зменшити розмір щомісячного платежу на період з 17.11.2014 року до 16.05.2015 року.

09 листопада 2017 року між банком та відповідачем укладено Додаткову угоду № 014/0250/82/0120419/81-1/28553, відповідно до якої, сторони збільшили строк кредиту на 12 календарних місяців, у зв`язку з чим датою остаточного погашення кредиту є 17.04.2022 року.

Банк виконав свої зобов`язання, надавши кредитні кошти ОСОБА_1 в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами Кредитного договору. Проте, відповідач порушив умови договору кредиту, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 14 травня 2018 року становить 56020 грн.68 коп. з яких: сума заборгованості за кредитом 70 832 грн.07 коп., у тому числі прострочена заборгованість за кредитом 3 328 грн. 54 коп., заборгованість за відсотками 12 741грн. 25 коп., у тому числі прострочена заборгованість за відсотками 10 734грн. 47 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача.

24 липня 2018 року, уточнивши ціну позову та посилаючись на те, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, позивач просив стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість, яка виникла за кредитним договором № 014/0250/82/0120419 від 17.06.2013 року в розмірі 83 573грн. 32 коп., що складається з суми заборгованості за кредитом 70 832 грн.07 коп., у тому числі простроченої заборгованості за кредитом 3 328 грн. 54 коп., заборгованості за відсотками 12 741 грн. 25 коп., у тому числі простроченої заборгованості за відсотками 10 734 грн. 47 коп. та сплачені судові витрати.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 липня 2019 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задоволені. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за договором № 014/0250/82/0120419 від 17.06.2013 року станом на 14.05.2018 року у розмірі 83 573 грн. 32коп., яка складається: з заборгованості за кредитом 70 832 грн.07 коп., заборгованості за відсотками 12 741 грн. 25 коп.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, відповідач через свого представника звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на те, що суд не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, що потягло за собою неправильне вирішення справи по суті, не сприяв повному, об`єктивному її розгляду, просив рішення суду, як таке, що не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим, скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Вважає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитом, підготовлений робітниками банку, - є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача, що розрахунок складений з допущенням помилок в розрахунках, що викликає сумнів в достовірності такого доказу. Крім того, позивач не надав жодних підтверджень перерахування або видачі кредитних коштів, відкриття рахунків для зарахування коштів, тощо. Також вважає, що позовна заява не містить обґрунтування щодо правомірності нарахування простроченої заборгованості за кредитом, так само як і заборгованості за відсотками та простроченої заборгованості за відсотками, а також комісії.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що до позовної заяви банком була додана виписка по рахунку позичальника ОСОБА_1 , з якої вбачається факт перерахування 17.06.2013 року з позичкового рахунку № НОМЕР_1 на поточний рахунок відповідача № НОМЕР_2 коштів в сумі 73560,54 грн. Детальний розрахунок заборгованості по кредиту розроблений на підставі виписок по рахунку позичальника, які є фінансовими документами. Твердження апелянта щодо неправильності визначеної в розрахунку суми заборгованості не підтверджено жодними доказами, зокрема, ОСОБА_1 не надано жодних квитанцій чи інших документів, що підтверджують його проплати по кредиту на іншу суму, ніж та, що вказана в розрахунку заборгованості, не надано свого альтернативного розрахунку заборгованості. Твердження апелянта про встановлення в кредитному договорі плати щомісячної комісії за управління кредитом не відповідає дійсності, оскільки жодних щомісячних комісій за послуги, що супроводжують кредит, умовами кредитного договору не передбачено та відповідно банком не нараховувались. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представник позивача не визнав доводи апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін, надавши пояснення, аналогічні змісту відзиву на апеляційну скаргу.

Інші учасники процесу до судового засідання не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Рішення суду зазначеним вимогам закону відповідає.

Приймаючи рішення по справі, суд виходив з того, що згідно договору № 014/0250/82/0120419 банк надав відповідачу ОСОБА_1 кредит у сумі 73 560 грн. 54 коп. з відсотковою ставкою за користування кредитними коштами 38,3 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення до 17.06.2019 року.

Відповідно до п. 1.1.2 сума кредиту становила 73560,54 грн., з них на споживчі цілі 25262,28 грн., 4060,54 грн. сплата страхового платежу ( п. 1.1.2.1), а за п. 1.1.2.3 договору - 44237,72 грн. на погашення заборгованості перед кредитором за кредитним договором № 5 від 09.09.2011 року.

Сторони також обумовили щомісячний платіж по кредитному договору, який становив 2621 грн. кожного місяця до 16 числа відповідно до графіку погашення (Додаток № 1).

06.11.2014 року між ПАТ КБ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 014/0250/82/0120419/81-1-0-00/9231, відповідно до якої сторони дійшли згоди про збільшення строку кредиту на 22 календарних місяців, у зв`язку з чим датою останнього погашення кредиту є 17.04.2021 року, складений новий графік погашення кредиту.

09.11.2017 року було укладено додаткову угоду № 014/0250/82/0120419/81-1/28553 між ПАТ КБ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , відповідно до якої сторони узгодили і збільшили строк кредиту на 12 календарних місяців, у зв`язку з чим датою останнього погашення кредиту є 17.04.2022 року та погодили новий графік погашення кредиту відповідно до додатку № 1 та № 2.

Згідно матеріалів справи Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти на загальну суму 73 560 грн.54 коп., про що свідчать : анкета заява для отримання готівки від 17.06.2019 року, заява ОСОБА_1 від 17.06.2013 року про зарахування частини суми кредиту у розмірі 44237,72 грн. на погашення іншої заборгованості за кредитом - програма споживчого кредитування «Кредит готівкою» на рахунок № НОМЕР_3 з поточного рахунку № НОМЕР_2 , меморіальні ордери б/н від 17.06.2013 року на суму 44237,72 грн., № 161272734 від 17.06.2013 року на суму 4060,54 грн. - сплачено страховий платіж на користь страховика ( за п. 1.1.2.2 договору); № 161272908 від 17.06.2013 року на суму 25262 грн. 28 коп.- перераховано на рахунок ОСОБА_1 виплата по договору банківського кредиту; № б/н від 17.06.2013 року на суму 73506,54 грн., розпорядження від 17.06.2013 року, виписка по рахунку № НОМЕР_1 ( т. 1 а. с. 208 249).

З наданої представником позивача кредитної справи вбачається, що відповідач, був постійним клієнтом банку з 09.02.2006 року, укладаючи один кредитний договір за іншим та відкриваючи поточні рахунки для виплат (наступний з 09.09.2011 року).

Доводи представника відповідача Калініна ОСОБА_2 .К ОСОБА_3 , викладені в судовому засіданні, та відповідача, зазначені у відзиві на позовну заяву, про неналежне підтвердження позивачем факту перерахування та отримання ним, як позичальником коштів спростовуються вищезазначеними розрахунковими документами, до того ж сторона відповідача не оспорювала кредитний договір і не підтвердила свої заперечення відповідно до положень ч 1 ст 81 ЦПК України.

Відповідно до наданої позивачем вимоги від 26.04.2018 року відповідач ОСОБА_1 повідомлявся про наявність заборгованості за кредитом, її розмір, необхідність дострокового погашення боргу і вжиття заходів для примусового його стягнення.

Проаналізувавши зазначені обставини, суд дійшов висновку, що відповідач, підписавши 17.06.2013 року анкету-заяву для отримання готівкового кредиту та договір № 014/0250/82/0120419, отримавши кошти та почавши розпоряджатися та користуватися кредитними коштами, приєднався та погодився з відповідними умовами, тарифами банку, що свідчить про укладення кредитного договору між сторонами.

Також суд виходив з того, що матеріали справи свідчать про порушення позичальником умов договору в частині вчасного повернення кредиту, а також сплати відсотків за користування ним. В зв`язку з цим станом на 14.05.2018 року виникла заборгованість за кредитним договором № 014/0250/82/0120419 від 17.06.2013 року в розмірі 83573 грн. 32 коп., з якої сума заборгованості за кредитом становить 70 832 грн.07 коп. (з них прострочена заборгованість за кредитом 3 328грн. 54коп.), заборгованість за відсотками - 12 741 грн. 25коп. (з них прострочена заборгованість за відсотками 10 734грн. 47 коп.), що підтверджується розрахунком боргу та випискою по рахунку позичальника.

