__________ _ МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ_____________
Справа №521/2103/18
Пр. №2/521/419/19
26 листопада 2019 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Сегеди О.М.,
при секретарі Колесник Т.В.,
за участю представника ТОВ «ЄВРОПАРТНЕР ФІНАНС» - адвоката Майданік Т.І.,
розглянувши увідкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Закупівлі ЮА», Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПАРТНЕР ФІНАНС», Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , про визнання недійсними результатів електронних торгів та визнання недійсними правочинів,
У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із зазначеним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПАРТНЕР ФІНАНС» (далі ТОВ «ЄВРОПАРТНЕР ФІНАНС»), Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» (далі ПАТ «Фідобанк»), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , посилаючись на те, що йому та його матері, ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16 грудня 1996 року належить на праві спільної власності в рівних частках квартира АДРЕСА_1 .
Стверджував, що ОСОБА_2 добросовісно виконувала умови даного договору та повернула більшу частину отриманого кредиту, зокрема станом на 27 травня 2014 року її заборгованість перед Банком становила 19 027,31 доларів США.
Зазначив, що 18 липня 2016 року правлінням Національного банку України (далі НБУ) було прийнято рішення №142-рш від 18 липня 2016 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Фідобанк»», на підставі якого розпочато процедуру ліквідації Банку та призначено уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі Коваленко О.В.
Стверджував, що ОСОБА_2 двічі зверталась до уповноваженого на ліквідацію ПАТ «Фідобанк» ОСОБА_3 О ОСОБА_4 з пропозицією здійснити реструктуризацію заборгованості, шляхом списання 50% боргу, однак дані звернення були залишені без відповіді.
Вказував, що 11 грудня 2017 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Закупівлі ЮА» (далі ТОВ «Закупівлі ЮА») були проведені електронні торги за початковою ціною реалізації лоту 178268,32 грн., тобто з дисконтом у 70%, переможцем яких за результатами трьох раундів було визначено ТОВ «ЄВРОПАРТНЕР ФІНАНС» із ціновою пропозицією 201001,00 грн.
Згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, іпотекодержателем квартири АДРЕСА_1 є ТОВ «ЄВРОПАРТНЕР ФІНАНС», що свідчить про те, що між ПАТ «ФІДОБАНК» та ТОВ «ЄВРОПАРТНЕР ФІНАНС» було також укладено договір про відступлення права вимоги й за договором іпотеки.
Зазначена справа перебувала в провадженні судді Целуха А.П.
Ухвалою суду від 05 березня 2018 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (т. 1 а.с. 57-58).
Ухвалою суду від 05 березня 2018 року було витребувано інформацію щодо укладення договору відступлення права вимоги за іпотечним договором (т. 1 а.с. 59-60).
Ухвалою суду від 05 березня 2018 року було залишено без задоволення заяву про забезпечення позову (т. 1 а.с. 61-63).
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 09 серпня 2018 року ухвалу Малиновського суду м. Одеси від 05 березня 2018 року було залишено без змін (виділені матеріали а.с 72-74).
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями Малиновського районного суду м. Одеси від 14 травня 2019 року, у зв`язку із звільненням з посади судді ОСОБА_5 , справу було передано на розгляд судді Сегеді О.М. (т. 2 а.с. 2).
Ухвалою суду від 17 травня 2019 року справу було прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання (т. 2 а.с. 3-4).
Ухвалою суду від 08 серпня 2019 року підготовче провадження було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті (т. 2 а.с. 50-51).
Позивач та його представник, діючий на підставі довіреності від 27 грудня 2017 року, в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України. Пердставник позивача надав через канецлярію суду заяву про відкладення розгляду справи, підставою для відклдення зазначив можливе врегулювання спору мирним шляхом та зайнятість в іншому судовому процесі, однак, на думку суду, вказані причини неявки не є поважними, оскільки дата судового розгляду була визначена в судовому засіданні, в якому безпосередньо приймав участь представник позивача, що підтверджується розпискою з його особистим підписом від 31 жовтня 2019 року (т. 1 а.с. 48, т. 2 а.с. 117, 132-135).
Представник ПАТ «Фідобанк» в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України. Раніше надавав відзив на позов, яким зазначив, що не погоджується з позовними вимогами, оскільки вони є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню (т. 1 а.с. 162, 165, 166).
Представник ТОВ «Закупівлі ЮА» в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України. Відзиву на позов у встановлений судом строк не надавав.
Третя особа ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України.
З урахуванням того, що представник відповідача ТОВ «ЄВРОПАРТНЕР ФІНАНС» наполягала на розгляді справи за відсутності представника позивача, який був повідомлений в судовому засіданні про час і місце слухання справи, суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності останнього, оскільки він був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.
Частиною 1 ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність позивача та його представника, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.
Зловживанням процесуальними правами в розумінні процесуального закону є, крім іншого, вчинення (або не вчинення) дій, спрямованих на безпідставне затягування розгляду справи.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року учасником якої є Україна, закріплено право кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Тобто зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції та Кодексу.
Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.
З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду слідує, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи представника відповідача, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 16 книги першої ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження» та Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції від 29 вересня 2016 року за № 2831/5, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами.
Судом встановлено, що ТОВ «ЄВРОПАРТНЕР ФІНАНС» є юридичною особою, яка діє на підставі Статуту (т. 1 а.с. 133-144, 145-147).
Встановлено, що ПАТ «Фідобанк» є юридичною особою, яка діє на підставі Статуту, на даний час перебуває в стані припинення (т. 1 а.с. 107-127, 128-132).
З матеріалів справи вбачається, що позивачу на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16 грудня 1996 року належить Ѕ частка квартири АДРЕСА_1 . Інша Ѕ частка вказаної квартири належить ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 11-12).
Згідно довідки про склад сім`ї та реєстрацію від 02 лютого 2018 року, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають ОСОБА_1 та ОСОБА_6 (т. 1, а.с. 15).
Встановлено, що 18 липня 2016 року правлінням Національного банку України було прийнято рішення № 142-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Фідобанк» (т. 1 а.с. 128).
З матерілаів справи вбачається, що наказом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на підставі рішення № 1265 виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19 липня 2016 року було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Фідобанк» та призначено уповноваженого на ліквідацію Банку Коваленко О.В. (т. 1 а.с. 129-132).
В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_2 двічі зверталась до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Коваленко О.В. з пропозицією розглянути питання списання частини боргу (50%) з можливим наступним погашенням залишку заборгованості за кредитом за рахунок вартості предмету іпотеки (т. 1 а.с. 37-38, 39-40).
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 26 листопада 2019 року, іпотекодержателем квартири АДРЕСА_1 на теперішній час є ТОВ «ЄВРОПАРТНЕР ФІНАНС» (т. 2 а.с. 136-138).
Згідно ч.1 ст. 4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 3 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно правової позиції, викладеної в постанові ВСУ від 06 липня 2015 року по справі №6-301цс15, відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21 листопада 2016 року № 2526 «Про внесення змін до Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку» було встановлено, що купляти права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язань за результатами проведення відкритого конкурсу мають право не тільки банки та небанківські фінансові установи, а й інші юридичні особи які не віднесені до банків та небанківських фінансових установ, а також фізичні особи.

