_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/2130/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2019 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Огренич І.В.

при секретарі - Луцюк Р.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання правової допомоги та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору про надання правової допомоги,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просить стягнути з громадянки Німеччини ОСОБА_2 (ІПН - НОМЕР_1 ) на користь адвоката Гузя Григорія Васильовича (ІПН - НОМЕР_2 ) заборгованість за договором про надання правової допомоги від 06 січня 2018 року №02 у розмірі 25% вартості спадкового майна, що отримано ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , та 2-х контейнерів: 3-х футовий контейнер під АДРЕСА_2 НОМЕР_3 5-ти футовий контейнер під АДРЕСА_3 , що розташовані на території Товариства з обмеженою відповідальністю «Промтоварний ринок». При цьому посилається на те, 06 січня 2018 року між сторонами був укладений договір про надання правової допомоги, а також до договору про надання правової допомоги, 06 січня 2018 року між сторонами укладена угода №2, якою визначений розмір адвокатської винагороди. Оскільки позивач виконав свої обов`язки по вказаним договорам в повному обсязі, а відповідачка не розрахувалась в повному обсязі, ОСОБА_1 вимушений звернутись до суду даним позовом.

ОСОБА_1 до судового засідання призначеного на 26 листопада 2019 року не з`явився, надав до суду заяву з проханням слухати справу у його відсутність.

Відповідачка до судового засідання не з`явилась, звернулась до суду із зустрічним позовом в якому просила визнати недійсним абзац другий п.2 Угоди №02 від 06 січня 2018 року до Договору про надання правової допомоги №2 від 06 січня 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме: «Після виконання обов`язків по зазначеному договору, отримання права на спадщину після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_2 сплачує 25% від отриманого спадкового майна, як винагорода за виконану роботу». При цьому посилалась на те, що вказаний пункт угоди яка була укладена муж сторонами 06 січня 2018 року суперечить основним засадам здійснення правосуддя в Україні, актам цивільного законодавства, а тому з посиланням на ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України ОСОБА_2 звернулась з даним позовом.

Представник відповідача адвокат Зуєва І.І., до судового засідання призначеного на 26 листопада 2019 року не з`явилась, надала до суду заяву в якій просила у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити, зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити, справу розглянути у її відсутність.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, 06 січня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений Договір про надання правової допомоги №02, а також угода №2, згідно до яких Адвокат надає юридичну допомогу на платній основі, а клієнт зобов`язується їх оплатити.

Пунктом 1. договору передбачено, що Адвокат захищає та представляє права та інтереси ОСОБА_2 в якості її представника при розгляді справи про спадкування спадкового майна після смерті ОСОБА_3 та захист її майнових прав у судах та правоохоронних органах.

Відповідно до п.2 Громадянка ОСОБА_2 за надану правову допомогу, захист її інтересів в судах та правоохоронних органах при розгляді позовних заяв, клопотань, заяв та інших документів при розгляді питання про спадкування спадкового майна після смерті ОСОБА_3 та захист її майнових прав, сплачує адвокату гонорар у відповідності зі ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» за домовленістю сторін у розмірі 10000 гривень в термін до 10 січня 2018 року як передоплата для сплати податків та накладних витрат.

Після виконання обов`язків по зазначеному договору, отримання права на спадщину після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_4 сплачує 25 процентів від отриманого спадкового майна як винагорода за виконану роботу.

Відповідачка зазначила, а позивачем не заперечувалось, що на виконання вищевказаного договору ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 гонорар у розмірі 10000 гривень.

Предметом спору у даній справі є неналежне виконання зобов`язань за договором про надання юридичних послуг в частині оплати додаткової винагороди адвокату у розмірі 25 % від отриманого спадкового майна та стягнення відповідних сум у зв`язку з цим, а також визнання недійсним цього договору в частині умови про додаткову винагороду адвокату.

Недійсний правочин відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, у зв`язку з чим вирішення питання про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення суми додаткової винагороди за його виконання залежить від вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про недійсність цієї умови договору.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами)вимог, установлених частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу.

За договором про надання послуг виконавець зобов`язаний надати послугу, а замовник - оплатити її. За змістом ст.ст. 632, 903 ЦК України ціна договору (плата за договором) - форма грошового визначення вартості наданих послуг. Оплата виконавцю послуги здійснюється за виконання ним договірного обов`язку з її надання.

