ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/6841/17
Провадження № 22-ц/4820/104/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Хмельницького апеляційного суду

в складі: головуючого судді - Гринчука Р. С.,

суддів: Грох Л. М., Костенка А. М.,

секретар - Шевчук Ю.Г.,

за участю позивача,

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 вересня 2018 року, суддя Логінова С.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення,

встановила:

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення.

На обґрунтування позову зазначив, що відповідач без достатніх на те правових підстав тривалий період чинить йому перешкоди у користуванні будинком АДРЕСА_1.

Вказаний будинок належить йому на праві спільної часткової власності в розмірі ј частки на підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду від 13.07.2009 року. Іншими співвласниками вказаного будинку є сестра позивача - ОСОБА_3, якій належить ј будинку, та ОСОБА_1, якій належить Ѕ будинку.

Через тривалі негативні стосунки, які склалися між ним та відповідачем ОСОБА_1, він не має можливості проживати в спірному будинку.

Повторним заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 вересня 2018 року позов було задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкоди у користуванні будинком АДРЕСА_1, вселено ОСОБА_2 у вказаний будинок. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 640 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати повторне заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 вересня 2018 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів скарги зазначила, що у матеріалах справи відсутні докази про вчинення нею перешкод позивачу у користуванні спірним будинком.

Фактично було встановлено порядок користування спірним будинком, відповідно до якого вона користується приміщеннями, які відповідають належній їй Ѕ частці у будинку, провела в цій частині ремонтні роботи.

Апелянт ствердила, що ОСОБА_2 має безперешкодний доступ до будинку і тому висновки суду про порушення прав позивача, як співвласника будинку є помилковими.

В судове засідання апелянт та її представник не з'явилися, в письмовій заяві просили суд розглянути справу без їх участі, підтримали апеляційну скаргу.

Позивач в суді проти апеляційної скарги заперечив, повністю погодився з висновками суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення сторони, дослідивши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно з'ясував обставини, що мають значення для справи, рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником Ѕ частини будинку АДРЕСА_1, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності і не заперечувалося в суді обома сторонами.

ОСОБА_1 належить на праві приватної власності інша Ѕ частини вказаного будинку.

Задовольняючи позов суд дійшов висновку, що права позивача були порушені і підлягають захисту, оскільки він у відповідності до вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України надав докази в обґрунтування позовних вимог у вигляді висновку ДІМ ПЗВМ УМВС України у Хмельницькій області щодо вчинення відповідачем йому перешкод у користуванні будинком.

Висновки суду є обґрунтованими, виходячи з наступного.

Гарантування кожному права на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов'язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов'язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Статтею 47 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з п.п. 1, 2, 5 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частинами 1-3 статті 358 ЦК України встановлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 391 ЦК України).

Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апелянта про відсутність доказів щодо вчинення перешкод у користуванні спірним будинком є безпідставними, оскільки таким доказом є висновок ДІМ ПЗВМ УМВС України у Хмельницькій області від 07.08.2015 року, який міститься в матеріалах справи (а.с.12), на спростування якого відповідачем не надано суду жодних доказів. Та обставина, що вказаний висновок складено ДІМ ПЗВМ УМВС України у Хмельницькій області не спростовує наведених у ньому даних.

Справа не місить доказів того, що з 07.08.2015 року змінилися обставини і ОСОБА_2 має можливість користуватися належним йому нерухомим майном без перешкод з боку ОСОБА_1

При цьому необхідно врахувати, що позивач фактично до цього часу проживає за іншою адресою, не по місцю знаходження спірного будинку.

Крім того, як вбачається зі змісту вищезазначеного висновку ДІМ ПЗВМ УМВС України у Хмельницькій області від 07.08.2015 року та доводів апеляційної скарги, ОСОБА_1 заперечує право ОСОБА_2 користуватися Ѕ частиною житлового будинку АДРЕСА_1, в якій вона провела ремонтні роботи та фактично проживає, посилаючись на те, що встановлено порядок користування будинком. Однак на підтвердження цієї обставини апелянтом не надано до суду відповідних доказів існування між нею та позивачем домовленості щодо визначення порядку володіння та користування спірним будинком або судового рішення щодо врегулювання цих спірних взаємовідносин між сторонами. В судовому засіданні позивач заперечив наявність домовленості з відповідачем щодо порядку користування спірним будинком та пояснив, що ОСОБА_1 категорично відмовляється щодо будь-яких перемовин, що стосуються здійснення права спільної часткової власності і самовільно володіє всім будинком.

Враховуючи встановлені судом обставини справи та вимоги закону колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про необхідність захисту порушеного права позивача шляхом покладення на відповідача обов'язку не чинити перешкод у користуванні будинком АДРЕСА_1 та вселення позивача у вказаний будинок.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 01.03.2019 року.

Головуючий Судді: