Постанова

Іменем України

27 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 222/60/16-ц

провадження № 61-18565св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_3на рішення Володарського районного суду Донецької області від 06 грудня 2016 року у складі судді Доценко С. І. та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 15 березня 2017 року у складі колегії суддів: Кочегарової Л. М., Зайцевої С. А., Попової С. А.,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права на Ѕ частку спільного сумісного майна подружжя, визнання права власності на будівельні матеріали.

Позов мотивовано тим, що позивач з 19 листопада 2011 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. За час шлюбу та спільного проживання з ним однією сім'єю до шлюбу з 2008 року за її особисті кошти було зроблено капітальний ремонт житлового будинку та господарських будівель домоволодіння АДРЕСА_1, яке належало чоловіку на праві особистої приватної власності.

Посилаючись на те, що за час її сумісного з ОСОБА_6 проживання спірне домоволодіння, яке належало останньому в наслідок спільних трудових та грошових затрат подружжя, а також її особистих затрат (вкладених особистих коштів) істотно збільшився у своїй вартості, а тому просить суд:

визнати домоволодіння АДРЕСА_1 та земельну ділянку за тією ж адресою спільною сумісною власністю подружжя;

визнати право власності на 1/2 частку домоволодіння АДРЕСА_1;

1/2 частку земельної ділянки для обслуговування домоволодіння АДРЕСА_1 та на всі будівельні матеріали, які були використані при переобладнанні будинку та господарських прибудов.

У лютому 2016 року ОСОБА_5 та ОСОБА_3 звернулися до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно, визнання права власності на будівельні матеріали, вселення та визначення порядку користування домоволодінням та земельною ділянкою.

Зустрічний позов мотивовано тим, що вони є дочками спадкодавця та спадкоємцями першої черги за законом після смерті батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Окрім них спадкоємцем першої черги є його дружина ОСОБА_1 Вони у передбачений законом строк звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті батька. Домовленості про розподіл всього спадкового майна між ними та ОСОБА_1 не досягнуто. Зазначають, що мають право на 2/3 частки спірного домоволодіння та земельної ділянки. ОСОБА_1 чинить перешкоди в користуванні спірним майном.

Посилаючись на вищевикладене, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 просили суд: визнати за ними право власності в порядку спадкування на 2/3 частки домоволодіння АДРЕСА_1 та 2/3 частки земельної ділянки для обслуговування домоволодіння;

визнати за ними право власності на 2/3 частини будівельних матеріалів, які були використані при будівлі нежитлової прибудови літ. А1-1, гаражу літ Ж, сараю літ. Б відкритої веранди літ «д»;

вселити їх у спірне домоволодіння та визначити порядок користування домоволодінням, виділивши їм для проживання житлові кімнати в будинку 1-3,1-4, кімнату 1-5 - виділити ОСОБА_1, а решту залишити в спільному користуванні, а також виділити їм у користування частку земельної ділянки за вищевказаною адресою.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Володарського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 грудня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що спірне домоволодіння було набуто ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, у порядку спадкування до шлюбу з ОСОБА_1 та є його особистою приватною власністю (стаття 57 СК України).

Суду не надано доказів на підтвердження того, що за рахунок проведених переобладнань та ремонтних робіт житловий будинок, що належав ОСОБА_6 істотно збільшився у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат, а тому суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність, передбачених законом, підстав для визнання спірного будинку спільною сумісною власністю подружжя. Не доведено також належним доказами позовні вимоги в частині визнання права власності на будівельні матеріали.

Відмовляючи у задоволення зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 не довели суду неможливість реалізувати своє право на спадщину в досудовому порядку. Крім того, позовні вимоги про передачу в порядку спадкування частини спадкового майна в сумісну власність відповідачів суперечить нормам ЦК України, що регулюються спадкові правовідносини.

Оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_3 право власності на спадкове майно у встановленому законом порядку не оформили, позовні вимоги про вселення, визначення порядку користування домоволодінням та земельною ділянкою, визнання права власності на частку будівельних матеріалів є похідним від визнання права власності, а тому задоволенню не підлягають.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 15 березня 2017 року рішення Володарського районного суду Донецької області від 06 грудня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками районного суду про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 та передчасність позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_3

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить рішення Володарського районного суду Донецької області від 06 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 15 березня 2017 року в частині відмови в задоволенні її зустрічного позову до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку в спадковому майні, а саме визнання права сумісної власності на 2/3 частини домоволодіння та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, визначення порядку користування цим домоволодінням те, що земельною ділянкою, вселення скасувати, передати справу в оскаржуваній частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Судові рішення не оскаржуються в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, а також в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання права власності на будівельні матеріали та в касаційному порядку не переглядаються (стаття 400 ЦПК України).

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, не визначився з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, що їх рулює, не звернув уваги на те, що нотаріус припинив видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно до вирішення справи у суді за позовом ОСОБА_1, а тому позивачі за зустрічним позовом не могли вирішити питання набуття права власності на спадкове майно у позасудовому порядку. Крім того, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 вирішили об'єднати свої частки та спільно користуватися належною їм частиною спірного домоволодіння, а тому просили визнати за ними право спільної сумісної власності саме на 2/3 частини домоволодіння без виділення часток, однак суд у порушення вимог статті 368 ЦК України незаконно відмовив їм у задоволенні вказаної вимоги.

У червні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу в якому просила визнати доводи, викладені в касаційній скарзі ОСОБА_3 необґрунтованими, а судові рішення в оскаржуваній частині залишити без змін.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що згідно із свідоцтвом про шлюб від 19 листопада 2011 року серії НОМЕР_2, виданим Приморським ВДРАЦС Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області за актовим записом № 561 було зареєстровано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер.

Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_6 є: його дружина - ОСОБА_1, його дочки від першого шлюбу: ОСОБА_5 та ОСОБА_3

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина в тому числі на жилий будинок із шлакоблоку та цегли жилою площею 56.5 кв. м літ. А-1 з надвірними побудовами: нежила прибудова А1, сараї В,К,Б, вбиральня - Г, літня кухня Д, гараж Е, підвал К/п, розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_1.

Вказане майно належало спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21 січня 2000 року р-р 168, зареєстрованого в Володарському БТІ 28 січня 2000 року за № 58.

27 липня 2012 року ОСОБА_6 набув право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,2500 га в селі Новокраснівка, Нікопольського (Володарського) району Донецької області, кадастровий номер НОМЕР_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 27 липня 2012 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 отримав в спадщину житловий будинок із шлакоблоку та цегли жилою площею 56,5 кв. м літ. А-1 (5 жилих кімнат, коридор, кухня, сіни) з надвірними побудовами: нежила прибудова А-1, сараї В, К, Б, вбиральня - Г, літня кухня Д, гараж Е, підвал К/п.

Згідно з технічним паспортом та відомостями інвентарної книги БТІ станом на 09 січня 2008 року спірне домоволодіння складалось з житлового будинку загальною площею внутрішніх приміщень 84,7 кв. м, загальна площа жилих приміщень 62,0 кв. м, жилою площею 47,5 кв. м, підсобним приміщенням 14,5 кв. м та площі приміщень які не входять в загальну 22,7 кв. м. Будинок складався із коридору, чотирьох житлових кімнат, кухні, підсобного приміщення, сіней, а також надвірними побудовами: нежилі прибудови А1-1, а-1, сараїв В, К, гаражу Е, літньої кухні Д, погребу К/п колодязю Ж та огорожею № 1. Інвентарна вартість будинку та господарських будівель не визначена.