Заявляючи клопотання про витребування доказів в порядку ст. 84 ЦПК України, сторона відповідача сприяла їх отриманню судом, до того ж частина розрахункових документів по кредитному договору № 014/0250/82/0120419 була надана банком до позовної заяви 08.06.2018 року та до заяви про уточнення позовних вимог від 24.07.2018 року (а. с. 6-27, 80-102) і відповідач з ними ознайомився та отримав копії про що свідчить його заява (клопотання від 08.01.2019 року ( а. с. 184 т. 1). Тому посилання представника відповідача на порушення порядку подачі доказів позивачем за ч. 8 ст. 83 ЦПК України і відповідно прийняття їх судом, суд вважав безпідставним.

Щодо посилання представника відповідача на застосування строку позовної давності суд виходив з того, що конкретної заяви суду не було озвучено, не надано, не надіслано, що позбавляє суд можливості з`ясувати обставини, підстави, терміни та строки її застосування.

Проаналізувавши зазначені обставини у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» підлягають задоволенню.

Висновки суду відповідають обставинам справи та законодавству, яке регулює спірні правовідносини, в тому числі і зазначеному в тексті оскаржуваного рішення, а доводи апеляційної скарги не спростовують даних висновків, виходячи з наступного.

Так, доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивач не надав жодних підтверджень перерахування або видачі кредитних коштів, так як у додатках до позовної заяви відсутній документ, який би підтверджував факт перерахування (отримання) будь-яких коштів, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем до позовної заяви було надано виписку по рахунку відповідача за період з 01.06.2013р. по 01.07.2013р., яка підтверджує факт перерахування 17 червня 2013 року з позичкового рахунку № НОМЕР_1 на поточний рахунок № НОМЕР_2 коштів в сумі 73560,54 грн.

16 липня 2018р. уже під час розгляду справи судом відповідач звертався до позивача з заявою про надання документів (а. с. 70 т.1)

Із супровідного листа від 02.08.2018р. (а. с. 80 т.1) вбачається, що на адресу відповідача, а в копії суду, позивачем були направлені: меморіальний ордер б/н від 17.06.2013р. на суму 44237,72 грн., меморіальний ордер №161272734 від 17.06.2013р. на суму 4060,54 грн., меморіальний ордер №161272908 від 17.06.2013р. на суму 25262,28 грн., меморіальний ордер б/н від 17.06.2013р. на суму 73506,54 грн., розпорядження другого Ю.Українського відділення від 17.06.2013р., виписка по рахунку № НОМЕР_1 на 1 арк., виписка по рахунку № НОМЕР_1 на 16 арк.

02 жовтня 2018р. по справі було постановлено заочне рішення про задоволення позовних вимог. Після скасування заочного рішення ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 грудня 2018 року (а. с.178-179) за клопотанням відповідача ( а. с.191-193 т.1) ухвалою суду від 23.01.2019р. ( а. с. 201 т.1) були витребувані докази у справі.

Із наданих на виконання ухвали суду позивачем доказів, копії яких судом були направлені представнику відповідача, а саме копії кредитної справи по договору №014/0250/82/0120419 вбачається, що відповідач став клієнтом банку задовго до укладання договору про надання банківських послуг у сфері страхування № 014/0250/82/0120419 від 17 червня 2013р. та підписання заяви анкети для отримання готівкового кредиту «Кредит готівкою для найкращих клієнтів Банку» від 17 червня 2013р., що є предметом спору у даній справі.

Так, 09.02.2006р. відповідач звернувся до банку з заявою для відкриття карткового рахунку та випуск банківських платіжних карток (а. с. 10 т.2). В цей же день з ним було укладено договір 11-36/5- про відкриття карткового рахунку № НОМЕР_4 / НОМЕР_5 (а. с. 1214 т.2). 21 лютого 2006р. відповідачем була отримана платіжна картка ( а. с. 18-19т.2). В 2009р. та 2011р. відповідач звертався до банку з заявами про перевипуск карток та отримував нові картки ( а. с. 20-27 т.2).

09.09.2011р. відповідач звертався до банку з заявою про відкриття поточного рахунку «Для виплат». В той же день між ним та банком було укладено договір № 77 на відкриття та ведення поточного рахунку «Для виплат» ( а. с. 2 т.2).

17 червня 2013 року відповідач підписав заявуанкету для отримання готівкового кредиту «Кредит готівкою для найкращих клієнтів Банку» та уклав договір про надання банківських послуг у сфері страхування № 014/0250/82/0120419 від 17 червня 2013р. (надалі-Кредитний договір).

Відповідно до умов даного договору банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у сумі 73 560,54 грн. (п. 1.1.1 Кредитного договору) строком до 17.06.2019 року, а Позичальник зобов`язався використати кредит за цільовим призначенням, повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 38,3% річних, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені договором.

Пунктом 1.1.2. Кредитного договору визначено цільове використання кредиту: на споживчі цілі в розмірі 25262,28 грн. (п. 1.1.2.1); на сплату страхового платежу на користь Страховика ПрАТ «Страхова компанії «УНІКА Життя» в розмірі 4060,54 грн. (п. 1.1.2.2); на погашення заборгованості Позичальника перед Кредитором в розмірі 44237,72 грн. за кредитним договором № 5 від 09.09.2011р., укладеним між сторонами (п. 1.1.2.3).

В п. 1.1.7. Кредитного договору зазначений позичковий рахунок для обліку заборгованості Позичальника за кредитом - № НОМЕР_1 в «Райффайзен Банк Аваль».

Згідно п. 1.3 Кредитного договору надання кредиту здійснюється на підставі цього договору в Дату надання кредиту (п. 1.1.3. Кредитного договору - 17 червня 2013р.) в безготівковій формі шляхом переказу (зарахування) суми кредиту на Поточний рахунок, зазначений в п. 1.1.9. Кредитного договору - № 77. Кошти в розмірі, передбаченому п. 1.1.2.2. Договору, направляються Страховику в якості страхового платежу згідно з п. 4.6. цього Договору. Позичальник цим Договором доручає Банку здійснити в Дату надання кредиту договірне списання коштів в розмірі, передбаченому п. 1.1.2.1. Договору, з Поточного рахунку на картковий рахунок (КР). Договірне списання здійснюється на підставі меморіального ордера Кредитора. Позичальник цим Договором доручає Кредитору здійснити в Дату надання кредиту договірне списання коштів в розмірі, зазначеному в п. 1.1.2.3 Договору з Поточного рахунку на рахунок Кредитора № 5 з метою погашення кредитної заборгованості за кредитним договором № 5 від 09.09.2011р. Кредитор є отримувачем коштів по договірному списанню. Списання коштів здійснюється на підставі меморіального ордера.

На підтвердження виконання даних умов Кредитного договору позивачем були надані: меморіальний ордер б/н від 17.06.2013р. про перерахування на поточний рахунок відповідача 73560,54 грн.; меморіальний ордер б/н від 17.06.2013р. про списання з поточного рахунку відповідача коштів в сумі 44237,72 грн. на рахунок відповідача № 5 з метою погашення кредитної заборгованості за кредитним договором від 09.09.2011р.; меморіальний ордер № 161272734 від 17.06.2013р. про списання з поточного рахунку відповідача страхового платежу в сумі 4060,54 грн. для його направленні Страховику; меморіальний ордер № 161272908 від 17.06.2013р. про списання з поточного рахунку відповідача на картковий рахунок (КР) коштів в сумі 25268,28 грн., якими він в подальшому користувався за допомогою кредитної картки.

В подальшому між сторонами укладались Додаткові угоди до Кредитного договору, а саме: Додаткова угода № 014/0250/82/0120419/81-1-0-00/9231 від 06.11.2014р. та Додаткова угода № 014/0250/82/0120419/81-1/28553 від 09.11.2017р., відповідно до умов яких з метою зменшення фінансового навантаження на Позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, сторони погоджували збільшення строку кредиту, тимчасове зменшення розміру щомісячного платежу, інше врегулювання заборгованості Позичальника. При цьому графік погашення кредиту та відсотків за його користування викладався в нових редакціях. Підписавши дані Додаткові угоди, відповідач фактично погодився зі всіма їх умовами, в тому числі з визначеним розміром заборгованості за сумою кредиту, зазначеним в них.