Вказане рішення спростовує доводи позивача, що електронні торги з продажу прав вимоги за кредитним договором № 014/1581/74/04503 від 10 вересня 2007 року, оформлені протоколом електронних торгів № UA-EA-2017-12-11-000054-b від 20 грудня 2017 року, відбулися з порушенням норм чинного законодавства, оскільки за його думкою набувачем права вимоги за вказаним кредитним договором могла бути лише банківська установа, якою ТОВ «ЄВРОПАРТНЕР ФІНАНС» не є, які є лише припущеннями та не грунтуються на положеннях чинного законодавства.

Крім того, відповідно до п. 7 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» дія пп. 3 п. 1 цього Закону не поширюється на банки, віднесені до категорії неплатоспроможних та щодо яких здійснюється процедура виведення з ринку відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у частині уступки (продажу, передачі) заборгованості або боргу на користь (у власність) іншої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

Також суд звертає увагу на те, що Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Аналіз положень даного Закону свідчить про те, що відповідний закон не встановлює порядок та правила проведення відкритих торгів (аукціону), а лише закріплює, як і ст. 650 ЦК України, такий спосіб реалізації майна, як його продаж на відкритих торгах (аукціонах) і відсилає до інших нормативно-правових актів, якими повинен визначатися порядок проведення відкритих торгів (аукціонів) з продажу активів (майна) банків, що виводяться з ринку або ліквідуються.

Відповідно до п. 2-1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відкритими торгами є спосіб продажу майна (активів), за яким переможцем (покупцем) стає учасник, що відповідає конкурсним умовам, запропонував за майно (активи) найвищу ціну та взяв на себе виконання конкурсних зобов`язань, а для об`єктів цивільних прав, обмежених в обороті, - також може мати зазначене майно у власності чи на підставі іншого речового права та має відповідні ліцензії і дозволи.

Пунктом 4 ч. 7 ст. 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб приймає рішення про затвердження умов відкритих торгів (у тому числі аукціонів, що проводяться за методами підвищення та/або зниження ціни і без обмеження мінімальної ціни продажу майна), зокрема розмірів гарантійного внеску, лота та кроку аукціону, порядку зниження ціни, встановлення або відмови від встановлення мінімальної ціни продажу.

Вимоги до змісту та строків оприлюднення інформації про продаж майна банків регламентуються нормативно-правовими актами Фонду (ч. 17 ст. 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Встановлно, що торги з реалізації лоту № Q8266b16845 проводились в Електронній торговій системі Prozorro.Sale, мета створення якої є прозора, швидка і ефективна реалізація майна (активів) банків, які ліквідуються/виводяться з ринку, державного та комунального майна, а також запобігання корупції завдяки централізації даних, громадському контролю та розширенню кола покупців (т. 1 а.с. 69-71).

З матеріалів справи вбачається, що позивач особисто, або через свого представника не брав участь у жодному етапі відкритих торгів (аукціонів) продажу прав вимоги, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позивач до часу звернення з позовом до суду не мав бажання придбати лот № Q8266b16845 взагалі.

Процедура оскарження тих чи інших результатів процедури проведення відкритих торгів (аукціонів) в системі ЕТС визначена рішенням ФГВФО № 1302 «Про створення комісії з розгляду скарг та підготовки пропозицій стосовно організації і проведення відкритих торгів (аукціонів) з продажу активів (майна) банків, що виводяться з ринку або ліквідуються» від 13 березня 2017 року. Так, скарга подається учасником відкритих торгів (аукціону), який вважає, що його права порушено, в електронну торгову систему, на адресу електронної пошти: або на поштову адресу за місцезнаходженням Фонду з одночасним надсиланням копії такої скарги на адресу банку/оператора електронного майданчика, дії чи бездіяльність яких оскаржуються (п.1 розділу V рішення ФГВФО № 1302). У разі прийняття скарги до розгляду, Комісією приймається рішення, яке оформлюється в формі протоколу.

Проте, ніхто із учасників торгів до Комісії з розгляду скарг та підготовки пропозицій стосовно організації і проведення відкритих торгів (аукціонів) з продажу активів (майна) банків, що виводяться з ринку або ліквідуються, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не оскаржували результати проведення відкритих торгів (аукціону) від 20 грудня 2017 року щодо лоту № Q8266b16845.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України у справі за № 6-1981цс16 від 12 жовтня 2016 року при вирішенні спорів, у тому числі щодо оскарження проведення відкритих торгів (аукціонів), судам слід перевіряти чи вплинули ці порушення на результати торгів, чи порушені внаслідок цього права і законні інтереси позивача, який оспорює результати торгів, оскільки підставою для пред`явлення позову про визнання торгів недійсними є наявність не лише порушення норм закону під час проведення відкритих торгів (аукціонів), а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює (Постанова ВСУ від 29 червня 2016 року у справі № 6-370цс16).

