Справа № 205/8011/18
Провадження № 2/211/1237/19
У Х В А Л А

29 листопада 2019 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Н.О. Сарат

при секретареві Зоріній С.М.

без участі сторін по справі, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

встановив:

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

До суду надійшла заява позивача про забезпечення позову, відповідно до якої позивач просить суд до набрання законної сили рішенням суду по цивільній справі № 205/8011/18, накласти заборону (арешт) на майно, що належить на праві власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , в межах пред`явленої до стягнення суми, у розмірі 570 684 (п`ятсот сімдесят тисяч шістсот вісімдесят чотири) гривень, 53 коп. В обгрунтування клопотання зазначено, що перебуваючи в провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, позивачем була подана заява про накладення арешту на квартиру та транспортний засіб, які перебували у власності Відповідача, 02.11.2018р., Ухвалою Ленінського районного у м. Дніпропетровська, було накладено заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на підставі Свідоцтва про право на спадщину, НОМЕР_2 , 05.08.2011 р., виданого вертою криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі №1966 та накладено арешт на транспортний засіб, а саме: автомобіль марки MERCEDES-BENZ, державний номер: НОМЕР_3 , дата реєстрації від 16.05.2017, іель 815, 1999 року випуску, що належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , але Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28.02.2019р., даний арешт було скасовано, після чого вказане майно було відчужено Відповідачем. Станом на сьогоднішній день, минуло майже рік, відповідач ОСОБА_2 , жодних направлених на відшкодування завданих позивачу збитків не вживав, на зв`язок з зивачем не виходить, більш того дав зрозуміти, що він не збирається цього робити і в подальшому. Відповідачем здійснюються дії, які лише затягують судовий процес. Згідно із висновком експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку, в зв`язку з аварійними пошкодженнями, заподіяними автомобілю Mercedes- Benz ATEGO, реєстраційний номер: НОМЕР_4 , сума збитків ричинених позивачу склала - 566 684 (п`ятсот шістдесят шість тисяч шістсот лмдесят чотири) гривень 53 копійки. Тобто завдані позивачу збитки є значними.

Сторони надали заяви про проведення судового засідання без їх участі, представник позивача наполягала на забезпеченні позову, а представник відповідача заперечувала.

Надала письмові заперечення згідно яких відповідач вважає, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нерухоме майно та рухоме майно ОСОБА_2 не містить жодних обґрунтувань щодо відсутності гарантій виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Не має обґрунтування, як у необхідності застосування заходів забезпечення позову, так і необхідності застосування саме такого виду забезпечення позову як накладення арешту на все майно Відповідача, а має лише посилання щодо існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, без належного обґрунтування того, яким чином невжиття заходів забезпечення саме таким шляхом може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Крім того, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд повинен перевірити: наявність зв`язку між конкретним заходом та обґрунтувати, що саме такий захід може забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; ймовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; співмірність заявленого виду забезпечення позову із позовними вимогами; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасником судового процесу; розумність, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову. Відповідно до п.5.6.1 Інструкції про проведення виконавчих дій арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмеженні права користування майном або його вилученні в боржника та передачі на зберігання іншим особам, і що застосування саме такого засобу забезпечення позову як арешт - позивачем належним чином не вмотивовано, і може призвести до безпідставної заборони користуватись майном та передачу його іншим особам, що є обмеженням права власності, а також і права користування житлом як відповідача, так і можливо інших мешканців квартири, як що такі є. В даному конкретному випадку, стороною Відповідача, взагалі не конкретизовано на яке саме майно Вдповідача необхідно накласти арешт, вартість даного майна, тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріли справи, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Згідно частин 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексузаходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (частини 1,2 статті 150 ЦПК України).

Пунктом 1 частини 1статті 150 ЦПК Українивизначено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Пунктом 4Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»(далі Постанова) судам роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 N9, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Дотримуючись означених вимог закону суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви, оскільки до заяви не додано належних та допустимих доказів факту належності будь-якого майна, на час подання відповідної заяви, відповідачам, що виключає можливість накладення арешту. Крім того, позивачем не подано даказів, що відповідач вчиняє будь-які дії з підготовки чи проведення відчуження майна та якого саме, на яке саме майно накласти арешт невідомо, його співмірність позовним вимогам визначити неможливо. Оскільки заявником ОСОБА_1 не надано доказів існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, не зазначено перелік майна та його вартість, фактично виключена можливість для винесення законної ухвали, щодо забезпечення позову, шляхом обраним відповідачем.

Враховуючи викладене та норми законодавства, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову ґрунтується лише на необґрунтованих припущеннях, не вмотивована та не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 151 -153 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до апеляційної інстанції через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Н. О. Сарат