За такого доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження перерахування або видачі кредитних коштів, є безпідставними.

Згідно п. 3.5 Кредитного договору Позичальник доручив Кредитору здійснювати договірне списання з поточного рахунку та будь-яких рахунків Позичальника в АТ «Райффайзен Банк Аваль», реквізити яких визначаються Кредитором самостійно, будь-яких сум, належних до сплати за цим договором, в тому числі в рахунок погашення суми кредиту, сплати процентів, відшкодування витрат, сплати пені та інших платежів, передбачених цим договором. Таке договірне списання може здійснюватися Кредитором на підставі цього договору будь-яку кількість разів, починаючи з дати настання строку(включно) виконання грошового зобов`язання Позичальника за цим договором до повного погашення заборгованості. Кредитор є отримувачем коштів по договірному списанню. Списання коштів з рахунківв Позичальника здійснюється на підстві меморіального ордеру.

Згідно п. 3.1 Кредитного договору Позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів щомісячно ануїтетними платежами. Ануїтетний платіж включає в себе погашення частини основної суми кредиту та процентів за його користування.

Як пояснив в суді апеляційної інстанції представник позивача, відповідач тривалий час був клієнтом банку, мав різні рахунки в банку, в тому числі і рахунок, на який йому перераховувалась заробітна плата. З цих рахунків банк самостійно списував кошти на погашення заборгованості за кредитним договором на підставі погоджених сторонами умов кредитування, в тому числі і процентів за користування кредитними коштами. Останній платіж відповідачем було здійснено 14 липня 2017 року, який було зараховано як на погашення суми кредиту, так і нарахованих процентів, і це підтверджується випискою про рух коштів по рахунку. В подальшому відповідач перестав бути клієнтом банку.

Позивачем на адресу відповідача була направлена вимога про дострокове погашення кредитних зобов`язань від 26.04.2018 року. До суду з позовом позивач звернувся в червні 2018 року.

За такого посилання відповідача на те, що він не надав доручення банку на списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих процентів, а отже ним проценти не сплачувались за весь період, про що позивачу було відомо з 2013р., що тягне за собою необхідність застосування строку позовної давності, не відповідає матеріалам справи.

Слід зазначити, що клопотання про застосування строків позовної давності надійшло на адресу суду вже після прийняття рішення у справі (а. с. 126т.2).

Не є підставою для скасування чи зміни рішення суду також посилання в апеляційній скарзі на протиріччя, допущені позивачем в тексті позовної заяви, стосовно дати укладення договору про надання банківських послуг у сфері страхування № 014/0250/82/0120419, виходячи з наступного.

Як убачається з вступної та резолютивної частини первісної позовної заяви та заяви про уточнення позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість саме за договором про надання банківських послуг у сфері страхування № 014/0250/82/0120419 від 17 червня 2013 року. Проте в тексті мотивувальної частини первісної позовної заяви позивачем зазначено, що даний договір укладено 11 червня 2013р.

Як пояснив в суді апеляційної інстанції представник позивача, документи щодо підписання даного договору почали готуватися сторонами ще 11 червня, але сам договір був підписаний17 червня 2013р.

Матеріалами справи встановлено, що датою укладення договору є саме 17 червня 2013р. Відповідач не посилався на існуваання іншого договору, укладеного між сторонами 11 червня 2013р.

Таким чином, зазначення в мотивувальній частині первісного позову дати укладення спірного догвору, як 11 червня 2013р., фактично є технічною помилкою, яка не призвела до прийняття неправильного рішення у справі.

Не є підставою для скасування рішення суду також доводи апеляційної скарги про недоведеність розміру заборгованості за кредитом, оскільки на думку відповідача наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитом є відображенням його односторонніх арифметичних розрахунків і не може бути правовою підставою для стягнення відповідних сум, так як складений з допущенням помилок в розрахунках.

