Номер провадження 22-ц/804/240/19
Головуючий у 1 інстанції Гусинський М.О.
Доповідач Агєєв О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.

суддів: Будулуци Н.С., Санікової О.С.

за участю секретаря судового засідання Самойленко Г.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу №243/10869/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за поданням головного державного виконавця Слов'янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Зуяк Катерини Анатоліївни про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_2 за межі України

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Манікало Ірини Миколаївни на ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 грудня 2018 року (суддя Гусинський М.О.), ухваленого в приміщенні суду в м. Слов`янськ Донецької області, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2018 року головний державний виконавець Слов'янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Зуяк К.А. звернулась до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_2 за межі України.

Подання мотивовано тим, що у Слов'янському міськрайонному міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на примусовому виконанні знаходиться виконавче провадження 56405192 з виконання виконавчого листа № 243/10869/17, виданого 26 березня 2018 року на підставі рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у сумі 1167699 грн 36 коп.

Боржник будь-яких дій, спрямованих на його виконання, не здійснює, декларацію не надав, що суперечить вимогам частини 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження».

Також зазначив, що під час виконання рішення суду, виконавцем встановлено, що боржник не працює, пенсію не отримує, відкритих рахунків не має. За боржником, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зареєстровано земельну ділянку по вул. Сєдова в с.Бабах-Тарама, Мангушського району Донецької області, яка є предметом іпотеки в ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія»; 1/4 квартири у м.Донецьку, за адресою: - АДРЕСА_1; - АДРЕСА_2.

Згідно ст.9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» передбачено, що протягом терміну дії цього закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадян України та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодаржателя на набуття права власності на предмет іпотеки) та ст.38 Закону (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки). Тому звернення стягнення на предмет іпотеки та реалізація цього майна на даний час не є можливим.

Виконавцем 20 червня 2018 року, 02 липня 2018 року, 03 вересня 2018 року здійснювався виїзд за місцем мешкання боржника, а саме: Слов'янський район, с. Ново-Миколаївка, пров. Квітневий, буд.2. Двері державному виконавцю ніхто не відчинив. На залишені виконавцем виклики щодо явки до відділу для надання пояснень про причини невиконання рішення суду боржник не з'явився, про причини неявки не повідомив.

Разом з тим, за боржником зареєстровано закордонний паспорт НОМЕР_1. Згідно заяви представника стягувача та наданої інформації на запит державного виконавця до Держприкордонної служби України від 13 листопада 2018 року встановлено, що боржник неодноразово здійснює перетин державного кордону України.

Пославшись на ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», згідно якої, громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов'язань, просив суд тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон громадянина України ОСОБА_2

Ухвалою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 10 грудня 2018 року подання головного державного виконавця Слов'янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Зуяк К.А. задоволено.

Тимчасово обмежено право громадянина України ОСОБА_2 виїзду з території України до виконання зобов'язання за виконавчим провадженням 56405192 з виконання виконавчого листа № 243/10869/17, виданого 26 березня 2018 року на підставі рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сумиі 1167699 грн 36 коп.

З ухвалою суду не погодився боржник ОСОБА_2 та через свого представника, подав апеляційну скаргу, в якій вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, оскільки суд не повно з'ясував всі обставин справи, чим порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та незаконного задоволення подання державного виконавця.

В обґрунтування доводів скарги зазначив, що відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно із ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідним в демократичному суспільстві і в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цей сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України».

Відповідно до ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов'язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Також зазначив, що відповідно до ст.129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У ч. 1 ст. 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У ч. 3 цієї ж статті вказано, що обов'язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Суд, задовольняючи подання державного виконавця, виходив із того, що ухвалою Слов'янського міськрайонного суду від 01 листопада 2018 року заява представника про перегляд заочного рішення, за яким видавався виконавчий лист про стягнення з боржника 1167699 грн 36 коп. на користь ОСОБА_1, була залишена без задоволення і в подальшому заочне рішення суду від 06 лютого 2018 року сторонами не оскаржувалось.