Відповідно до ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Відповідно до положень статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 «Послуги. Загальні положення» підрозділу 1 розділу ІІІ Книги п`ятої цього Кодексу можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

З огляду на предмет договору про надання юридичних послуг у цивільній справі (представництво інтересів клієнта як відповідача та позивача по зустрічному позову у цивільній справі, що розглядається в суді) об`єктом оплати за договором є надані адвокатом юридичні послуги у зв`язку з вирішенням спору в суді.

Формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту є гонорар (плата за договором), порядок обчислення якого (фіксований розмір чи погодинна оплата), підстави для зміни його розміру, порядок сплати, умови повернення тощо відповідно до статті 30 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статі 30 Закону врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Указаним вимогам відповідає визначений сторонами у пункті 2 абз.1 договору розмір вартості послуг адвоката.

Що стосується визначеної пунктом 2. абз.2 договору додаткової винагороди адвокату за досягнення позитивного рішення у справі, то за своїм змістом і правовою природою така винагорода не є ціною договору (платою за надані послуги) у розумінні ст.ст. 632, 903 ЦК України та ст.30 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а є платою за сам результат (позитивне рішення), досягнення якого відповідно до умов договору не ставиться в залежність від фактично наданих послуг.

Відповідно до положень ч.1 ст.638 ЦК України, за класифікаційною ознакою предмет договору є складовою його істотної умови.

З урахуванням положень ч.1, ч.2 ст. 202, ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 628 ЦК України зміст двостороннього договору як правочину становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ці умови не можуть суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

В аспекті цивільно-правових зобов`язань виконавця предметом договору про надання юридичних послуг є вчинення певної дії або здійснення певної діяльності в інтересах другої сторони (клієнта).

Аналіз положень пункту 2 договору дають підстави для висновку, що його умовами визначено оплату не лише наданих юридичних послуг, а ще й досягнення позитивного для особи, в інтересах якої укладено договір, результату судового розгляду справи №521/20103/15-ц, отримання права на спадщину після смерті ОСОБА_3 .

Однак, предметом договору про надання правової допомогу, укладеному між сторонами є лише надання юридичних послуг.

Включення в умови договору про надання юридичних послуг абз.2 в пункті 2 про винагороду адвокату за результат судового розгляду справи №521/20103/15-ц, отримання права на спадщину після смерті ОСОБА_3 суперечить основним засадам здійснення правосуддя в Україні, актам цивільного законодавства, у зв`язку з чим та в силу положень ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України підлягає визнанню недійсним за пред`явленим стороною договору позовом.

Відповідно до положень ст.ст.6, 627 ЦК України у їх системному зв`язку сторони є вільними у визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності і справедливості і можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносин на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це («заборонено законом»), або якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту чи суті відносин між сторонами.

Отже, свобода договору не є абсолютною, вона обмежується законом і суттю договірних правовідносин, якою за договором про надання юридичних послуг у формі представництва у суді є забезпечення балансу приватних і публічних інтересів - права особи на кваліфіковану юридичну допомогу при розгляді її справи у суді (приватний інтерес) і незалежність та безсторонність судової влади при розгляді цивільних справ (публічний інтерес). Реалізуючи принцип свободи договору, сторони не вправі змінювати імперативну вимогу закону щодо предмета договору про надання юридичних послуг шляхом визначення в безпосередній чи завуальованій формі результат розгляду справи судом як складову предмета договору про надання юридичних послуг.

При ухваленні рішення, суд враховує, що до аналогічного висновку дійшов Верховний Суд при ухваленні Постанови від 12.06.2018 року у справі №462/90021/14-ц.

Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що абзац другий п.2 Угоди №02 від 06 січня 2018 року до Договору про надання правової допомоги №2 від 06 січня 2018 року є недійсним, вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню, а відповідно вимоги ОСОБА_1 про стягнення коштів на підставі цього пункту договору задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2, 12,13, 76-83, 141, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання правової допомоги відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору про надання правової допомоги задовольнити.

Визнати недійсним абзац другий п.2 Угоди №02 від 06 січня 2018 року до Договору про надання правової допомоги №2 від 06 січня 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме: «Після виконання обов`язків по зазначеному договору, отримання права на спадщину після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_2 сплачує 25% від отриманого спадкового майна, як винагорода за виконану роботу».

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 768,40 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Повний текст рішення складено та підписано 29.11.2019 року.

Суддя Огренич І. В.