Справа № 361/5515/18
Провадження № 2/361/739/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

/заочне/

27 лютого 2019 року Броварський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Селезньової Т.В., при секретарі Коваль А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бровари цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н, укладеним 03.03.2015 р., в сумі 17952,32 грн., в тому числі заборгованість за кредитом, відсотками, посилаючись на те, що позивач видав відповідачу кредит, відповідач кредит отримав, але допустив прострочення в платежах, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилась заборгованість; крім того, нараховано пеню і штрафи, мотивуючи тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 03.03.2015 р. між банком і ОСОБА_1, відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, згідно з якими клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь який момент змінити (зменшити чи збільшити) кредитний ліміт. Відповідно до умов кредитного договору позивачем було виконано свої зобов'язання, який надав відповідачу кредитні кошти у розмірі встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

Відповідач повторно не явився в судове засідання; був повідомлений належним чином, шляхом направлення йому рекомендованих листів за адресою його місця проживання, відзив на позов не подав. Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, і він не повідомив про причини неявки. Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності і про згоду на ухвалення заочного рішення. Суд, прийнявши всі заходи по виклику відповідача, вважає можливим розглянути справу заочно, згідно ст.223 та ст.280 ЦПК України.

Відповідно до анкети-заяви, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

У анкеті заяві міститься підпис відповідача про те, що він був повністю проінформований про умови кредитування в Приватбанку.

З наданих документів встановлено, що 03.03.2015 р. між позивачем і відповідачем був укладений кредитний договір № б/н, за яким кредитор надав відповідачу (позичальнику) кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з щомісячною сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі базової процентної ставки згідно умов кредитування. З виписки по картковому рахунку позичальника видно, що він користувався кредитними коштами здійснював оплату побутових послуг і товарів, знімав готівку.

З наданого розрахунку заборгованості видно, що позичальник допустив прострочення в платежах по поверненню кредиту, по сплаті відсотків. Станом на 03.07.2018 р. заборгованість складається з заборгованості за тілом кредиту 4230,56 грн., за відсотками 2303,08 грн.

Згідно ст.627 ЦК - сторони є вільними в укладанні договору. Згідно ст.638, ст..639 ЦК якщо сторони досягли домовленості і уклали договір, в якому передбачені певні зобовязання, то вони мають виконуватись і вважатись такими, що момент домовленості настав. Згідно ч.1ст.631 ЦК- строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки у відповідності з договором. Згідно ч.4 ст.631 ЦК - збіг строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору. Згідно ст.1048, ч.1 ст.1054 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів на умовах договору. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст.615 ЦК - не припустима одностороння відмова від зобовязання. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Позивач свої зобовязання за договором виконав, надав позивачу кредит. Відповідач не подав заперечень проти цього і не оспорив договір або отримання суми кредиту на вказаних умовах і в указаному розмірі.

Відповідач (позичальник) свої зобовязання за договором кредиту не виконав належним чином, допустив прострочення в платежах і заборгованість у вказаній в розрахунку сумі - в тому числі заборгованість за кредитом, за відсотками. Відповідач не оспорив дані розрахунки, не подав доказів на їх спростування повне або часткове, тому вони судом приймаються до уваги. Відповідач не оспорив факт укладення договору, умови договору, зокрема, щодо порядку та умов кредитування, процентної ставки, порядку і підстав нарахування неустойки. Тому суд дійшов висновку, що договір між сторонами укладений саме на вказаних позивачем умовах, і відповідач має заборгованість за даним договором у вказаному розмірі.

Таким чином, позивач, як сторона договору, що виконав його умови, має право вимагати від другої сторони договору (відповідача) виконання умов договору, зокрема повернення кредиту та сплати відсотків на умовах договору, згідно наданого розрахунку, який відповідачем не оспорений.

Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню 10087,62 грн., і штраф 500 грн. плюс 831,06 грн. Щодо даних позовних вимог суд дійшов наступних висновків:

Згідно ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені умовами договору або законом, зокрема сплата неустойки (п.3).

Враховуючи, що відповідач порушив строки виконання грошових зобовязань за кредитним договором, допустив прострочення у платежах, суд вважає, що, в даному випадку, позивач має право вимагати сплати неустойки відповідно до умов договору.

З розрахунку заборгованості вбачається, що позивач нарахував відповідачу штраф 500 грн. (фіксована частина) + 5 % від суми позову 831,06 грн., що становить 1331,06 грн.

