Справа № 219/6835/18
Провадження № 2/219/210/2019
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 січня 2019 року Артемівський міскрайонний суд Донецкой області у складі: головуючого судді Харченко О.П.,
при секретарі: Єлісеєвій С.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
27.06.2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеною позовною заявою, в якій вказала, що вона є власником квартири № 2, що розташована в будинку № 26 по вул. Верхня, с. Яковлівка Бахмутського району Донецької області на підставі свідоцтва про право власності від 04.03.1996 року. Разом з позивачем у вказаній квартирі також зареєстровані її сини відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, але з 2007 року та 2008 року вони за адресою реєстрації не проживають. Позивач вказує, що реєстрація відповідачів у її квартирі створює для неї перешкоди вільно володіти та користуватися нею, оскільки комунальні послуги нараховуються на кількість зареєстрованих в квартирі осіб, які там фактично не проживають, а також через їх реєстрацію вона позбавлена можливості оформити субсидію на житлово-комунальні послуги. У звязку з викладеним просить суд ухвалити рішення, яким визнати відповідачів ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: Донецька область, Бахмутський район, с. Яковлівка, вул. Верхня, 26/2, та зняти їх з реєстрації.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявилася, надала заяву, в якій вказала, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити, а також просила розглянути справу у її відсутність.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 у судове засідання не зявилися. Вони у встановленому законом порядку були повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Але про причини неявки суд не сповістили. Від них не надійшло клопотання про відкладення слухання справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовної заяви з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цивільно-процесуальним Кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Як встановлено в судовому засіданні, позивачу ОСОБА_1 та членам її сімї ОСОБА_4, ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належить ? частина будинку (квартири) загальною площею 53,2 кв.м за адресою: Донецька область, Артемівський район, с. Яковлівка, вул. Верхня, 26/2, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 04.03.1996 року Бюро приватизації житла Артемівського району «Мансарда» згідно розпорядження № 105 (а. с. 6).
Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-НО № 317410 від 25.01.1999 року, співвласник ОСОБА_4 помер 24 січня 1999 року (а. с. 18).
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є синами позивача ОСОБА_1, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.
З довідки Соледарської міської ради від 01.06.2018 року (а. с. 9) вбачається, що за адресою: Бахмутський район, с. Яковлівка, вул. Верхня, 26/2 зареєстровані: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, та її сини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Вказаний факт також підтверджується інформацією Соледарської міської ради від 14.09.2018 року, яка надійшла на запит суду 19.09.2018 року (а. с. 24, 25).
Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сімї та довідки про склад сімї (а. с. 8, 9) за адресою: Бахмутський район, с. Яковлівка, вул. Верхня, 26/2 проживає лише ОСОБА_1, тоді як ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою реєстрації не проживають з 2007 (2008) року до теперішнього часу, за комунальні послуги не сплачують.
Разом з цим, судом було встановлено, що ? частина спірного будинку (квартири) за адресою: Донецька область, Артемівський район, с. Яковлівка, вул. Верхня, 26/2, належить не лише позивачу ОСОБА_1, а й відповідачу ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 04.03.1996 року (а. с. 6).
Отже твердження позивача, що лише вона є власником квартири не відповідають дійсності. Відповідач ОСОБА_3 є співвласником квартири за адресою: Артемівський район, с. Яковлівка, вул. Верхня, 26/2, а отже право користування цією квартирою є похідним від її права власності і на обсяг її права користування не впливає проживання, або не проживання в житловому приміщенні.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян.
Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
До спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Перший протокол, Конвенція), відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно з ч.1 та 2 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності (право володіння, користування та розпорядження) не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Частиною першою ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а в частині першій ст. 221 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Оскільки в судовому засіданні встановлено, що один з відповідачів ОСОБА_3 є співвласником частки спірної квартири, тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме: визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням відповідача ОСОБА_2 Тоді як вимога про визнання відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням з підстав, передбачених ст. 405 ЦК України задоволенню не підлягає.
Крім того, щодо позовних вимог про зняття відповідачів з реєстрації суд зазначає наступне.
Відповідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Відповідно до п. 3 Правил реєстрації місця проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207 реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради (п. 3 Правил).
Документи для здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи подаються до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) з урахуванням вимог Закону України Про адміністративні послуги (п.8).
Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (п.26).
Тому суд вважає, що вимога про зняття з реєстрації є похідною від визнання таким, що втратив право користування житловим приміщення. Зняття з реєстрації здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Тому, в частині зняття з реєстрації вимоги задоволенню не підлягають, бо це є повноваженнями іншого органу.
Беручи до уваги викладене, керуючись ст. ст. 4, 9, 81, 141, 211, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272-273, 280-283, 354 ЦПК України, ст. ст. 3, 11, 15, 321, 391, 405 ЦК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: Донецька область, Бахмутський район, с. Яковлівка, вул. Верхня, 26/2.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлений строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.П.Харченко