Провадження № 2/229/110/2019
РІШЕННЯ

іменем України

16 січня 2019 року м. Дружківка

Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Петрова Є.В.,

при секретарі Жувак А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності приватною квартирою,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності приватною квартирою.

У позові вказала, що вона є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом власності на житло від 01.02.1999 року (1/4 частки), свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17.09.2014 року (1/4 частки) та договором дарування 1/2 частки квартири від 02.11.2018 року. Разом із нею в квартирі зареєстрований її син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. З лютого 2014 року відповідач в квартирі не мешкає, оскільки виїхав до села Вербежичі Людиновського району Калузької області Російської Федерації, особистих його речей в квартирі немає, за комунальні послуги він не сплачує, знятися з реєстрації самостійно відповідач не бажає. Позивачка оплачує комунальні послуги, які нараховуються по кількості осіб зареєстрованих в квартирі, тобто і за відповідача. Реєстрація відповідача в її квартирі перешкоджає їй користуватися та розпоряджатися майном на свій розсуд, отримати субсидію.

Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою №5 у будинку №54 по вул. П.Комуни м.Дружківка Донецької області.

В судове засідання, позивачка не з'явилася, проте надала заяву слухати позов за її відсутності, наполягає на позові, просить його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

З огляду на це, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу на підставі наявних у справі доказів.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановивши факти та відповідні їм правовідносини дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Суд розглядає справу, керуючись вказаною нормою закону, а не ст. ст. 71,72 ЖК України, оскільки житло позивача є і було на період проживання відповідача приватним.

Суд встановив, що позивачка являється власником квартири АДРЕСА_2, що підтверджується: свідоцтвом власності на житло від 01.02.1999 року, виданого ЗАТ ПЖРП, свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17.09.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_3 та договором дарування 1/2 частки квартири від 02.11.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_3

В квартирі АДРЕСА_3 крім позивачки ОСОБА_1 зареєстрований ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 19-22 /.

В позові ОСОБА_1 вказала, що ОСОБА_2 є її сином.

З лютого 2014 року відповідач ОСОБА_2 не проживає в квартирі, не несе витрат на її утримання, не сплачує комунальні платежі. Ніхто перешкод відповідачу у користуванні житлом не чинив. Факт непроживання відповідача підтверджується актом обстеження від 16 листопада 2018 року, складеним КП "Комсервіс" Дружківської міської ради в присутності сусідів / а. с. 23/.

Крім того, як вбачається з копії паспорту, виданого на імя ОСОБА_2, останній зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 Російської Федерації /а.с. 8-9/.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150,156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік.

За матеріалами справи підтверджено, що відповідач не є власником спірного нерухомого майна, відсутній в квартирі понад один рік без поважних причин, в добровільному порядку з реєстрації не знімається, що порушує права власника житла, яка на законних підставах може вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, оскільки будь-яких інших домовленостей між ними не існує.

Таким чином, суд вважає, що позов про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом доведений і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10,13, 76 -80,89, ч.1 ст.141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності приватною квартирою - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, , таким, що втратив право користування житлом, а саме квартирою №5, яка розташована у будинку №54 по вул. П.Комуни в м.Дружківка Донецької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Дружківський міський суд Донецької області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Текст рішення складений 16 січня 2019 року.

Суддя: Є. В. Петров