ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року м. Чернівці

Справа №718/707/18

Чернівецький апеляційний суд у складі суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.

секретар Ковальчук Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Головне територіальне управління юстиції у Чернівецькій області в особі Кіцманського районного ВДВС ГТУЮ в Чернівецькій області, про визнання права особистої приватної власності на Ѕ будівлю котельні та земельну ділянку та звільнення майна з-під арешту, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 15 листопада 2018 року, (головуючий у 1-й інстанції Мізюк В.М.),

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Головне територіальне управління юстиції у Чернівецькій області в особі Кіцманського районного ВДВС ГТУЮ в Чернівецькій області, про визнання права особистої приватної власності на Ѕ будівлю котельні та земельну ділянку та звільнення майна з-під арешту.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з відповідачем ОСОБА_3 перебуває у зареєстрованому шлюбі. Протягом подружнього життя ними набуто у власність земельну ділянку площею 0,0701 га (кадастровий номер НОМЕР_1) та будівлю котельні, загальною площею 197,1 кв. м, що розташовані в АДРЕСА_1.

Вказувала, що їй стало відомо про факт відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 151530 грн та накладено арешт на будівлю котельні та земельну ділянку.

Під час виконавчого провадження виставлено на торги належне та набуте у шлюбі нерухоме майно - будівлю котельні та земельну ділянку, що

____________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/173/19 Категорія

розташовані в АДРЕСА_1, які не відбулися на підставі відсутності допущених учасників торгів, у результаті чого державним виконавцем ВДВС Кіцманського РУЮ складено акт про передачу майна ОСОБА_2

Зазначала, що наявність арешту на спірне майно порушує її право приватної власності на вищевказане майно.

Просила визнати за нею право особистої приватної власності на Ѕ частину будівлі котельні загальною площею 197,1 кв. м. та Ѕ частку земельної ділянки площею 0,0701 га (кадастровий номер НОМЕР_1), що знаходяться в АДРЕСА_1.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 15 листопада 2018 року позов задоволено частково.

Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на Ѕ частку будівлі котельні загальною площею 197,1 кв. м., що розташована в АДРЕСА_1 та право приватної власності на Ѕ частку земельної ділянки площею 0,0701 га (кадастровий номер НОМЕР_1), що розташована за тією ж адресою.

В іншій частині позову відмовлено.

На вказане рішення суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неповним з'ясуванням усіх фактичних обставин справи, порушенням норми матеріального і процесуального права.

Посилається на те, що він набув право власності на спірне нерухоме майно правомірно, на підставах, не заборонених законом, зокрема із правочину. В свою чергу позивач не надала правовстановлюючих документів на підтвердження її права власності на майно.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що договір позики між ним та ОСОБА_3 укладався не в інтересах сім`ї.

Просить скасувати рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 15 листопада 2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить її залишити без задоволення, а рішення суду - без змін як законне та обґрунтоване.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції повністю не відповідає.

Задовольняючи позов про визнання за позивачем права особистої приватної власності на Ѕ частку будівлі котельні та Ѕ частку земельної ділянки площею, суд першої інстанції виходив з презумпції спільності майна подружжя відповідно до ст.ст. 60, 61, 70 СК України та принципу непорушності права приватної власності.

Однак, колегія суддів не погоджується з даним висновком суду, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 1 червня 1995 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 Суховерхівською сільською радою Кіцманського району Чернівецької області зареєстровано шлюб, актовий запис 09, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 (а.с. 14).

За час проживання у шлюбі та ведення спільного господарства ними набуто майно, а саме: будівлю котельні, загальною площею 197,1 кв.м та земельну ділянку, загальною площею, 0,0701, що розташовані в АДРЕСА_1. Дане майно зареєстровано за ОСОБА_3, що підтверджується копіями Свідоцтв про право власності на нерухоме майно від 27.04.2015 року та від 02.07.2014 року (а.с.15-20).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 5 листопада 2008 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики в сумі 150000 грн та 1530 грн судових витрат, 30.09.2010 року видано виконавчий лист.

Постановою державного виконавця ВДВС Кіцманського РУЮ Петрюка О.В. від 15 лютого 2012 року відкрито виконавче провадження на виконання рішення суду (а.с. 23)

2 грудня 2014 року державним виконавцем ВДВС Кіцманського РУЮ Петрюк О.В. складено акт опису й арешту майна на будівлю котельні загальною площею 197,1 кв. м та земельної ділянки площею 0,0701 га. (а.с. 24).

