Номер провадження: 22-ц/813/1236/19
Номер справи місцевого суду: 521/5147/18
Головуючий у першій інстанції Коблова О. Д.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.02.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.

за участі секретаря Чепрас А.І.

з участю: представника відповідачки ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника квартирно-експлутаційного відділу м. Одеси на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 червня 2018 року (одноособово суддя Коблова О.Д.) в цивільній справі за позовом квартирно-експлутаційного відділу м. Одеси до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, про виселення із службового житла,-
ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)
27.03.2018 року Квартирно-експлутаційний відділ м. Одеси (далі-КЕВ) звернувся із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування (далі-Малиновська РА) про виселення із службового житла, а саме: виселення відповідачів з кімнати площею 14,35 м2 службової квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.
Позов обґрунтовано наступним.

Статтями 1-4 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» визначено, що військове майно це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. Міністерство оборони України, як центральний орган управління ЗСУ здійснює управління військовим майном. З моменту надходження до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною, майно набуває статусу військового майна та обліковується у органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України.

Майно, закріплене за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних сил України, є державною власністю та належить їм на праві оперативного управління (ст. 14 Закону України «Про Збройні Сили України»).

КЕВ веде облік казармено житлового фонду, в порядку, визначеному Статутом гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України, наказу МОУ від 03.07.2013 року № 448 «Про організацію квартирно експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України» та Положення про КЕВ м. Одеси, а також здійснює контроль за використанням жилого фонду Міністерства оборони України в порядку, визначеному ст. ст. 29,30 ЖК України.

Двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , розпорядженням Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 28.10.2003 року, включена до числа службових. Квартира є військовим майном, належить до службового фонду Міністерства оборони України, знаходиться на обліку КЕВ м. Одеси і згідно ордеру № 708 квартиру виділено «Ансамблю пісні і танцю Одеського військового округу» для заселення військовослужбовцями. Спірне службове житлове приміщення, як приміщення загального користування, зайняли дві сім`ї військовослужбовців: сім`я прапорщика ОСОБА_2 зайняла одну кімнату площею 14,35 м2; сім`я прапорщик ОСОБА_5 зайняла кімнату площею 12 м2. ОСОБА_2 звільнений з лав Збройних Сил України.

Посилаючись на те, що ані ОСОБА_2 , ані члени його сім`ї не є військовослужбовцями, не перебувають на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, не мають права користування службовим жилим приміщенням, що належить до відомчого житлового фонду Міністерства оборони України, позивач просив позов задовольнити.

Представник позивача підтримав позов у судовому засіданні в суді першої інстанції.

Відповідачі і їх представник заперечували проти позову, подали відзив на позовну заяву і просили відмовити у позові.

Представник третьої особи вважав позов необґрунтованим.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19.06.2018 року КЕВ у задоволенні позову відмовлено.
(короткий зміст вимог апеляційної скарги)
В апеляційній скарзі представник КЕВ просить рішення суду від 19.06.2018 року скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на необґрунтованість рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права.
(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)
Апеляційна скарга представника позивача зазначає: відповідно до ч. 1 ст. 118 ЖК України службові приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього; жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів; під службові приміщення виділяються, як правило, окремі квартири; розділом ІІІ Інструкції «Про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень» регламентується організація надання службових приміщень військовослужбовцям та членам їх сімей; відповідно до ст. 124 ЖК України робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення; аналогічно, згідно з розділом ІІІ наказу МОУ № 737 від 30.11.2011 року «Особа звільнена з військової служби підлягає виселенню зі службового жилого приміщення з усіма членами сім`ї які з нею проживають»; двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , за клопотанням начальника КЕВ м. Одеси, розпорядженням Малиновської районної адміністраціям ОМР, включена до числа службових; спірна квартира є військовим майном, належить до службового фонду Міністерства оборони України і знаходиться на обліку КЕВ м. Одеси; згідно ордеру № 708 квартиру виділено «Ансамблю пісні і танцю Одеського військового округу» для заселення військовослужбовцями; відповідач ОСОБА_2 звільнений з лав Збройних Сил України, ані відповідач, ані члени його сім`ї не є військовослужбовцями, не знаходяться на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, тому вони не мають права користуватися службовим приміщенням, що належить до відомчого житлового фонду Міністерства оборони України; відповідачі не утримують у належному санітарному та технічному спірне жиле приміщення; в службовій квартирі відповідачі постійно не проживають і не використовують його за цільовим призначенням; при прийнятті рішення суду першої інстанції не взяв до уваги статус спірного житлового приміщення, яке за статусом є службовим.
(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)
У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_1 просить залишити без задоволення скаргу, а рішення суду без змін, зазначивши наступне: рішення суду першої інстанції від 19.06.2018 року є законним та обґрунтованим; з 03.07.1990 року по 01.10.2010 року вона, ОСОБА_1 , працювала в Ансамблі пісні і танцю Одеського військового округу, тобто більше 20 років; у вересні 1990 року, їй, ОСОБА_1 , як працівнику Ансамбля пісні та танцю Одеського військового округу надана для проживання кімната площею 14,35 м2 у квартирі АДРЕСА_1 , як особі, яка потребувала житла; у 1994 році вона одружилась із ОСОБА_2 , який, як член її сім`ї, став проживати у спірній кімнаті; в шлюбі у них народились доньки ОСОБА_6 1995 року народження і ОСОБА_7 2002 року народження, які з дня народження проживають у спірній кімнаті; позивач помилково зазначає, що кімната надавалась ОСОБА_2 , який проходив строкову військову службу з 06.09.1991 року по 10.05.1993 року, а також військову службу за контрактом з 06.09.1993 року по 17.12.1998 року в Ансамблі пісні та танцю Одеського військового округу і якого звільнено у відставку за станом здоров`я, відповідно до наказу командувача військ Південного оперативного командування від 27.12.1998 року із залишенням його на квартирному обліку для позачергового отримання житла за рахунок житлового фонду військової частини; позивач посилається на те, що ОСОБА_2 звільнений з лав ЗСУ, він та члени його сім`ї не є військовослужбовцями і не перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, у зв`язку з чим не мають право користування службовим приміщенням, однак ці твердження позивача є помилковими, оскільки ОСОБА_2 вселився у спірну квартиру в 1994 році, як член сім`ї ОСОБА_1 , якій надавалось спірне жиле приміщення у 1990 році; станом на час вирішення спору відповідачі постійно проживають у спірному житловому приміщенні, сплачують комунальні послуги по особистим рахункам, які відкриті на ім`я ОСОБА_1 , іншого житла для проживання вонине мають; вона пропрацювала в установі, яка надала їй житло більше 10 років, а тому вона і члени її родини, відповідно до ст. 125 ЖК України, не можуть бути виселені зі спірного жилого службового приміщення без надання іншого житла.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , представник третьої особи не скористались правом надати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)
Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.
Згідно ордера №708 від 26.11.1970 року КЕЧ Одеського району, Ансамблю пісні і танцю Одеського військового округу передана у користування квартира АДРЕСА_2 (а.с.11).
З 03.07.1990 року по 30.06.2006 року ОСОБА_8 працювала артисткою балету Ансамбля пісні та танцю Одеського військового округу, а з 20.07.2007 року ОСОБА_1 прийнята артисткою балету Центру військово-музичного мистецтва (а.с.45).
12.09.1990 року, начальник Одеського гарнізону видав посвідчення на право зайняття службової жилої площі (в гуртожитку) ОСОБА_9 , артисткою балету Ансамбля пісні і танцю, кімнати площею 14,1 м2 в квартирі АДРЕСА_3 (а.с.46).
ОСОБА_2 проходив строкову військову службу з 06.09.1991 року по 10.05.1993 року, а також військову службу за контрактом з 06.09.1993 року по 17.12.1998 року в Ансамблі пісні та танцю Одеського військового округу, відповідно до наказу командувача військ Південного оперативного командування від 27.12.1998 року, звільнений у відставку за станом здоров`я із залишенням на квартирному обліку для позачергового отримання житла за рахунок житлового фонду військової частини (а.с.13,35-38).
ОСОБА_2 , під час проходження військової служби в Ансамблі пісні та танцю з 05.12.1991 року по 25.11.1998 року, житлом не забезпечувався (а.с.43).
Розпорядженням голови Малиновської РА №1257/01-04 від 28.10.2003 року, квартиру АДРЕСА_4 , відповідно до ст. 118 ЖК України, включено до числа службових (а.с.9,10).
ОСОБА_1 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 з 21.12.2011 року зареєстровані в квартирі АДРЕСА_5 (а.с.12).
Позивач просить виселити ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з кімнати площею 14,35 м2 квартири АДРЕСА_1 з підстав ст. ст. 118,124 ЖК України, без надання іншого жилого приміщення.
Судом апеляційної інстанції нові обставини не встановлювались і нові докази не досліджувались.
