Постанова

Іменем України

26 червня 2019 року

м. Київ

справа № 489/6458/16-ц

провадження № 61-27598св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Ігнатенка В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Миколаївське відділення Очаківського відділу поліції Головного управління національної поліції в Миколаївській області, Миколаївська місцева прокуратура № 1, Державна казначейська служба України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 лютого 2017 року у складі головуючого-судді Тихонової Н. С. та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 30 березня 2017 року у складі колегії суддів: Козаченка М. В., Прокопчук Л. М., Царюк Л. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Миколаївського відділення Очаківського відділу поліції Головного управління національної поліції далі - ГУНП в Миколаївській області, Миколаївської місцевої прокуратури № 1, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди та майнової шкоди, пов`язаної із наданням правової допомоги адвоката.

Позовна заява мотивована тим, що 06 лютого 2015 року слідчим відділом Миколаївського РВ УМВС України в Миколаївській області, правонаступником якого є Миколаївське відділення Очаківського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області, до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про вчинення нею кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 367 КК України та розпочато досудове розслідування. 20 квітня 2015 року позивачу оголошено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 367 КК України. Крім того, під час досудового розслідування, за клопотанням прокурора, суд тимчасово відсторонив її від виконання обов`язків начальника відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Миколаївського районного управління юстиції у Миколаївській області, а в подальшому їй було вручено обвинувальний акт від 18 червня 2015 року, затверджений прокурором.

Однак вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 6 червня 2016 року позивача визнано невинуватою у вчинені зазначеного кримінального правопорушення, та повністю виправдано, у зв`язку з відсутністю в її діях складу злочину.

Позивач вважає, що внаслідок безпідставного пред`явлення обвинувачення, неправомірного перебування понад рік під слідством і судом та протиправного відсторонення від роботи, їй було заподіяно моральну шкоду.

Ураховуючи викладене, позивач просила відшкодувати моральну шкоду в розмірі 300 000 грн та майнову шкоду, пов`язану з наданням правової допомоги адвоката в сумі 80 000 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 лютого 2017 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Миколаївського відділення Очаківського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області, Миколаївської місцевої прокуратури № 1, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової шкоди, пов`язаної із наданням правової допомоги адвоката.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 лютого 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з розрахункового рахунку Державної казначейської служби України, призначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що внаслідок безпідставного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного й тривалого перебування під слідством і судом та протиправного відсторонення від роботи, позивачу заподіяно моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню державою незалежно від вини посадових і службових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду. Визначаючи розмір моральної шкоди, судом враховано принцип розумності й справедливості, характер та обсяг моральних страждань, яких зазнала позивач внаслідок незаконних дій органів досудового слідства і суду.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 30 березня 2017 року апеляційні скарги Державної казначейської служби України та прокуратури Миколаївської області відхилено, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 лютого 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та залишив судове рішення без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Державна казначейська служба України просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди, які передбачені Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а розмір моральної шкоди, визначений судом, без урахування засад та виваженості і не відповідає характеру немайнових втрат та обсягу моральних страждань.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та зупинено виконання рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 лютого 2017 року та ухвали Апеляційного суду Миколаївської області від 30 березня 2017 року.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

18 травня 2018 року справу № 489/6458/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Миколаївського відділення Очаківського відділу поліції Головного управління національної поліції далі - ГУНП в Миколаївській області, Миколаївської місцевої прокуратури № 1, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди та майнової шкоди, пов`язаної із наданням правової допомоги адвоката передано до Верховного Суду.

Станом на час розгляду справи Верховним Судом відзив на касаційну скаргу не надходив.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки вони ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Фактичні обставини справи встановлені судами

Суди встановили, що 18 листопада 2014 року ОСОБА_1 , діючи як начальник відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Миколаївського районного управління юстиції у Миколаївській області, розглянула заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і надані до них документи, та прийняла рішення про державну реєстрацію за останніми права власності на земельні ділянки на території Криничанської сільської ради. Також вона провела державну реєстрацію цих земель і видала вказаним особам свідоцтва про право власності на ці земельні ділянки.

06 лютого 2015 року Миколаївським РВ УМВС України, правонаступником якого є Миколаївське відділення Очаківського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області, до Єдиного реєстру досудового розслідування (далі - ЄДРР) були внесені відомості за № 0000003 про вчинення кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 367 КК України, та розпочато досудове розслідування.

У ЄДРР зазначено, що службовими особами реєстраційної служби Миколаївського РУЮ, внаслідок неналежного виконання службових обов`язків, допущено незаконне вилучення двох земельних ділянок, розташованих в межах території Криничанської сільської ради Миколаївського району, площею 1,2644 та 11,2660 га, загальною вартістю 241 848,84 грн, з державної власності та подальшу їх передачу у приватну власність ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , чим спричинено тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам.

Органом, що здійснював процесуальне керівництво досудовим розслідуванням по кримінальному провадженню № 0000003 від 06 лютого 2015 року, була прокуратура Миколаївського району Миколаївської області, правонаступником якої є Миколаївська місцева прокуратура №1 у системі прокуратури Миколаївської області.

20 квітня 2015 року слідчий СВ Миколаївського РВ УМВС України вручив ОСОБА_1 повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 367 КК України, а саме: неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним державним інтересам у вигляді завдання шкоди в розмірі 241 848,84 грн.

В подальшому прокурором було подано до суду клопотання про застосування до позивача заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді її відсторонення від посади строком на 2 місяці.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 15 травня 2015 року позивача було відсторонено від займаної посади строком на 2 місяці (до 20 червня 2015 року). На виконання цієї ухвали суду, наказом Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 20 травня 2015 року №525/03 позивача було відсторонено від посади начальника відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Миколаївського районного управління юстиції у Миколаївській області до 20 червня 2015 року.

Крім того, наказом начальника Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 5 червня 2015 року ОСОБА_1 оголошено догану. Однак постановою Одеського Апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2015 року вказаний наказ скасовано.

Наказом начальника Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 27 листопада 2015 року позивача звільнено з посади начальника відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Миколаївського районного управління юстиції, в порядку переведення до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, згідно пункту 5 частини першої статті 36 КЗпП України.

Надалі 19 червня 2015 року прокурором прокуратури Миколаївського району у Миколаївській області було затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_1 , згідно якого вона скоїла кримінальне правопорушення, передбачене частиною другою статті 367 КК України (службову недбалість), а саме неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом державним інтересам у виді завдання шкоди в розмірі 424 717,08 грн.

Однак, вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 6 червня 2016 року ОСОБА_1 визнано невинуватою у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 367 КК України та виправдано.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди і відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Разом з тим згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Згідно із пунктом 1 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає в тому числі і у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Частинами п`ятою та шостою статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Задовольняючи частково позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про наявність підстав для відшкодування шкоди в порядку, визначеному Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Визначаючи розмір моральної шкоди, суди виходили із засад розумності, виваженості та справедливості. При цьому врахували тривалість незаконного перебування під слідством та судом, що мало для неї негативні наслідки та суттєво вплинуло на її психоемоційний стан, глибину душевних страждань.

Доводи касаційної скарги не свідчать про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення першої та апеляційної інстанції - без змін.

З урахуванням того, що касаційну скаргу залишено без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, на підставі частини третьої статті 436 ЦПК України, колегія суддів поновлює виконання рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 лютого 2017 року та ухвали Апеляційного суду Миколаївської області від 30 березня 2017 року.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 30 березня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 лютого 2017 року та ухвали Апеляційного суду Миколаївської області від 30 березня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко