Єдиний унікальний номер судової справи 487/3780/18 Доповідач апеляційного суду Лисенко П.П.
Номер провадження 22-ц/812/454/19
ПОСТАНОВА

іменем України

04 березня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Галущенка О.І.,Серебрякової Т.В.,

з секретарем судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 ухвалу, яка постановлена Заводським районним судом м. Миколаєва під головуванням судді Гаврасієнко В.О. у приміщенні цього суду 09 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення боргу за договором позики та визнання права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и л а:

13 червня 2018 року ОСОБА_2 пред'явила до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, зазначений позов, який обґрунтовувала наступним.

01 червня 2011 року між ОСОБА_3 та її батьком - ОСОБА_5, було укладено нотаріально посвідчений договір позики грошових коштів, за умовами якого батько, як позикодавець, надавав відповідачеві в позику 304 604 гривень, що на той час було еквівалентно 38 080 доларів США, під умову повернення не пізніше 01 грудня 2011 року.

Пунктом 6 цього договору передбачено, що вказаний договір укладається за домовленістю сторін з встановленням забезпечення квартирою АДРЕСА_1, належна позичальнику на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Після його смерті, вона, як його дочка та ОСОБА_4, як його онука - в порядку спадкування за законом прийняли спадщину, на ѕ частки та ј частку - відповідно.

Під час прийняття спадщини вона дізналась про існування договору позики та боргу по ньому на користь батька. Враховуючи той факт, що доказів про повернення позики відповідач не надав, позивач просила, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ОСОБА_2 за договором позики, звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 та визнати право власності на вказану квартиру в частинах ѕ за позивачкою та ј частина за ОСОБА_4

22 листопада 2018 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 подав до суду заяву про відмову від позову, відповідно до п. 1 ч.2 ст. 49, ст. 206, п.4 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

У зв'язку з цим, ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 січня 2019 року провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення боргу за договором позики та визнання права власності на нерухоме майно, закрито на підставі п. 4 ч.1 ст.255 ЦПК України в зв'язку з відмовою позивача від позову та прийняття цієї відмови судом.

ОСОБА_2 подала на цю ухвалу апеляційну скаргу, в якій просила її скасувати та прийняти постанову, якою направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті позовних вимог, оскільки вона ухвалена з порушеннями норм цивільно-процесуального законодавства.

В апеляційній скарзі також зазначала, що не уповноважувала свого представника ОСОБА_6 відмовлятись від позову.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали, виходячи з наступного.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що у справі є достатньо доказів тому, що позивач не підтримує позовні вимоги, відмовляється від них та просить провадження у справі закрити з підстав, визначених п.4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, уповноваживши свого представника на заявлення цього.

Проте, такий висновок суду першої інстанції щодо процесуальної долі позовної заяви ОСОБА_2 є помилковим і необґрунтованим, виходячи з наступного.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду не погоджується в повній мірі з такими висновками суду 1 інстанції.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України, а також постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України звернутися до належного за підсудністю суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд першої інстанції, неухильно дотримуючись норм матеріального та процесуального права, повинен забезпечити їх справедливий, неупереджений та упродовж розумного, але не більш встановленого законом строку розгляд і вирішення з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Суд зобов'язаний поважати честь і гідність усіх учасників цивільного процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

При цьому, в силу ст. ст. 58, 64 ЦПК України: сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, якого вона вільно обрала і який діє за її процесуальною волею в межах, наданим довірителем повноважень.

Повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи. При цьому, довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою.

Повноваження адвоката, як представника, підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Відповідність копії документа, що підтверджує повноваження представника, оригіналу може бути засвідчена підписом судді.

Оригінали документів, зазначених у цій статті, копії з них, засвідчені суддею, або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку, приєднуються до матеріалів справи.

У разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання.

Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов'язки.

Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 захищала своє право на спадщину у суді через свого представника ОСОБА_6, на підставі укладеного між ними договору № 27/04-2018 від 27 квітня 2018 року.

Його предметом - є надання правової допомоги адвокатом, яка включаю у себе:

Ознайомлення з усіма наявними матеріалами спору;

?Формування та аналіз доказової бази;

?Розробка лінії захисту клієнта у суді;

?Підготовка справи до судового розгляду;

?Представництво та захист законних прав та інтересів Замовника в судах всіх інстанцій, що включає складання, підписання та подання позовної заяви від імені Замовника, (апеляційної та касаційної скарги в разі необхідності), ознайомлення з матеріалами справи та будь-якими іншими документами, подання доказів, заявлення клопотань, подача письмових пояснень до суду, отримання рішення суду та вчинення будь-яких інших необхідних процесуальних дій.

?Вирішення спірних питань в органах Державної виконавчої служби україни щодо виконання рішення суду про стягнення боргу та накладення арешту на майно боржника.

?При цьому, виконавець має право:

- отримувати необхідні документи, які стосуються виконання цього Договору і знаходяться у Замовника або у третіх осіб (при умові належним чином оформленої вимоги Замовника);

- почати виконувати свої обов'язки за договором після виконання Замовником положень розділу 2 цього Договору.

- отримувати необхідні пояснення у письмовій та/або усній формі працівників Замовника.

- вимагати своєчасного проведення розрахунків за цим Договором.

- в разі необхідності та з метою належного виконання умов Договору, залучати до виконання окремих робіт третіх осіб;

- видавати від імені Виконавця довіреності та оренди на представництво інтересів Замовника.

А замовник, у свою чергу, має право :

- на отримання якісних послуг від Виконавця.

В будь-якому випадку, виконавець повинен діяти в інтересах замовника, і, відповідно до 3.1 договору, кожне завдання повинно попередньо обговорюватися та узгоджуватися Сторонами в додатку до договору, а результати наданих послуг, оформлюватися Актом виконаних робіт.

Як вбачається з матеріалів справи, дана справа місцевим судом була призначена та відкладалась не одноразово.

В подальшому представник позивача діяв виключно на свій розсуд, залишаючи поза увагою інтереси позивача.

Так, 22 листопада 2018 року на адресу Заводського районного суду м. Миколаєва від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 надійшла заява про відмову від позову, на підставі п. 1 ч.2 ст. 49, ст. 206, п.4 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

При цьому, будь-яких додаткових документів на підтвердження своїх повноважень, узгоджень, актів суду надано не було.

Районний суд, замість того, щоб перевірити повноваження представника позивача і дійти дійсної процесуальної волі позивача, підійшов до вирішення заяви формально, внаслідок чого допустився помилки, закривши провадження у справі, що суперечило дійсному бажанню ОСОБА_2

Саме про це свідчить і заява ОСОБА_2 до суду від 21 грудня 2018 написана нею особисто, що містить її клопотання про відкладення розгляду справи, яке було призначено на 09 січня 2019 року, на іншу дату, оскільки в період з 30 грудня 2018 року по 15 січня 2019 року вона буде знаходитись за межами України (а.с.58-61).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції не врахував та звернув увагу на вказане клопотання позивача. Висновок суду першої інстанції про відмову представника позивача від позову та закриття у зв'язку з цим провадження у справі - не відповідає обставинам справи та порушує норму п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, яка в даній ситуації не підлягає до застосування.

Відповідно до п. 6 ч. 1ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки ухвала судом першої інстанції про закриття провадження у справі постановлена з порушенням норм процесуального права, то вона підлягає скасуванню в порядку, визначеному ст.379 ЦПК України, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 січня 2019 року про закриття провадження у справі - скасувати, а справу направити до того ж суд у 1 інстанції д ля продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: П.П. Лисенко

Судді: О.І. Галущенко

Т.В. Серебрякова

___________________________________________________

Повний текст постанови складено 05 березня 2019 року