Згідно акту державного виконавця про проведення оцінки майна №10033/02-44/6 від 27.11.2015 року встановлено, що торги з реалізації арештованого вищевказаного майна не відбулися в зв'язку з ненадходженням цінових пропозицій від жодного учасника. (а.с. 29).

Згідно акту про передачу майна стягувачу від 25 березня 2016 року в рахунок погашення боргу, прилюдні торги спірного майна не відбулись у зв'язку з відсутністю допущених учасників торгів. Стягувач ОСОБА_2 відповідно до ст. 62 ЗУ «Про виконавче провадження» виявив бажання залишити за собою нереалізоване на електронних торгах майно - будівлю котельні по АДРЕСА_1, що розташована на земельній ділянці для будівництва та обслуговування будівель, закладів побутового обслуговування (а.с.30).

20 травня 2016 року приватним нотаріусом Кіцманського районного нотаріального округу Чернівецької області Троянською М.М. на підставі протоколу від 11.01.2016 року №138945 про визнання прилюдних торгів такими, що не відбулися, та акта про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу ОСОБА_2 належить на праві власності будівля котельні площею 197,1 кв. м та земельна ділянка, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 (а.с.31-32).

14 червня 2016 року державним виконавцем ВДВС Кіцманського РУЮ Петрюк О.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. (а.с. 33-34).

Також судом встановлено, що згідно рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 4 травня 2016 року за ОСОБА_1 визнано право особистої приватної власності на Ѕ будівлю котельні загальною площею 197,1 кв.м, що розташована в АДРЕСА_1, та право особистої приватної власності на Ѕ земельної ділянки за вказаною адресою (а.с. 35-36).

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 28 вересня 2016 року рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 4.05.2016 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у зв'язку з тим, що ОСОБА_2 не був залучений до участі в справі (а.с. 37-39).

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 30 листопада 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2, про визнання права власності на Ѕ частину будівлі котельні та земельну ділянку задоволено (а.с.40-43).

Постановою Апеляційного суду Чернівецької області зазначене рішення скасовано та в позові відмовлено в зв'язку з тим, що ОСОБА_2 залучено як третю особу, а не як відповідача у справі. (а.с. 44-48).

Згідно Свідоцтва про право власності та Витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки та будівлі котельні, яка знаходиться АДРЕСА_1 (а.с.15-20).

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною першою статтею 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Предмет спору - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Предметом позову ОСОБА_1, тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої остання просила ухвалити судове рішення, є визнання за не права особистої приватної власності на частину майна, набутого за час шлюбу.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Вказані норми визначають об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

У рішенні Конституційного суду України №18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається у частині першій статті 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Способи захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 16 ЦК України, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту у спосіб передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України або у спосіб, не передбачений законом, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Вирішуючи спір, судом першої не прийнято до уваги те, що ОСОБА_2 набув право власності на спірне нерухоме майно на законних підставах, ОСОБА_1 позовні вимоги про поділ майна подружжя не заявляла та не ставила питання про стягнення на її користь Ѕ частки вартості реалізованої квартири.

Вимога про визнання за нею права особистої приватної власності не відповідає передбаченим законом способам захисту цивільних прав, обраний позивачем у цій справі спосіб захисту не призводить до відновлення його прав, є неефективним, законом не передбачено такого способу захисту, як встановлення права власності на минулий час, у зв'язку із чим судом необґрунтовано задоволено позов в частині визнання за позивачем права особистої приватної власності на Ѕ частку будівлі котельні та Ѕ частку земельної ділянки.

З урахуванням викладених обставин справи та вимог закону апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, яким у задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 15 листопада 2018 року в частині визнання за ОСОБА_1 права особистої приватної власності на Ѕ частку будівлі котельні загальною площею 197,1 кв. м., що розташована в АДРЕСА_1 та права приватної власності на Ѕ частку земельної ділянки площею 0,0701 га (кадастровий номер НОМЕР_1), що розташована за тією ж адресою, скасувати.

У задоволенні позову в цій частині відмовити.

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення або з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 1 березня 2019 року.

Головуючий А.І. Владичан

Судді: Н.К. Височанська

І.Н. Лисак