Справа № 761/6686/19
Провадження № 2-з/761/105/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року суддя Шевченківського районного суду міста Києва Макаренко І.О. розглянувши заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, заінтересовані особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ангеловська Ольга Сергіївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович, товариство з обмеженою відповідальністю «УК-АЗ», приватне підприємство «Каспій», про забезпечення позову до подачі позову,

В С Т А Н О В И В:

Представник заявника звернувся до суду з вищевказаною заявою посилаючись на те, що 16 жовтня 1993 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб. З січня 2018 року взаємовідносини між подружжям погіршилися, заявник переїхала на постійне місце проживання в м. Баку. На день звернення із заявою пор забезпечення позову до подачі позову пор поділ майна подружжя шлюб не розірвана, оскільки ще триває судовий процес.

З час перебування в шлюбі, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 набули у спільну власність нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 102,40 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1; квартиру загальною площею 145 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_4; нежилі приміщення загальною площею 310,5 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_3; нежилі приміщення, загальною площею 173,1 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2; земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,12 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_5, кадастровий номер: НОМЕР_4; земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га за адресою: Київська обл., Макарівський р-н, с. Березівка, кадастровий номер: НОМЕР_3; автомобіль марки TOYOTA РRADO, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2. Окрім того, ОСОБА_3, за рахунок спільних грошових коштів із заявником, вніс до статутного капіталу ТОВ «УК-АЗ» 200000 грн, до статутного капіталу ПП «Каспій» 5000 грн. та до статутного капіталу ПП «Ільгам» 10000 грн.

В жовтні 2018 року ОСОБА_3 за домовленістю з ОСОБА_5 та ОСОБА_4, в рахунок погашення боргу, відчужив на їх користь об'єкти нерухомого майна, а саме: квартиру загальною площею 145 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_4; нежилі приміщення загальною площею 310,5 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_3; нежилі приміщення, загальною площею 173,1 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2, вивівши таким чином із спільної сумісної власності подружжя частину майна.

Такі дії ОСОБА_3 свідчать про його намір відчужити й іншу частину нерухомого майна, яка підлягає поділу між подружжям.

Заявник має намір звернутися до суду з позовом про поділ майна подружжя, яке було придбано у шлюбі.

На підставі викладеного в заяві та враховуючи, що відчуження нерухомого майна утруднить виконання можливого рішення суду, ОСОБА_1 просить суд: вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на: квартиру, загальною площею 102,40 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1; земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,12 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_5, кадастровий номер: НОМЕР_4; земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га за адресою: Київська обл., Макарівський р-н, с. Березівка, кадастровий номер: НОМЕР_3; автомобіль марки TOYOTA РRADO, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2.

Дослідивши заяву про забезпечення позову до подачі позову, суд дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч.ч. 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов'язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до п.п. 4,5,6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов'язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Майно, яке набуте подружжям за час шлюбу є спільним сумісним майном подружжя, а будь-яке відчуження такого майна може бути здійснено за наявності згоди на це іншого з подружжя. Доказів на підтвердження відчуження майна подружжя суду не надано.

Обгрунтовуючи доцільність вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно, заявником не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 здійснив відчуження майна, яке було придбане у шлюбі чи доказів намірів останнього на відчуження нерухомого майна, яке буде предметом позову про поділ майна подружжя.

З урахуванням викладено, співмірності заходів забезпечення позову з позовними вимогами, що будуть заявлені та змісту викладених обставин, доходжу висновку про відмову в задоволенні заяви про застосування заходів забезпечення позову.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 149-154, 259, 260 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, заінтересовані особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ангеловська Ольга Сергіївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович, товариство з обмеженою відповідальністю «УК-АЗ», приватне підприємство «Каспій», про забезпечення позову до подачі позову відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя