Житомирський апеляційний суд
Справа №278/2242/18 Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 29 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №278/2242/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 16 січня 2019 року, яке ухвалене під головуванням судді Грубіяна Є.О. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , із якого просила стягнути на її користь майнову шкоду в сумі 2 287 грн. та у відшкодування моральної шкоди - 50 000 грн. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 31 липня 2015 року собака відповідача нанесла їй тілесні ушкодження - укуси правої молочної залози. Відповідач притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.154 КУпАП. Нанесення тілесних ушкоджень сталося з вини відповідача, який утримував свою собаку в незамкненому вольєрі та без намордника. У зв`язку із тілесними ушкодженнями вона пройшла обстеження та за медичними показниками проведено оперативне втручання, внаслідок чого нею понесені витрати на сумі 2 287 грн. Внаслідок нанесених собакою укусів зазнала й моральних страждань, які полягають у тому, що вона перелякалася через напад розлюченої собаки породи «Німецька вівчарка», отримала болючі ушкодження молочної залози, перенесла запальний процес, який довго тривав та призвів до утворення гематоми в молочній залозі та операції у подальшому. Також отримала хвилювання, депресію, безсоння від болю, післяопераційні незручності, побічні дії від антибіотиків (нежить, загальну слабкість, відчуття жару), сильні переживання про стан свого здоров`я після операції через можливі негативні наслідки. Добровільно відповідач не запропонував жодної допомоги та не вибачився за скоєне. Натомість ОСОБА_2 продовжує вигулювати собаку, яка є джерелом підвищеної небезпеки для оточуючих, без повідка та намордника, а у дворі собака знаходиться без ланцюга. Вона (позивач) боїться виходити із дома, чим порушився нормальний хід її життя.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 16 січня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача майнову шкоду в сумі 2 287 грн. та у відшкодування моральної шкоди - 5 000 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Зазначає, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту наявності у позивача станом на 31 липня 2015 року тілесних ушкоджень, їх характеру, локалізації, механізму утворення та ступеню тяжкості, а також пов`язаності лікування у 2018 році з подіями, які мали місце у 2015 році, тобто причинно-наслідкового зв`язку між майновою шкодою, понесеною позивачем у 2018 році, та його діяннями, що мали місце у 2015 році. На думку відповідача, частини четверта та п`ята ст.82 ЦПК України надають йому право у даній справі спростувати обставини, встановлені у постанові про притягнення його до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення №278/2499/15-ц, оскільки він не був присутнім під час розгляду тієї справи у суді, а тому вважає, що суд першої інстанції у даній справі необґрунтовано визнав доведеним факт спричинення його собакою позивачу тілесних ушкоджень. Зазначає, що він визнавав себе винним лише у тому, що його собака вибігла на вулицю без намордника, але винним у тому, що вона вкусила позивача він не визнавав. Так, за період з 2014 року по 2018 рік до поліції щодо його дій зверталася лише позивач 31 липня 2015 року, але у цей період ОСОБА_1 не зверталася до бюро судово-медичних експертиз для освідування на предмет тілесних ушкоджень. У матеріалах справи відсутній висновок судово-медичної експертизи про те, що виникнення захворювання та наступна операція, проведена позивачу в Житомирському обласному онкологічному диспансері у період з 13 по 28 березня 2018 року, внаслідок укусу собаки, а не від іншої події, зокрема, внаслідок звичайного захворювання. Надані докази не доводять причинного зв`язку між виникненням захворювання і проведеною операцією та укусом собаки, а надані докази не є належними та допустимими. Окрім того, з моменту вчинення ним неправомірних дій та до моменту надання позивачу медичної допомоги в ЖООД сплинуло два роки та вісім місяців. Разом із цим, відповідач наполягає на недоведеності того, що собака, яка укусила позивача, належить йому. Не надано доказів й тому, що моральні страждання позивача знаходяться у причинному зв`язку із його (відповідача) неправомірними діяннями та не надав доказів, які б доводили розмір відшкодування у сумі 5 000 грн.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов у частині стягнення майнової шкоди у сумі 2 287 грн., тобто у повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що отримане позивачем лікування пов`язане із фактом заподіяння їй тілесних ушкоджень протиправними діяннями відповідача, що доводиться судовим рішенням у справі про адміністративне правопорушення та довідкою лікарні про звернення позивача за медичною допомогою. Стосовно обсягу моральної шкоди, суд вирішив її стягнути в розмірі 5 000 грн., тобто частково. При цьому виходив із характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого, позбавлення її можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитися із висновком суду першої інстанції стосовно відшкодування майнової шкоди та погоджується із висновками про те, щодо у відшкодування моральної шкоди належить стягнути 5 000 грн., а у решті стягнення моральної шкоди відмовити із наступних мотивів.

Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

До загальних підстав цивільно-правової деліктної відповідальності належить: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача, вина останнього в її заподіянні.

Відповідно до частини першої ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом із тим, зі змісту частини шостої ст.82 ЦПК України вбачається, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинена вони цією особою.

Отже, постановою судді Житомирського районного суду Житомирської області від 18 серпня 2015 року в справі №278/2499/15-п про адміністративне правопорушення встановлено, що 31 липня 2015 року по вул.Лісовій у с.Глибочиця Житомирського району ОСОБА_2 порушив Правила тримання собак та котів, а саме: собака породи «Німецька вівчарка», що належить йому, бігала по вулиці без намордника та вкусила ОСОБА_1 , чим заподіяла останній шкоду здоров`ю (а.с.23). Вказаною вище постановою відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.154 КУпАП та піддано адміністративному стягненню.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник відповідача пояснив, що ОСОБА_2 постанову не оскаржував у встановленому законом порядку та вона набула законної сили.

Отже, відповідач погодився із тим, що зазначено у постанові в справі про адміністративне правопорушення про те, що він вину у вчиненому правопорушенні визнав повністю та собака породи «Німецька вівчарка», яка належить йому, 31 липня 2015 року вкусила позивача, чим спростовуються доводи апеляційної скарги відносно недоведеності фактів того, що собака належала відповідачу та його тварина вкусила позивача, чим заподіяла останній шкоду здоров`ю. Посилання у апеляційній скарзі на положення частин четвертої та п`ятої ст.82 ЦПК України є помилковими, оскільки ці частини даної норми процесуального права, яка регулює підстави звільнення від доказування, відносяться до випадків, встановлених рішеннями у господарській, цивільній або адміністративній справах, тобто у справах господарської, цивільної або адміністративної юрисдикції, а не у справі про адміністративне правопорушення та помилково ототожнено поняття прийняття участі у судовому засіданні із поняттям прийняття участі у справі, яке передбачає залучення до участі у справі відповідної юрисдикції.

Довідкою головного лікаря КУ «Центральна районна лікарня» Житомирського районної ради від 25 липня 2018 року №1140 також підтверджується, що позивач 31 липня 2015 року зверталася за медичною допомогою у приймальне відділення відповідної медичної установи із діагнозом: укушена рана правої молочної залози.

Отже, належними та допустимими доказами доведено, що 31 липня 2015 року собака породи «Німецька вівчарка», яка належить відповідачу, через протиправні діяння відповідача, який порушив Правила тримання собак та котів, вкусила позивача за праву молочну залозу, чим заподіяла останній шкоду здоров`ю.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09 липня 2002 року №944 затверджений Порядок і правила проведення обов`язкового страхування відповідальності власників собак за шкоду, яка може бути заподіяна третім особам. У додатку №1 до Порядку і правил собаки породи «Вівчарка німецька» віднесені до собак, власники яких зобов`язані провести обов`язкове страхування своєї відповідальності за шкоду, яка може бути заподіяна собакою третім особам.

Натомість, відповідальність володільця собаки, яким є відповідач, застрахованою не була. За таких обставин, відповідачу належить собака, порода якої характеризується підвищеною агресією та потенційною небезпекою, оскільки собака має такі властивості, які обумовлюють неможливість повного контролю над нею з боку людини, а тому відповідач мав забезпечити вигул собаки у наморднику, на міцному повідку та у належному супроводі.

Відповідно до змісту частини першої ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з утриманням службових собак та собак бійцівської порід, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб.

Частиною четвертою ст.12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» передбачено, що шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.

Отже, відповідач, який утримує собаку породи «Вівчарка німецька», яка віднесена чинним законодавством до джерела підвищеної небезпеки, та який не застрахував свою цивільну відповідальність, мав би нести відповідальність незалежно від вини за майнову шкоду, заподіяну позивачу внаслідок укусу її цією твариною та заподіяну у зв`язку із цим шкоду здоров`ю, що відповідає приписам частини першої ст.1195 ЦК України (на обстеження, придбання ліків тощо), якщо був би належними та допустимими доказами доведений причинний зв`язок між укусом позивача собакою у праву молочну залозу в 2015 році та оперативним лікуванням, проведеним у 2018 року.

Так, у довідці лікаря лише зазначено про те, що позивач знаходилася на стаціонарному лікуванні у мамологічному відділенні Житомирського обласного онкологічного диспансеру з 13 по 28 березня 2018 року, діагноз: організована гематома, операція: секторальна резекція правової молочної залози (а.с.4).

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що обстеження та лікування, проведені у 2018 році, пов`язані із укусом позивача у 2015 році собакою породи «Вівчарка німецька», яку утримує відповідач, ґрунтується на припущеннях, а тому доводи апеляційної скарги щодо безпідставності стягнення витрат, понесених позивачем у 2018 році на обстеження та операцію (лікування) на суму 2 287 грн. (а.с.5-7) є підставними, оскільки про причинний зв`язок у медичних документах не зазначається та такий належними і допустимими доказами не доведений.

Пунктом першим частини другої ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

У зв`язку з укушеною раною правової молочної залози, спричиненою у 2015 році собакою відповідача, позивач зазнала фізичного болю та страждань, що змусило її звертатися за медичною допомогою до медичного закладу. Окрім того, через те, що на позивача накинулася тварина та спричинила їй укушену рану вона зазнала одночасно душевних страждань. Моральні страждання поглибилися через те, що відповідач не вибачився та залишися байдужим, а тому колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано стягнув у відшкодування моральної шкоди 5 000 грн., оскільки окрім іншого у позовній заяві моральна шкода обґрунтована викладеними вище обставинами.

Із огляду на вищевикладене, апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції в частині стягнення майнової шкоди у сумі 2 287 грн. та ухвалює у цій частині нове судове рішення, яким відмовляє у відшкодуванні майнової шкоди, оскільки у цій частині не доведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та має місце невідповідність висновків обставинам справи. Рішення в частині часткового відшкодування моральної шкоди залишається без змін, оскільки в цій частині воно відповідає обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції в даній частині не спростовують.

Судове рішення в частині майнової шкоди ухвалюється проти позивача. Остання від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняється згідно з п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Приймаючи до уваги такі обставини, судовий збір, понесений відповідачем за подання апеляційної скарги у частині майнової шкоди, належить компенсувати ОСОБА_2 у сумі 1 057,20 грн. за рахунок держави у порядку, встановленому КМУ, що відповідає положенням ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 16 січня 2019 року в частині стягнення майнової шкоди скасувати, ухваливши в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у відшкодуванні майнової шкоди.

У решті рішення залишити без змін.

Компенсувати ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) за рахунок держави 1 057,20 грн. судового збору, понесеного за подання апеляційної скарги, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 20 травня 2019 року.