ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8517/19 Справа № 199/3764/18 Суддя у 1-й інстанції - Якименко Л. Г. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_1 на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 12 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2018 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до ФОП ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, мотивуючи його тим, що 28 липня 2017 року ОСОБА_5 , перебуваючи у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 , під час виконання своїх трудових обов`язків, керуючи технічно справним автобусом "BOVA FHD 12/80", реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_1 , скоїв зіткнення з автомобілем «FORD-FOKUS», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 .

Зазначали, що внаслідок вказаної ДТП ОСОБА_6 отримав численні тілесні ушкодження, від яких настала його смерть.

Вказували, що вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 04 січня 2018 року ОСОБА_5 був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та йому було призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Посилаючись на те, що смертю ОСОБА_6 їм спричинена колосальна моральна шкода, вона зазнали сильних душевних страждань, відчувають душевну біль та горе, а тому просили суд ухвалити рішення, яким стягнути з ФОП ОСОБА_1 у рахунок відшкодування завданої їм смертю сина та чоловіка моральної шкоди по 100.000 грн.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 12 лютого 2019 року позовні вимоги задоволені. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що він може сплатити кожному з позивачів по 20.000 грн., оскільки має скрутне матеріальне становище у зв`язку з хворобою дружини, вказував, що до участі у справі не залучено ОСОБА_5 , а вироком з нього вже було стягнуто у рахунок відшкодування моральної шкоди 200.000 грн.

Правом на надання відзиву позивачі не скористалась.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом і підтверджується матеріалам справи, що 28 липня 2017 року ОСОБА_5 , перебуваючи у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 , виконуючи свої трудові обов`язки, передбачені трудовим договором від 19 липня 2017 року, а саме роботу водія, керуючи технічно справним автобусом моделі «BOVA FHD 12.80», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 , здійснював рейс по маршруту «Скадовськ-Москва». Близько 13 годин 40 хвилин на 370 км+500м автошляху «Харьків-Сімферополь», що є територією Михайлівського району Запорізької області, ОСОБА_5 , грубо порушуючи Правила безпеки дорожнього руху, в умовах недостатньої видимості, пов`язаної із задимленням місцевості внаслідок горіння стерні на полі, не вибрав безпечної швидкості руху у межах видимості дороги та при виникненні небезпеки для руху не вжив заходів для зменшення швидкості руху, скоїв зіткнення з попутним автомобілем марки «FORD-FOKUS», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 отримав численні тілесні ушкодження, від яких настала його смерть.

Транспортний засіб, яким керував ОСОБА_6 під час ДТП - автомобіль «FORD-FOKUS», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та який належав йому на праві власності, був фізично знищений (т.1 а.с.9-12).

Вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 04 січня 2018 року ОСОБА_5 був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та йому було призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Позивачка ОСОБА_2 та загиблий ОСОБА_6 перебували у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 23 грудня 1978 року Амур-Нижньодніпровським відділом РАЦС м.Дніпропетровська, актовий запис №199 (т.1 а.с.16).

Загиблий ОСОБА_6 був рідним сином позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 28 травня 1955 року, виданим Кіровським бюро РАЦС м.Дніпропетровська, актовий запис №411 (т.1 а.с.15).

ОСОБА_2 у зв`язку із загибеллю чоловіка зазнала душевного болю, страждань та переживань.

Батьки загиблого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які є людьми похилого віку, у зв`язку зі смертю єдиного сина, який їх утримував, постійно допомагав та активно приймав участі у їх житті, також зазнали душевного болю, моральних страждань та переживань.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 суд виходив з їх доведеності та обґрунтованості, та з врахуванням конкретних обставин справи вважав за можливе стягнути з відповідача по 100.000 грн. на користь кожного з позивачів у рахунок відшкодування завданої їм моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Положенням ч.2 статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам які проживали з нею сім`єю.

Згідно зі статтями 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Право на звернення до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, виникає у зв`язку з настанням певних подій: каліцтва, ушкодження здоров`я або смерті фізичної особи.

Оскільки судом встановлено, що позивачі є дружиною та батьками померлого, то вони мають право на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (статті 1167 ЦК України ).

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної чи юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної чи юридичної особи, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Визначення моральної шкоди та розмір її відшкодування регулюється статтею 23 ЦК України.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправної поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статті 1166 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно роз`яснень, наданих у пунктах 5,9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, суд першої інстанції врахував глибину душевних страждань, психологічного та емоційного стану позивачів, звернув увагу на те, що внаслідок ДТП, яка сталась 28 липня 2017 року, позивачі втратили близьку людину - чоловіка та сина, в той же час суд першої інстанції, з урахуванням конкретних обставин справи, беручи до уваги, що відповідач є роботодавцем винуватця ДТП, внаслідок якої помер ОСОБА_6 , врахував глибину емоційних переживань позивачів та, виходячи з засад розумності, виваженості і справедливості, дійшов висновку про стягнення на їх користь моральної шкоди у розмірі 100.000 грн.

Колегія суддів звертає увагу на те, що моральна шкода позивачам завдана смертю їх сина та чоловіка, що спричинило та буде спричиняти протягом усього життя душевні страждання; зазначені обставини істотно змінюють життя позивачів, тягнуть за собою зараз та потягнуть у подальшому з віком додаткові зусилля з їх боку на організацію свого життя та матеріальне його забезпечення. Відновити становище, яке існувало до смерті ОСОБА_6 у житті позивачів не можливо, а тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 стосовно його скрутного матеріального становища у зв`язку з хворобою дружини колегією суддів відхиляються.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 04 січня 2018 року з нього було стягнуто 200.000 грн. у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, до уваги не приймаються, оскільки даним вироком вказану суму було стягнуто з нього виключно на користь сина загиблого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 .

Посилання апеляційної скарги стосовно не залучення у якості третьої особи винуватця ДТП ОСОБА_5 не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду, оскільки саме юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Рішення ухвалене з урахуванням загальних засад цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України): справедливості, добросовісності та розумності, та доводи апеляційної скарги цього не спростовують.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 12 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.