Разом з тим, це твердження не відповідає дійсності і суперечить фактичним обставинам справи, оскільки представником боржника 30 листопада 2018 року було подано апеляційну скаргу на заочне рішення суду від 06 лютого 2018 року.

Інформація про подання апеляційної скарги, станом на дату звернення головного державного виконавця із поданням 07 грудня 2018 року, вже містилась на веб-порталі «Судова влада України».

В даному випадку строк на апеляційне оскарження рішення почав відраховуватись з дати постановления ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення - з 01 листопада 2018 року. Оскільки 30 листопада 2018 року представником ОСОБА_2 було подано апеляційну скаргу і станом на час розгляду подання державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України, то заочне рішення суду від 06 лютого 2108 року перебувало в апеляційному провадженні і в законну силу не вступило.

Проте, суд при задоволені подання вказані вище факти, які мають істотне значення для розгляду справи і прийняття по ній рішення, залишив поза увагою. Це в свою чергу призвело до винесення незаконної ухвали, яка оскаржується.

Крім того, відповідно до п.13.3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, про направлення до суду подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду виконавець повідомляє боржника.

За змістом ст.28 Закону «Про виконавче провадження» боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Постанова про відкриття виконавчого провадження надсилається боржнику рекомендованим листом із повідомленням про вручення.

Боржник по справі не був повідомлений державним виконавцем ні про відкриття виконавчого провадження, ні про направлення до суду подання про тимчасове обмеження у праві виїзду.

На підставі вищенаведеного просив ухвалу Словянського міськрайонного суду Донецької області від 10 грудня 2018 року скасувати.

В судовому засіданні апеляційного суду, що проводилось в режимі відеоконференції з Київським апеляційним судом, представник ОСОБА_2 адвокат Манікало І.М., підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 адвокат Дервіш Д.С. в судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти апеляційної скарги, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Відповідач ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені 14 лютого 2019 року шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з'явились в судове засідання, за участі їх представників, оскільки, відповідно до частини 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду підлягає скасуванню виходячи з наступних підстав.

За приписами частини 1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції, Слов'янським міськрайонним судом Донецької області на підставі заочного рішення від 06 лютого 2018 року, про стягнення суми боргу, видано виконавчий лист № 243/10869/17, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики від 11 вересня 2016 року в сумі 1167699 грн 36 коп. та судового збору в розмірі 7600грн. (а.с.54-57 т.1).

Постановою головного державного виконавця Слов'янського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області Зуяк К.А. (далі державного виконавця) від 17 травня 2018 року було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 243/10869/17 від 26 березня 2018 року (а.с.41 т.1).

18 травня 2018 року державним виконавцем накладено арешт на майно боржника ОСОБА_2 (а.с. 42). Вказані постанови були направлені за місцем проживання боржника: АДРЕСА_3.

Судом також встановлено, що відповідно до повідомлень з Державної фіскальної служби України та Пенсійного Фонду України, інформація про джерела отримання доходів ОСОБА_2, отримання ОСОБА_2 пенсії, про місце роботи або про те, що він працює за трудовим чи цивільно-правовим договором відсутня (а.с.48-51 т.1).

25 вересня 2018 року головний державний виконавець Слов'янського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області вже звертався до суду з аналогічним поданням. Між тим, ухвалою Слов'янського міськорайонного суду від 03 жовтня 2018 року у задоволенні подання було відмовлено.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, задовольняючи подання державного виконавця суд першої інстанції виходив з того, що розглядаючи попереднє звернення від 25 вересня 2018 року та відмовляючи в його задоволенні, суд послався на недоведеність суб'єктом звернення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання, але судом не були враховані обставини, які підтверджують факт ухилення боржника від виконання судового рішення, а саме: 10 вересня 2018 року, від імені та в інтересах боржника ОСОБА_2, була подана заява про перегляд заочного рішення суду, в якій зазначається, що боржник ОСОБА_2 тільки 20 серпня 2018 року дізнався про наявність рішення про стягнення з нього грошових коштів на користь ОСОБА_1 Ухвалою Слов'янського міськрайонного суду від 01 листопада 2018 року заява про перегляд заочного рішення була залишена без задоволення. Оскільки в подальшому заочне рішення суду від 06 лютого 2018 року сторонами не оскаржувалося, жодних дій, спрямованих на погашення заборгованості боржником не вчинено, то суд зробив висновок про ухилення ОСОБА_2, починаючи з 20 серпня 2018 року по теперішній час, від виконання судового рішення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим у справі обставинам та нормам процесуального права.