Як убачається з тексту первісної позовної заяви, в ній дійсно допущено помилка в розрахунку загальної суми заборгованості за кредитом. Так, в тесті зазначено, що заборгованість за кредитом станом на 14 травня 2018 року становить 56020 грн.68 коп., з яких: сума заборгованості за кредитом 70 832 грн.07 коп., у тому числі прострочена заборгованість за кредитом 3 328 грн. 54 коп., заборгованість за відсотками 12 741грн. 25 коп., у тому числі прострочена заборгованість за відсотками 10 734 грн. 47 коп. Тобто загальна сума заборгованості не відповідає її складовим. Проте в подальшому позивач уточнив позовні вимоги і в заяві про уточнення позовних вимог від 24 липня 2018 року зазначив, що розмір заборгованість, яка виникла за кредитним договором № 014/0250/82/0120419 від 17.06.2013 року, станом на 14 травня 2018 року становить 83 573грн. 32 коп. і складається з суми заборгованості за кредитом 70 832 грн.07 коп., у тому числі простроченої заборгованості за кредитом 3 328 грн. 54 коп., заборгованості за відсотками 12 741 грн. 25 коп., у тому числі простроченої заборгованості за відсотками 10 734 грн. 47 коп. Тобто складові залишилися ті ж, що і в первісній позовній заяві, але загальна сума була вирахувана правильно, виходячи з цих складових. При цьому правове обгрунтування чи виклад фактичних обставин, якими позивач обгрунтовував свої вимоги, змінені не були.

До позовної заяви банком додано детальний розрахунок заборгованості по кредитному договору № 014/0250/82/0120419 від 17 червня 2013року станом на 14.05.2018р., в якому вказані всі нарахування банку та проплати відповідача по тілу кредиту, відсоткам за користування кредитом та пені. Даний розрахунок заборгованості по кредиту розроблений на основі виписок по рахунку позичальника, які є фінансовими документами.

Слід зазначити, що відповідно до п. 3.7. Кредитного договору остаточною підставою для визначення будь-яких грошових зобов`язань Позичальника перед Кредитором за цим договором є дані аналітичного обліку та рахунки, що ведуться установою Кредитора.

Заперечуючи проти розміру нарахованої заборгованості, відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що позивачем не надано виписку по картковому рахунку, дані про рух коштів по ньому. Проте в матеріалах справи міститься виписка про рух коштів по рахунку. При цьому відповідач не посилається та не надає доказів (квитанцій чи інших документів), що підтверджують сплату ним в рахунок погашення заборгованості за кредитом інших сум, ніж ті, що вказані в розрахунку заборгованості. Не посилається він також на те, що банком не була врахована в розрахунку будь-яка його оплата по кредиту, чи на те, що сплачені ним суми скеровані банком на погашення не тих складових, чи не за визначеною договором черговістю, не надано ним свого альтернативного розрахунку заборгованості у разі не згоди з розрахунком, наданим банком. Не просив відповідач призначити у справі також економічну експертизу для визначення суми заборгованості.

Щодо стверджень відповідача про відсутність обгрунтування в позовній заяві правомірності нарахування простроченої заборгованості за кредитом та відсотками, слід зазначити, що поточною заборгованістю є тіло та проценти кредиту на звітну дату, а простроченою заборгованістю є тіло та проценти кредиту прострочені на звітну дату. Сума кредиту вважається простроченою у разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу у визначені в договорі строки. Оскільки відповідач не вносив чергові платежі у визначеному у договорі розмірі та у визначені в ньому строки, позивачем правомірно визначено частину заборгованості як прострочену. Тобто загальна заборгованість як за тілом кредиту, так і за відсотками має 2 складові: поточну заборгованість (тіло кредиту та проценти на звітну дату) та прострочену заборгованість (тіло кредиту та проценти, прострочені на звітну дату).

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги про недоведеність розміру заборгованості за кредитом є необгрунтованими.

Не відповідає дійсності та не підтверджене жодними доказами ствердження відповідача в апеляційній скарзі про встановлення в кредитному договорі плати щомісячної комісії за управління кредитом, оскільки жодних щомісячних комісій за послуги, що супроводжують кредит, умовами Кредитного договору не передбачено та позивачем відповідно не нараховував.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи те, що інші доводи апеляційної скарги є суб`єктивним тлумаченням апелянтом як обставин справи, так і норм діючого законодавства, та направлені на переоцінку доказів, яким суд дав належну правову оцінку, суд апеляційної інстанції вважає, що підстави для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги відсутні.

За таких обставин апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 382 ЦПК України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 15 листопада 2019 року