Справа № 365/667/18
Номер провадження: 2/365/38/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15.01.2019 смт. Згурівка Київської області

Згурівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Денисенко Н.О.

секретар

судового засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,

представник позивача ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В:

5 листопада 2018 року уповноважений представник позивача звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що на підставі Свідоцтва про право власності від 10.10.2007 позивач є власником житлового будинку номер 61 по вулиці Українська в селі Усівка Згурівського району Київської області. У цьому будинку зареєстрований відповідач, який з 2010 року у ньому не проживає, не ставиться до нього як до основного місця проживання, не несе витрат по його утриманню. Реєстрація відповідача за зазначеною адресою порушує права позивача як власника, у звязку з цим їй може бути відмовлено в оформленні субсидії та вона змушена буде нести додаткові витрати на комунальні послуги, тому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням, у якому не проживає понад один рік без поважних причин, в разі задоволення позову просить застосувати щодо відповідача положення ст. 141, 142 ЦПК України.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю, відповідач повторно в судове засідання не зявився, про час і місце судового розгляду був оповіщений у встановленому порядку за зареєстрованою адресою його місця проживання чи місця перебування, не проживає за такою адресою. Відповідне оголошення було розміщене також на сайті «Судова влада». Відтак відповідач є таким, якому судовий виклик вручено належним чином. Про причини неявки суду не повідомив, своїх заперечень та відзиву на позов не надав.

В судовому засіданні представник позивача надав пояснення, які повністю відтворюють зміст позовних вимог.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показав, що він є сином позивача, з якою проживав до недавнього часу тривалий період. Відповідача він усиновив у малолітньому віці. Після того як він розлучився із матірю відповідача, останній залишив місце свого проживання та реєстрації та виїхав приблизно десять років тому, забравши всі свої речі. Із реєстрації ОСОБА_3 не був знятий на прохання його матері.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 є сусідкою позивача та підтримує з нею дружні стосунки. Відповідач не проживає за спірною адресою тривалий час, понад один рік. Не цікавиться житлом, не несе витрати по його утриманню.

Оцінюючи наведені у справі аргументи, ґрунтуючись на засадах верховенства права, на повно і всебічно зясованих обставин, об'єктивно та безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку.

Судом встановлено, що будинок номер 61 по вулиці Українська (до перейменування - Кірова) в селі Усівка Згурівського району Київської області належить на праві власності позивачу ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності від 10.12.2007, серія ЯЯЯ № 363945 (а.с.5, 10, 35 виписка з погосподарської книги, копія Свідоцтва про право власності та рішення сільської ради).

26.01.2008 право власності позивача на цей будинок було зареєстровано Яготинським бюро технічної інвентаризації, реєстраційний номер 21901072 (а.с.11 - копія Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно).

Згідно з довідками Виконавчого комітету Усівської сільської ради Згурівського району Київської області, витягу із погосподарської книги та акта депутатського обстеження житла ОСОБА_2 за адресою вулиця Українська, будинок № 61 в селі Усівка Згурівського району Київської області зареєстровані сторони у справі. Відповідач за цією адресою не проживає (а.с.6, 7, 8, 16).

Це житло не є його постійним місцем проживання та він не відноситься до нього як такого, не веде з позивачем власником будинку спільного господарства, не несе витрати по його утриманню.

В ході розгляду справи не встановлено, що між сторонами існують договірні відносини з приводу користування житлом.

Зазначені обставини підтвердили також свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, від 4.11.1950 року, підписаної від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (рішення від 27 травня 2004 р. у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства»)

Відповідно до п.п. 19, 22 Рішення Європейського суду з прав людини про справі «Кечко проти України» (Заява № 63134/00) від 08 листопада 2005 року кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Заслухавши пояснення представника позивача, показання свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, так як в судовому засіданні доведено, що відповідач відсутній у спірному будинку без поважних причин понад один рік, між сторонами не існують договірні відносини з приводу користування житлом, тому він втратив право на користування спірним будинком, що належить позивачу на праві приватної власності.

Позивач при предявленні позову сплатила судовий збір у розмірі 704,80 грн (а.с.1 - квитанція), який підлягає стягненню із відповідача на її користь0.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 150 ЖК України, ст.ст. 16, 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 19, 81, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим будинком номер 61 в селі Усівка Згурівського району Київської області.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Згурівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_2, житель ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_3, зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_2.

Повне судове рішення складене 16 січня 2019 року.

Головуючий суддя Н.О. Денисенко