Отже, доводи позивача стосовно того, що електронні торги з продажу прав вимоги за Кредитним договором № 014/1581/74/04503 від 10 вересня 2007 року відбулися з порушенням норм чинного законодавства, не можуть бути підставою для визнання електронних торгів з реалізації права вимоги за лотом № Q8266b16845 недійсними, оскільки останнім не було доведено факту порушення його прав і законних інтересів.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України у справі № 6-143цс14.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що здійснена внаслідок проведення оскаржуваних елетронних торгів та укладення оспорюваних правочинів реалізація права вимоги за Кредитним договором № 014/1581/74/04503 від 10 вересня 2007 року обумовила виникнення у ТОВ «ЕВРОПАРТНЕР ФІНАНС» незаконного права на задоволення своїх претензій до позивача, що свідчить про порушення прав позивача, як власника нерухомого майна.

Однак, суд звертає увагу позивача, що за результатами проведення оскаржуваних елетронних торгів та укладених оспорюваних правочинів до ТОВ «ЕВРОПАРТНЕР ФІНАНС» перейшло лише право вимоги за Кредитним договором № 014/1581/74/04503 від 10 вересня 2007 року, доказів реалізації останнім свого права вимоги суду не надано, право власності позивача на Ѕ частину квартиру АДРЕСА_1 , станом на 26 листопада 2019 року зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, доказів погашення наявної заборгованості суду не надано.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позивачем не доведено та не надано належних доказів на підтвердження того, що зазначені електронні торги були проведені з порушенням норм чинного законодавства та якими були порушені, невизнані або оспорені його права, свободи чи інтереси.

Як на підставу для визнання правочинів недісними, позивач зазначив те, що договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги за кредитним договором № 014/1581/74/04503 від 10 вересня 2007 року, від 18 січня 2018 року був укладений між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «ЄВРОПАРТНЕР ФІНАНС» в порушення положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та на підставі результатів аукціону, який на думку позивача, є недійсним, а договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги за іпотечним договором від 10 вересня 2007 року, укладений 18 січня 2018 року між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «ЄВРОПАРТНЕР ФІНАНС», посвідчений приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В., є похідним від нього, тому також має бути визнаний судом недійсним.

Згідно положень ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Положеннями ч. ч. 1, 2, 3, 5 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Перевіривши обставини укладення оскаржуваних договорів, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Згідно ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Таким чином, закон не передбачає обмежень стосовно статусу особи, якій може бути здійснено відсутуплення прав за договором про відступлення права вимоги.

При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 11 своєї постанови «Про судове рішення у цивільних справах», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч. ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Окрім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 13.05.1980 року в справі «Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Враховуючи норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичниз осіб», підстави для визнання правочину недійним, суд приходить до висновку про відсутність порушення сторонами оспорюваного правочину вимог законадавства та порушенням прав позивача з вини останніх.

З підстав наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до змісту ч.ч. 1 та 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони ропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача, у разі відмови в позові на позивача.

Судовий збір у справі складає 2114,40 грн., що сплачений позивачем у повному обсязі при зверненні до суду (т. 1 а.с. 1).

На підставі ст. ст. 4, 215, 509, 510, 512, 514, 1054 ЦК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 264, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Закупівлі ЮА», Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПАРТНЕР ФІНАНС», Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , про визнання недійсними результатів електронних торгів та визнання недійсними правочинів - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 27 листопада 2019 року.

Суддя: О.М. Сегеда