Суд не вбачає передбачених законом підстав для звільнення відповідача від зобовязань по сплаті штрафу за неналежне виконання ним грошових зобовязань по поверненню кредиту і по сплаті відсотків за користування кредитом.

Перевіряючи правильність розрахунку штрафу, зокрема його процентної складової, суд виходить лише з розміру предявлених позовних вимог, які є обґрунтованими та підлягають задоволенню, зокрема виходячи з вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотків. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача штраф 500 грн.- фіксована частина, 326,68 грн. (4230,56 грн. (заборгованість за кредитом) + 2303,08 грн. (заборгованість за відсотками) х 5 %) процентна складова, всього штраф становить 826,68 грн.

З розрахунку заборгованості видно, що станом на 03.07.2018 р. позичальнику нараховано пеню в розмірі 10087,62 грн.

З представленого суду розрахунку заборгованості не можливо перевірити розмір пені та обґрунтованість її розрахунку, зокрема визначити ставку, за якою вона нарахована, за який період вона нарахована, а також на які суми простроченої заборгованості вона нараховувалась, враховуючи, що пеня згідно вимог цивільного законодавства - є неустойкою, що поточно (щоденно) нараховується на прострочену заборгованість лише по таким платежам, як кредит і проценти. В наданому розрахунку не видно, в якому розмірі нарахована пеня, і вказана у позовній заяві сума не відповідає сумам про заборгованість, вказаним в кінці розрахунку. У позові позивачем також не наведено жодних обґрунтувань щодо розміру пені, ставки за якою пеня нараховувалась , та періоду, позивач неодноразово викликався у судові засідання для надання пояснень по суті позову, але жодного разу представник позивача в судове засідання не з'явився, тому суд розглядаючи позов, виходить лише з тих обґрунтувань, які наведені у позовній заяві, і лише з поданих документів, наявних у справі. При цьому суд також виходить з того, що рішення має ґрунтуватись на доказах, і не може ґрунтуватись на припущеннях, а обовязок по доведенню позовних вимог, в тому числі по доказуванню обгрунтованості здійснених нарахувань, покладається на позивача. А сам той факт, що відповідач не подав відзиву на позов , не означає визнання відповідачем вказаних позовних вимог, що могло б звільнити позивача від обовязку доказування.

Крім того, суд враховує наступне:

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, зокрема, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України); пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). таким чином, неустойка (штраф або пеня) є санкцією за порушення боржником грошового зобовязання і є видом матеріальної відповідальності.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Тобто позивачем застосовано одночасно два види неустойки (пеню та штраф) за одне й те саме порушення умов договору несвоєчасне та не в повному обсязі виконання договірних зобов'язань. Враховуючи вищевикладене, а також відповідно до статті 549 ЦК України, згідно якої штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності (неустойки), а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення прострочення виконання грошових зобовязань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. При таких обставинах суд не вбачає підстав для покладення на відповідача одночасно зобовязання і по сплаті штрафу, і по сплаті пені, тобто за один і той самий вид порушення.

При наведених вище підставах і враховуючи закон, що регулює спірні правовідносини, а також виходячи з наведених позивачем у позовній заяві обґрунтувань і мотивування стягнення пені, розглядаючи справу лише в межах заявлених позовних вимог і на підставі лише поданих доказів, дотримуючись принципу диспозитивності і рівності сторін, суд не вбачає підстав для стягнення нарахованої позивачем пені. В цій частині у позові суд відмовляє.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню заборгованість по тілу кредиту 4230,56 грн., по відсоткам 2303,08 грн., і неустойка у вигляді штрафу 826,68 грн.

Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено 1762 грн. Позов задоволено на 41 %. Тому відшкодуванню підлягають судові витрати на 41 %, що становить 722,42 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 526, 549, 550, 611, 613,615, 627, 629, 631, 638,639, 1048, 1054 ЦК України, ст.ст. 12,13, 81, 141, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково;

стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1 (АДРЕСА_1) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (м. Київ, вул. Грушевського, 1-д, ідентифікаційний код 14360570) за кредитним договором № б/н від 03.03.2015 р. заборгованість за кредитом 4230,56 грн., по відсоткам 2303,08 грн., і неустойка у вигляді штрафу 826,68 грн., всього 7360,32 грн. і судові витрати 722,42 грн., всього стягнути 8082,74 грн. (вісім тисяч вісімдесят дві гривні 74 копійки);

в іншій частині в позові відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку він може подати протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення виготовлено 28 лютого 2019 року.

Суддя Т.В. Селезньова