Згідно ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Пунктом 19 частини 2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції, яка діяла на момент звернення державного виконавця до суду з поданням, передбачено, що виконавець зобов'язаний у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до частини 3 ст.441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Згідно з пунктом 5 частини 1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов'язань.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Слов'янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області перебуває виконавче провадження з виконання заочного рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької від 06 лютого 2018 року, за яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 11 вересня 2016 року в сумі 1167699 грн 36 коп. та судового збору в розмірі 7600 грн.

Виконавче провадження за виконавчим листом № 243/10869/17 від 26 березня 2018 року, виданого на підставі заочного рішення від 06 лютого 2018 року, відкрито постановою державного виконавця 17 травня 2018 року.

За ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Матеріалами справи також встановлено та не заперечується сторонами, що дізнавшись 20 серпня 2018 року про наявність заочного рішення від 06 лютого 2018 року про стягнення з ОСОБА_2 суми боргу на користь ОСОБА_1, боржник через свого представника звернувся з заявою про перегляд даного заочного рішення. Ухвалою Слов'янського міськрайонного суду від 01 листопада 2018 року заява представника про перегляд заочного рішення, за яким видавався виконавчий лист, була залишена без задоволення. Проте, на час звернення державного виконавця до суду з даним поданням рішення суду виконане не було.

Крім того, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, за ОСОБА_2 зареєстровано земельну ділянку по вул.Сєдова в с.Бабах-Тарама, Мангушського району Донецької області, яка є предметом іпотеки в ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія»; 1/4 квартири у АДРЕСА_1; квартира за адресою: АДРЕСА_2, яка є предметом іпотеки в ТОВ «Кредитні ініціативи» (а.с.45-47).

За частиною 1 ст.9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII, протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі фізичним особам - підприємцям) або юридичним особам - суб'єктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об'єкти), статей 41, 43 - 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України «Про іпотеку».

Тобто, звернути стягнення на предмет іпотеки та реалізувати це майно на даний час є неможливим.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що наявність у ОСОБА_2 невиконаних зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, є підставою для обмеження його у праві виїзду за межі України.

Аргументи апеляційної скарги про помилковість висновків суду стосовно того, що заочне рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької від 06 лютого 2018 року сторонами не оскаржувалося, за наявності на веб-порталі «Судова влада України» інформації про подання апеляційної скарги, не впливають на правильність висновків суду про ухилення від виконання судового рішення та вчинення ОСОБА_2 жодних дій, спрямованих на погашення заборгованості з 20 серпня 2018 року. Крім того, постановою Донецького апеляційного суду від 14 лютого 2019 року, рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 06 лютого 2018 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми боргу залишено без змін.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не був повідомлений державним виконавцем ні про відкриття виконавчого провадження, ні про направлення до суду подання про тимчасове обмеження у праві виїзду є неспроможними, оскільки задовольняючи подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, суд виходив, що ним не виконується рішення з 20 серпня 2018 року (часу, коли він дізнався про існування заочного рішення). Дії чи бездіяльність державного виконавця під час вчинення виконавчих дій, в даній справі не оскаржуються.

Таким чином, аргументи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права.

Згідно ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з'ясовано обставини справи, висновки суду відповідають обставинам справи, рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну представника ОСОБА_2 адвоката Манікало Ірини Миколаївни залишити без задоволення.

Ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова остаточна, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Агєєв

Судді: М.С. Будулуца

О.С. Санікова

Повне судове рішення складено 05 березня 2019 року.

Головуючий О.В. Агєєв