Справа № 458/323/18 Головуючий у 1 інстанції: Строна Т.Г.
Провадження № 22-ц/811/1401/18 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, за наявними у справі матеріалами, у порядку письмового провадження, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Турківського районного суду Львівської області від 17 травня 2018 року, постановлене в складі головуючого судді Строна Т.Г., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,-

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, у якому просила змінити розмір та спосіб стягуваних з останнього аліментів на неповнолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що відповідач на її користь сплачує аліменти на утримання доньки, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 200 гривень. Інших додаткових витрат на утримання дитини відповідач не несе, станом її здоров'я не цікавиться, тому забезпечувати дитину всім необхідним змушена сама. Вважає, що розмір аліментів, які сплачує відповідач, є занадто малим та не відповідає потребам дитини.

Просила суд змінити розмір стягнення аліментів з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 на її, ОСОБА_3, користь на доньку, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: стягувати аліменти в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня подачі позову, і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 17 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Вирішено змінити розмір стягнення аліментів із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на утримання доньки, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягувати із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Турка Львівської області, аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання доньки, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи із 27.03.2018 року, і до досягнення донькою повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1

Виконавчий лист, який виданий Турківським районним судом Львівської області 26.10.2015 року (справа № 458/329/15-ц, 2/458/117/2015), відкликати.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач ОСОБА_2, подавши апеляційну скаргу.

В обгрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи та із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що не спроможний платити визначений судом розмір аліментів, оскільки є інвалідом другої груп, на його утриманні перебуває нова сім'я - дружина, двоє дітей та батьки - пенсіонери. При цьому, дружина тимчасово не працює, батько - інвалід другої групи. Мотивує апеляційну скаргу також і тим, що у 2015 році позивач зверталась до суду із позовом про стягнення аліментів, в якому просила встановити розмір аліментів в розмірі 700 грн. 00 коп. Турківським районним судом Львівської області постановлено рішення, яким вирішено стягувати з відповідача аліменти в розмірі 450 грн. 00 коп. Проте, Апеляційним судом Львівської області визначено розмір аліментів в сумі 200 грн. 00 коп. Окрім цього, на думку відповідача, важливим аргументом є також і те, що відповідач значний розмір коштів витрачає на щомісячну закупку ліків для свого лікування.

Просить рішення Турківського районного суду Львівської області від 17 травня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягувати з відповідача аліменти у мінімальному розмірі, відповідно до чинного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Ураховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи окрім направлення повідомлень, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явились.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи у їх відсутності, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами, у письмовому провадженні, а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. п. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався частково.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегією суддів справа переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що розмір аліментів, які стягуються з відповідача на даний час є недостатнім для утримання дитини, оскільки дитина дорослішає, і витрати на її утримання збільшуються. При цьому суд враховував матеріальний стан платника аліментів, ОСОБА_2, наявність в нього ще двох малолітніх дітей, окрім спільної доньки з позивачкою, стан здоров'я відповідача, який є інвалідом другої групи та стан здоров'я членів його сім'ї, зокрема, що його батько також є інвалідом другої групи. Суд зважав на заперечення відповідача, та прийняв до уваги і той факт, що відповідач повторно одружився і має ще двох дітей. Враховуючи всі наведені вище обставини у їх сукупності, вважав, що позовні вимоги про зміну розміру аліментів підлягають до задоволення частково, а саме, в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Колегія суддів погоджується з таким висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 51 Конституції України, 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки), що відповідає правовому висновку, викладеному у Постанові ВСУ від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Тобто, зміна (збільшення) розміру аліментів, стягнутих раніше рішенням суду, із одночасною зміною способу стягнення аліментів зважаючи на конкретні обставини справи є допустимою, оскільки норми СК України імперативної заборони щодо цього не містять, а відповідне право сторони в такому спорі не може заперечуватися.

У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Як роз'яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Тобто, виходячи зі змісту наведених норм, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним, а зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із батьків та в інших випадках, передбачених СК України.

Колегією суддів встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає із позивачкою і перебуває на її утриманні.

Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 30 квітня 2015 року з урахуванням змін внесених апеляційним судом, що визнали сторони в суді першої інстанції, вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, в твердій грошовій сумі у розмірі 200 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з дня подачі позову - 27 березня 2015 року та до досягнення дитиною повноліття з подальшою індексацією грошової суми відповідно до закону.

Однак, з часу присудження аліментів через інфляційні процеси в Україні значно підвищилася вартість життя і прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, у зв'язку із чим раніше встановлений розмір аліментів не може забезпечити належний рівень матеріального утримання дитини, оскільки він менший ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Даних аліментів недостатньо для дитини відповідно до її нормальних життєвих потреб.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач є інвалідом другої групи з дитинства внаслідок загального захворювання. На даний час його сімейний стан змінився, він знову одружився та має на утриманні, крім спільної доньки з позивачкою, ще двоє малолітніх дітей: доньку, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, доньку, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6; проживає з батьком - пенсіонером по віку, який є інвалідом другої групи внаслідок загального захворювання безтерміново.

Наведені вище обставини підтверджуються зібраними у спераві доказами та ніким із сторін не оспорюються.

В силу ст. ст. 180,182 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Розмір стягуваних аліментів на одну дитину не повинен бути меншим за 50% прожиткового мінімуму відповідно до віку дитини.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог та правомірно вирішив стягувати з відповідача ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Проте, колегія суддів не погоджується і з висновком суду першої інстанції в частинні стягнення аліментів, починаючи з 27.03.2018 року - часу звернення з позовом в суд і до досягнення донькою повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1

Так, частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

У разі задоволення позову аліменти на дитину у зміненому розмірі будуть стягуватися від дня набрання чинності рішення суду, а не від дня пред'явлення позову. Про це роз'яснено і в п. 23 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року за № 3, де вказано, що у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

За приписами п. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 1ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ст. 376 ЦПК України (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, оскільки судом першої інстанції при ухваленні рішення частково порушено норми матеріального права, колегія суддів приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині початку стягнення аліментів, виклавши абзац третій резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Стягувати із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Турка Львівської області, аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання доньки, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття».

У відповідності до вимог ст. 268 ч. 5 абзацу 2 датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 04 березня 2019 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 374 ч.1 п.2, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Турківського районного суду Львівської області від 17 травня 2018 року слід змінити в частині початку стягнення аліментів, виклавши абзац третій резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Стягувати із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця м. Турка Львівської області, аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання доньки, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст даного судового рішення складено 04 березня 2019 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.