Згідно з технічним паспортом (а. с.189-194) та відомостям інвентарної книги БТІ станом на 30 травня 2016 року спірне домоволодіння складається з житлового будинку А-1, загальною площею внутрішніх приміщень будинку 86,1 кв. м, корисна 73,3 кв. м, житловою - 47,3 кв. м допоміжна 26 кв. м, площа літніх приміщень 12,8 кв. м. Будинок складається з коридору, чотирьох житлових кімнат, кухні, санвузлу, сіней та навісу, а також надвірних побудов: нежитлова прибудова А1-1, а-1 сіней, а2-1 навісу, а1 ганку, Б-сараю, В -сіннику, Г-вбиральні, Д - літньої кухні, д1 - відкритої веранди, гаражу - Ж, ж/е - оглядової ями, К - сараю, к/п погребу, З - душу, Л - колодязю, № 1 - ворота, № 2-5 - огорожа. Інвентарна вартість домоволодіння не визначена. В технічній документації зазначено, що будівлі А1-1- нежила прибудова, Б-сарай, Ж-гараж, д1-веранда збудовані самовільно.

Згідно з довідкою Новокраснівської сільської ради Нікопольського (Володарського) району Донецької області рішенням виконкому від 26 листопада 2015 року АДРЕСА_1 перейменовано на АДРЕСА_1.

Ринкова вартість житлового будинку, що належить ОСОБА_6 в селі Новокраснівка по АДРЕСА_1 станом на 18 січня 2016 року складає 48 796,00 грн.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Право власності особи набувається на підставах, що не заборонені законом зокрема із правочинів ( частина перша статті 328 ЦК України).

За правилами частини першої статті 1268 ЦК Україниспадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно із частиною першою статті 1269 ЦК Україниспадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, для прийняття якої встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 цього Кодексу).

Частиною п'ятою статті 1268 ЦК Українивстановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, яким згідно із частиною другою статті 1220 цього Кодексу є день смерті особи.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України), а лише обмежує його право на розпорядження спадщиною.

Таким чином, ОСОБА_5 та ОСОБА_3, які вчасно звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини мають право володіти й користуватися спадковим житловим будинком, проте через відсутність реєстрації такого права обмежені у праві розпорядження належним їм майном.

На обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_3 посилалися на те, що вони позбавлені можливості отримати свідоцтво про право власності після смерті батька ОСОБА_5, оскільки ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до них та ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 15 січня 2016 року було заборонено приватному нотаріусу Маріупольського міського нотаріального округу Чичековій О .А. видавати свідоцтва про право власності після смерті ОСОБА_6 на Ѕ частини спірного домоволодіння та земельної ділянки. Вказане рішення суду є чинним та ніким не оскаржено.

Судом не враховано, що нотаріус відмовив ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у видачі свідоцтва про прийняття спадщини з підстав судової заборони видавати свідоцтва про право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_5, однак це не позбавляє їх права звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні спадковим майном шляхом вселення, а також ставити питання про визначення порядку користування таким майном.

За таких обставин суд не взяв до уваги, що ОСОБА_3 як спадкоємець першої черги після смерті батька ОСОБА_5 позбавлена будь-якого позасудового способу вирішити питання щодо оформлення спадщини. Крім того, вона вказувала на те, що ОСОБА_1 не надає правовстановлюючі документи на спірний житловий будинок та земельну ділянку, що також є перешкодою в отриманні нею свідоцтва про право власності на належну їй частку.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, у порушення вимог статей 303, 316 ЦПК України, спір по суті не вирішив, доводи сторін не перевірив, не встановив частки сторін у спадковому майні, не вирішив питання усунення перешкод у користуванні спірним майном шляхом вселення та не визначив порядок користування ним, ухвала апеляційного суду, якою залишено без змін рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, не відповідає законну та підлягає скасуванню з підстав передбачених статтею 411 ЦПК України, з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційним судом неправильно застосовано норми матеріального права при постановлені судового рішення та не встановлено обставини, від яких залежить правильне вирішення спору, а тому відповідно до статті 411 ЦПК України ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню в частині позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно, вселення та визначення порядку користування домоволодінням та земельною ділянкою з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Донецької області від 15 березня 2017 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1про визнання права власності на спадкове майно, вселення та визначення порядку користування домоволодінням та земельною ділянкою скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. І. Крат
Судді: Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило