Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 569/4291/17

провадження № 61-5889 св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 12 липня 2018 року у складі судді Гнатущенко Ю. В. та постанову Рівненського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Ковальчук Н. М., Бондаренко Н. В., Гордійчук С. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 27 липня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитну угоду, за умовами якої позичальник отримав кредит у розмірі 95 000 доларів США на строк до 23 липня 2012 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами.

31 липня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір про видачу траншу, згідно з яким банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти у розмірі 95 000 доларів США відповідно до вищевказаної кредитної угоди.

Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконував, на вимоги банку не реагував, унаслідок чого станом на 02 березня 2017 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 278 317 доларів 63 центи США, з яких: 70 815 доларів 83 центи США - заборгованість за кредитом, 75 400 доларів 23 центи США - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 132 101 долар 57 центів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором.

З урахуванням викладеного ПАТ КБ «ПриватБанк», користуючись своїм правом як кредитора вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за вищевказаним кредитним договором у розмірі 70 815 доларів 83 центи США - заборгованості за кредитом та 75 184 долари 17 центів США - заборгованості по відсотках за користування кредитом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 12 липня 2018 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 27 липня 2007 року у розмірі 146 000 доларів США, що еквівалентно 3 968 280 грн, яка складається з: 70 815 доларів 83 центи США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 75 184 долари 17 центів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 59 524 грн 20 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем належним чином взяті на себе зобов`язання за спірним кредитним договором не виконано, унаслідок чого утворилась заборгованість за цим договором, яка підлягає стягненню з останнього. Розмір кредитної заборгованості відповідає умовам договору та положенням закону.

Оформлення відповідачем довіреностей (одностороннього правочину) від 22 квітня 2013 року та 18 вересня 2015 року на реалізацію банком предмета застави, рухомого майна, після закінчення строку дії кредитного договору - 23 липня 2012 року - свідчить про визнання ОСОБА_1 наявності невиконаних зобов`язань щодо кредитного договору та вчинення ним дій в односторонньому порядку для погашення боргу. Таким чином, оскільки 09 липня 2014 року та 14 липня 2016 року було здійснено платежі на погашення заборгованості після закінчення дії кредитного договору, тому правові підстави для застосування строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем, відсутні. Банком доказів отримання відповідачем надісланого ним повідомлення від 24 жовтня 2011 року про дострокове погашення кредиту, не надано. Відповідач зазначав, що він цього повідомлення не отримував.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Рівненського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково, рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 12 липня 2018 року у частині стягнення відсотків за користування кредитом у розмірі 75 184 долари 17 центів США та стягнення судового збору у розмірі 59 524 грн 20 коп. скасовано. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по відсотках за користування кредитом за кредитним договором від 27 липня 2007 року у розмірі 45 705 доларів 10 центів США, що еквівалентно 1 242 264 грн 62 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 49 767 грн 81 коп. судового збору. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що відповідачем взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконано, унаслідок чого утворилась заборгованість за цим договором, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 . Відсотки за користування кредитом підлягають стягненню з відповідача по липень 2012 року включно, оскільки термін дії кредитного договору встановлено до 23 липня 2012 року, а їх розмір, згідно з розрахунком банку, становить 45 705 доларів 10 центів США.

ПАТ КБ «ПриватБанк» строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем, не пропущено, оскільки він переривається фактом сплати відповідачем відсотків за користування кредитом 09 липня 2014 року у розмірі 531 долар 82 центи США, а також 14 липня 2016 року у розмірі 806 доларів 12 центів США, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього на користь ПАТ КБ«ПриватБанк» 10 652 долари 08 центів США - заборгованості по кредиту, 4 339 грн 31 коп. - судових витрат, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 липня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 569/4291/17 з Рівненського районного суду Рівненської області.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У липні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року справу за зазначеним позовом призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач у довіреностях від 22 квітня 2013 року та від 18 вересня 2015 року не уповноважував банк на погашення заборгованості за спірним кредитним договором, договір застави судами досліджено не було та він відсутній у матеріалах справи.

Термін виконання кредитного договору його сторонами встановлено до 23 липня 2012 року, а строк позовної давності тривалістю 5 років, про застосування якого заявлено відповідачем. Банк з позовом до суду звернувся 16 березня 2017 року. Таким чином, заборгованість відповідача за спірним кредитним договором з урахуванням щомісячних платежів повинна розраховуватися у межах п`ятирічного строку позовної давності та становить 10 652 долари 08 центів США. Крім того, немає доказів, що 09 липня 2014 року кошти у розмірі 531 долар 82 центи США, 14 липня 2016 року у розмірі 806 доларів 12 центів США вносились особисто ОСОБА_1 . При цьому посилається на відповідні правові позиції Верховного Суду України.