Між сторонами виникли правовідносини з користування службовими жилими приміщеннями, які регулюються нормами ЖК України.
(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)
Суд першої інстанції, відмовляючи у позові, виходив з того, що позивач не довів своїх вимог (а.с.75-78).
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції у цій частині з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено і узгоджується з матеріалами справи, що спірне жиле приміщення, кімната площею 14,35 м2 квартири АДРЕСА_1 , у встановленому законом порядку, у 1990 році надана для користування відповідачці ОСОБА_8 (а,с.45,46).
У свій час, згідно ордера №708 від 26.11.1970 року КЕЧ Одеського району, Ансамблю пісні і танцю Одеського військового округу передана у користування квартира АДРЕСА_2 (а.с.9-11)
З 1990 року і до цього часу відповідачка ОСОБА_1 , разом із членами своєї родини користується спірним жилим приміщенням.
Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 з 21.12.2011 року зареєстровані у спірному жилому приміщенні.
Службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири (ст. 118 ЖК України).
Робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення (ст. 124 ЖК України).
Без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у ст. 124 ЖК України, не може бути виселено: осіб з інвалідністю внаслідок війни та інших осіб з інвалідністю з числа військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при захисті СРСР чи при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, зв`язаного з перебуванням на фронті; учасників Другої світової війни, які перебували у складі діючої армії; сім`ї військовослужбовців і партизанів, які загинули або пропали безвісти при захисті СРСР чи при виконанні інших обов`язків військової служби; сім`ї військовослужбовців; осіб з інвалідністю з числа осіб рядового і начальницького складу органів Міністерства внутрішніх справ СРСР, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при виконанні службових обов`язків; осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років; осіб, що звільнені з посади, у зв`язку з якою їм було надано жиле приміщення, але не припинили трудових відносин з підприємством, установою, організацією, які надали це приміщення; осіб, звільнених у зв`язку з ліквідацією підприємства, установи, організації або за скороченням чисельності чи штату працівників; пенсіонерів по старості, персональних пенсіонерів; членів сім`ї померлого працівника, якому було надано службове жиле приміщення; осіб з інвалідністю внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання I і II груп, осіб з інвалідністю I і II груп з числа військовослужбовців і прирівняних до них осіб та осіб рядового і начальницького складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України; одиноких осіб з неповнолітніми дітьми, які проживають разом з ними (ст. 125 ЖК України).
З 03.07.1990 року по 30.06.2006 року, тобто більше 15 років, ОСОБА_8 працювала артисткою балету Ансамбля пісні та танцю Одеського військового округу (а.с.45,45 зворот).
Зважаючи на викладене, у розумінні ст. 125 ч. 1 п.2 ЖК України, ОСОБА_1 , як особа, яка пропрацювала в установі, що надала їй службове жиле приміщення більше 10 років, а також члені її сім`ї ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 не можуть бути виселені зі спірного жилого приміщення без надання їм іншого жилого приміщення.
За таких обставин, висновок суду першої інстанції про відмову у позові про виселення відповідачів без надання іншого жилого приміщення є правильним.
(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)
Доводи представника позивача у скарзі про те, що: відповідач ОСОБА_2 звільнений з лав Збройних Сил України, ані відповідач, ані члени його сім`ї не є військовослужбовцями, не знаходяться на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, тому вони не мають права користуватися службовим приміщенням, що належить до відомчого житлового фонду Міністерства оборони України; відповідачі не утримують у належному санітарному та технічному спірне жиле приміщення; в службовій квартирі відповідачі постійно не проживають і не використовують його за цільовим призначенням; при прийнятті рішення суду першої інстанції не взяв до уваги статус спірного житлового приміщення, яке за статусом є службовим, - безпідставні.
Відповідач ОСОБА_2 проходив строкову військову службу з 06.09.1991 року по 10.05.1993 року, а також військову службу за контрактом з 06.09.1993 року по 17.12.1998 року в Ансамблі пісні та танцю Одеського військового округу і звільнений у відставку за станом здоров`я, відповідно до наказу командувача військ Південного оперативного командування від 27.12.1998 року із залишенням його на квартирному обліку для позачергового отримання житла за рахунок житлового фонду військової частини (а.с.13,35-38).
З 2014 року між відповідачами і іншим користувачем кімнати площею 12,0м2 квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_5 склались неприязні відносини з приводу користування приміщеннями спірної квартири.

07.08.2014 року складено акт про те, що в квартирі демонтовані труби холодного водопостачання і каналізації (а.с.51).

З цього приводу наймач ОСОБА_1 зверталась з відповідною скаргою (а.с.52-55).

Будь-які належні та допустимі докази того, що відповідачі не утримують у належному санітарному та технічному спірне жиле приміщення, а також постійно не проживають і не використовують спірне жиле приміщення за цільовим призначенням, матеріали справи не містять.
Суд першої інстанції, вирішуючи спір по суті, виходив з того, що відповідачі користуються спірним жилим приміщенням на законних підставах і не можуть бути виселенні з нього.
(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)
Оскільки позивач не довів своїх вимог, відсутні підставі для ствердження про порушення права позивача, за захистом якого він звернувся до суду.
(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч.1 ЦПК України).
Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у позові за необґрунтованістю вимог, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, а рішення суду залишає без змін.
СУДОВІ ВИТРАТИ
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.ч.1,2 ЦПК України).
Оскільки колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, яким позивачу відмовлено у позові, позивач не має права на відшкодування судових витрат за розгляд справи в суді першої і в суді апеляційної інстанцій.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника квартирно-експлутаційного відділу м. Одеси відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 01.03.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Г.Я. Колесніков