Справа № 390/880/19
Провадження № 2/390/544/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" жовтня 2019 р. Кіровоградський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Пасічника Д. І.,

при секретарі Пікущій І.М.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Фільштейна В.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до Товариства з додатковою відповідальністю «Інтерресурси» (25014, м. Кропивницький, вул. Дарвіна, 50), про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просить стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Інтерресурси» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 20.02.2018 року по 28.12.2018 року включно в сумі 51 299,26 грн. та стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Інтерресурси» на його користь понесені судові витрати. Позовні вимоги мотивував тим, що 04 вересня 2018 року апеляційним судом Кіровоградської області инесено постанову у справі № 390/275/18 за позовом ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Інтерресурси» про скасування наказу ТДВ «Інтерресурси» № 519-к від 27.12.2017 року «Про звільнення ОСОБА_2 » та поновлення на посаді. Понровлено ОСОБА_2 на посаді слюсаря механоскладальних робіт цеху по виготовленню конвекторів ТДВ «Інтерресурси» з 01.12.2017 року, стягнуто з ТДВ «Інтерресурси» середній заробіток за час вимушеного прогулу у період перебування на безстроковій військовій службі лише за грудень 2017 року в розмірі 4500 грн. Наказом № 517-к від 17 грудня 2018 року ОСОБА_2 поновлено на роботі на посаді слюсаря механоскладальних робіт цеху по виготовленню конвекторів ТДВ «Інтерресурси». Копію наказу № 517-к від 17 грудня 2018 року отримано позивачем 28.12.2018 року. У зв`язку з вказаним, та з врахуванням вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 10 та розмірі середньоденного заробітку позивача, вважає, що на його користь слід стягнути суму середнього заробітку за період із 20 лютого 2018 року по 28 грудня 2018 року, що становить: 45977,76 грн. Компенсація за невикористану щорічну відпустку з березня 2018 року по грудень 2018 року складає: 25 д.* 212,86 грн. = 5 321,50 грн. А всього, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу станом на 28.12.2019 року становить 45 977,76 грн. + 5 321,50 грн. = 51 299,26 грн.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, про що надав письмовий відзив на позовну заяву.

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі заяви ОСОБА_2 від 03.10.2017 року, ТДВ «ІНТЕРРЕСУРСИ» видано наказ №389-к від 03.10.2017 року, згідно якого ОСОБА_2 прийнято на роботу з 04.10.2017 року до цеху по виготовленню конвекторів посаду слюсаря з механоскладальних робіт з відрядною формою оплати праці.
Згідно контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 01.12.2017 року та наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №302 від 01.12.2017 року, а також наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №88-РС від 01.12.2017, ОСОБА_2 призначено на посаду водія взводу забезпечення 2 гарматного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , того ж дня останній приступив до виконання службових обов`язків строком на 3 роки.
Наказом ТДВ «ІНТЕРРЕСУРСИ» №519-к від 27.12.2017 року, звільнено ОСОБА_2 , слюсаря механоскладальних робіт цеху по виготовленню конвекторів, 27.12.2017 року у зв`язку із вступом на військову службу (п.3 ст.36 КЗпП), а також наказано виплатити грошову компенсацію за 6 календарних днів невикористаної щорічної відпустки, за період роботи з 04.10.2017 року по 27.12.2017 року включно (підстава: контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 01.12.2017 року).
02.03.2018 року ОСОБА_2 звернувся до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «ІНТЕРРЕСУРСИ», про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 23.04.2018 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «ІНТЕРРЕСУРСИ», про скасування протиправного наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу було відмовлено.

Постановою апеляційного суду Кіровоградської області від 04.09.2018 року у цивільній справі № 390/275/18 (провадження Лс 22-ц/781/1224/18) апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 23.04.2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено, скасовано наказ ТДВ ІНТЕРРЕСУРСИ № 519-к від 27.12.2017 року Про звільнення ОСОБА_3 , зобов`язано ТДВ ІНТЕРРЕСУРСИ поновити ОСОБА_2 на посаді слюсаря механоскладальних робіт цеху по виготовленню конвекторів ТДВ ІНТЕРРЕСУРСИ; стягнуто з ТДВ ІНТЕРРЕСУРСИ на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у період перебування на безстроковій військовій службі з 01 грудня 2017 року по день видачі трудової книжки - 20 лютого 2018 року у розмірі 4 500,00 грн.

Відповідно до ст. 82 ЦПК обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

12.12.2018 року ТДВ «ІНТЕРРЕСУРСИ» на виконання постанови Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кропивницького Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області про відкриття виконавчого провадження ВП № 57749198 від 22.11.2018 року платіжним дорученням № 44093 сплатило на користь ОСОБА_2 4500,00 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу в період перебування на безстроковій військовій службі з 01.12.2017 року по день видачі трудової книжки 20.02.2018 року.

Наказом від 17.12.2018 року № 517-к Про поновлення на роботі ОСОБА_2 , ТДВ ІНТЕРРЕСУРСИ поновило ОСОБА_2 на посаді слюсаря механоскладських робіт цеху по виготовленню конвекторів та допустило його до роботи. Водночас, наказом від 17.12.2018 року № 517/1-к 3 особового складу ТДВ ІНТЕРРЕСУРСИ увільнило від роботи ОСОБА_2 , із збереженням за ним місця роботи, посади та середнього заробітку на строк дії укладеного контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 01.12.2017 року.

Як вбачається із Табелю обліку використання робочого часу за грудень 2018 року ТДВ "ІНТЕРРЕСУРСИ, розрахункової відомості організацій за грудень 2018 року, розрахункового листка за грудень 2018 року, відомості на виплату готівки № 17 за грудень 2018 року, за 9 робочих днів грудня 2018 року (з 17.12.2018 року но 28.12.2018 ОСОБА_2 нараховано заробітну плату в сумі 2 455,80 гри, та, відповідно, після утримання всіх передбачених законодавством податків та зборів на загальну суму 478,88 грн. (з яких 442,04 грн. ПДФО та 36,84 грн. - військовий збір), проведено виплату заробітної плати в сумі 1976,92 грн.

Відповідно до ст. 235 КЗпП У разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

Обчислення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.

Відповідно до п. 5 р. IV Порядку №100, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на кількість відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівникові здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячну кількість робочих днів у розрахунковому періоді.

Так, розмір середньоденного заробітку позивача складє 212, 86 грн., отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток з моменту видачі трудової книжки, тобто 20.02.2018 року по 14.12.218 року (адже з 17.12.2018 року по 28.12.2018 року відповідачем було нараховано та виплачену ОСОБА_2 заробітну плату за 9 робочих днів), що становить: лютий 2018 року 6 робочих днів * 212, 86 = 1277,16 грн.; березень 2018 року 21 робочий день * 212,86 = 4470, 06 грн.; квітень 2018 року 19 робочих днів * 212.86 = 4044,34 грн.; травень 2018 року 21 робочий день * 212,86 = 4470, 06 грн.; червень 20 робочих днів * 212,86 = 4257,20 грн.; липень 2018 року 22 робочих дні * 212,86 = 4682,92 грн.; серпень 2018 року 22 робочих дні * 212,86 = 4682,92 грн.; вересень 2018 року 20 робочих днів * 212,86 = 4257,20 грн.; жовтень 2018 року -22 робочих дні * 212,86 = 4682,92 грн.; листопад 2018 року 22 робочих дні * 212,86 = 4682,92 грн.; грудень 2018 року (з урахуванням проведених виплат відповідачем) 10 робочих днів 8 212,86 = 2128,60 грн., а всього 43636,30 грн.

Що стосується позовних вимог позивача про стягення з відповідача на його користь компенсацію за невикористану щорічну відпустку з березня 2018 року по грудень 2018 року, що складає (25 днів * 212,86 грн.) 5321.50, то суд приходить до наступного.

Державні гарантії та відносини, пов`язані з відпусткою, регулюються Конституцією України, Законом України Про відпустки, Кодексом законів про працю України, іншими законами та нормативно-правовими актами України.

Право на відпочинок кожного, хто працює, гарантовано ст. 45 Конституції України. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час.

Право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах зпідприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи.

Статтею 4 Закону України Про відпустки установлені такі види щорічних відпусток: основна відпустка та додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці; додаткова відпустка за особливий характер праці; інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи.

Отримати грошову компенсацію щорічної відпустки можливо й без звільнення з роботи. Частиною 4 ст. 24 Закону України Про відпустки та ч. 4 ст. 83 Кодексу законів про працю України передбачено, що за бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією. При цьому тривалість наданої працівникові щорічної та додаткових відпусток не повинна бути менше ніж 24 календарних дні.

Тобто, за бажанням працівника після використання ним за робочий рік, за який надається відпустка, 24 календарних днів щорічної відпустки, за решту днів невикористаної щорічної відпустки за цей же робочий рік йому може бути виплачена грошова компенсація. Якщо загальна тривалість щорічної відпустки працівника становить рівно 24 календарні компенсація за невикористані дні відпустки можлива лише при звільненні.

В даному випадку, як вбачається із довідки від 05.07.2019 року загальна тривалість щорічної відпустки ОСОБА_2 , за яким ТДВ «ІНТЕРРЕСУРСИ» зберігає місце роботи, посаду та середній заробіток на строк дії контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 01.12.2017 року, укладеного між ОСОБА_2 та міністерством оборони Украхни, становить 24 календарні дні, а відтак в цій частині позову слід відмовити.

Щодо витрат понесених позивачем на правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи в розмірі 6600 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Позивачем, в підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, надано договір про надання правової (правничої) допомоги № КР 000163/4 від 23.05.2019 року, додаткову уогоду № 1 до договору № КР 000163/4 про надання правової (правничої) допомоги від 23.05.2019 року,опис виконаних робіт (надання послуг) від 03.09.2019 року.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову інші судові витрати (на професійну правничу допомогу), пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

З врахуванням того, що такі витрати підтверджені поданими представником позивача доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що вказані судові витрати, на підставі п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Враховуючи, що позивач відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору, на підставі ч.6 ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 81, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, 235 КЗпП України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до Товариства з додатковою відповідальністю «Інтерресурси» (25014, м. Кропивницький, вул. Дарвіна, 50), про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Інтерресурси» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 20.02.2018 року по 14.12.2018 року включно в сумі 43634 грн. 30 коп.
У задоволенні решти вимог позову відмовити.
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Інтерресурси» на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6600 грн.
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Інтерресурси» на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до суду першої інстанції.

Суддя підпис
З оригіналом згідно
Суддя Кіровоградського районного суду
Кіровоградської області Д.І. Пасічник