Доводи особи, яка подала відзив

У серпні 2019 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подав відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на їх законність не впливають. Відповідач на виконання договору застави від 30 липня 2007 року передав банку транспортні засоби на реалізацію, що підтверджується довіреностями, які були відчужені позивачем.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

27 липня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитну угоду, за умовами якої позичальник отримав кредит у розмірі 95 000 доларів США на строк до 23 липня 2012 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами.

У пункті 6.8. кредитної угоди сторонами передбачено, що термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки (пені, штрафу), за цієї угодою встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

31 липня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір про видачу траншу, згідно з яким банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти у розмірі 95 000 доларів США відповідно до вищевказаної кредитної угоди.

Виконання зобов`язання позичальника за кредитною угодою від 27 липня 2007 року забезпечено згідно з пунктом 3.1.1 договором застави автотранспорту від 30 липня 2007 року.

ПАТ КБ«ПриватБанк» вказувало про те, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконував, на вимоги банку не реагував, унаслідок чого станом на 02 березня 2017 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 278 317 доларів 63 центи США, з яких: 70 815 доларів 83 центи США - заборгованість за кредитом, 75 400 доларів 23 центи США - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 132 101 долар 57 центів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції у нескасованій при апеляційному перегляді частині та постанова апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно частиною першою статті 526 ЦК Українизобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 1054 ЦК Українипередбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1050 ЦК Українипередбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом установлено, що згідно з пунктом 1.3. кредитної угоди термін повернення кредиту й окремих частин - траншів кредиту, встановлюється договорами про видачу траншів кредиту, а також графіками погашення кредиту, відсотків і винагороди, що є невід`ємними додатками до договорів про видачу траншів, але не пізніше 23 липня 2012 року.

Видача частин кредиту здійснюється після підписання договору про видачу траншу, на термін і на умовах, передбачених у цій угоді, а також у договорі про видачу траншу (пункти 1.1-1.3 кредитної угоди). Пунктом 6.8. цієї угоди сторони узгодили термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки: пені, штрафів тривалістю у 5 років.

Відповідно до додатку № 1 до договору про видачу траншу від 31 липня 2007 року погашення траншу кредиту і сплата відсотків за користування траншем кредиту здійснюється в сумі й у терміни відповідно до Графіка погашення кредиту відсотків і винагороди згідно таблиці Графік погашення кредиту, відсотків і винагороди, де термін повернення кредитних коштів вказаного траншу - 23 липня 2012 року, що відповідає встановленому у кредитній угоді від 27 липня 2007 року терміну повернення усієї суми кредитних коштів.

Тобто, сторонами встановлено строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням щомісячних платежів.

Згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що відповідачем взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконано, унаслідок чого утворилась заборгованість за цим договором, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що відсотки за користування кредитом підлягають стягненню з відповідача на користь банку по липень 2012 року включно, оскільки термін дії кредитного договору встановлено до 23 липня 2012 року, а їх розмір, згідно з розрахунком банку становить 45 705 доларів 10 центів США.

Апеляційний суд, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильність вирішення справи, дійшов вірного висновку про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем, не пропущено, так як відповідно до розрахунку заборгованості, наданого банком, його було перервано відповідачем шляхом сплати відсотків за користування кредитом 09 липня 2014 року у розмірі 531 долар 82 центи США, а також 14 липня 2016 року у розмірі 806 доларів 12 центів США (а.с. 6, т. 1), що спростовує доводи касаційної скарги у цій частини.

Доводи касаційної скарги про те, що вказані кошти ОСОБА_1 не вносились особисто, були предметом дослідження апеляційної скарги і не знайшли свого підтвердження.

Посилання касаційної скарги на те, що відповідач у довіреностях від 22 квітня 2013 року та від 18 вересня 2015 року не уповноважував банк на погашення заборгованості за спірним кредитним договором, на увагу не заслуговують, оскільки спростовуються умовами укладеної між сторонами угоди, згідно з якими позичальник доручає банку списувати грошові кошти для виконання зобов`язань по погашенню кредиту.

Отже, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції у нескасованій при апеляційному перегляді частині та постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 12 липня 2018 року у нескасованій при апеляційному перегляді частині та постанову Рівненського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець