Ухвала

Іменем України

18 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 758/820/19

провадження № 61-20124ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Курило В. П.,

розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дрозд Ірини Владиславівни на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 03 липня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 100 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21 січня 2019 року складає 2 798 083,20 грн.

Разом із позовною заявою ОСОБА_2 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на майно ОСОБА_1 , яке належить їй на праві власності, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , об`єкт житлової нерухомості, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, загальною площею 52,9 кв. м, житловою площею 28,5 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; домоволодіння, реєстраційний номер майна: 18100824, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 площа земельної ділянки 2 028 кв. м; номер запису 42-41292 в книзі 149; нежитлові приміщення з № 1 по № 5 (групи приміщень № 22 ) (в літ. «А»), загальною площею 50,8 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер майна 37386063.

Заява мотивована тим, що 30 листопада 2017 року між ним та ОСОБА_1 було укладено договір позики на суму 100 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21 січня 2019 року становить 2 798 083,20 грн, строком повернення грошових коштів у розписці зазначено 19 січня 2018 року, проте, станом на 21 січня 2019 року відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення грошових коштів не виконала. ОСОБА_1 всіма можливими способами ухиляється від виконання своїх зобов`язань, ігнорує його заяви щодо повернення суми позики та при особистих зустрічах відмовляється виконати належним чином свої грошові зобов`язання.

Подільський районний суд м. Києва ухвалою від 03 липня 2019 року заяву задовольнив. Наклав арешт на майно ОСОБА_1 , яке належить їй на праві власності, а саме на: квартиру АДРЕСА_1 , об`єкт житлової нерухомості, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, загальною площею 52,9 кв. м, житловою площею 28,5 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; домоволодіння, реєстраційний номер майна: 18100824, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 площа земельної ділянки 2 028 кв. м; номер запису 42-41292 в книзі 149; нежитлові приміщення з № 1 по № 5 (групи приміщень № 22 ) (в літ. «А»), загальною площею 50,8 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер майна 37386063.

Ухвала суду мотивована тим, що обставини, на які послався заявник, дають підстави вважати, що у разі невжиття заходів забезпечення позову та в разі задоволення позову виконання можливого рішення суду може бути утрудненим або неможливим.

Київський апеляційний суд постановою від 02 жовтня 2019 року ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 03 липня 2019 року в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_5 скасував та в цій частині ухвалив нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовив. В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишив без змін.

Апеляційний суд скасовуючи ухвалу суду першої інстанції в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_5 виходив з того, що суд першої інстанції, маючи відповідні письмові підтвердження щодо наявності іпотечного обтяження на вказану квартиру, не пересвідчився про те, чи не буде перешкоджати вжитий судом захід забезпечення позову реалізації прав іпотекодержателя ОСОБА_3 за договором позики грошових коштів, задоволенню його вимог в частині звернення стягнення на вказане майно. Вжиті судом заходи забезпечення позову в нескасованій частині в повній мірі відповідають заявленим позовним вимогам та зможуть забезпечити виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову в межах заявлених позовних вимог і сприяють ефективному захисту або поновленню майнового права позивача, за захистом якого він звернувся до суду.

08 листопада 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Дрозд І. В. подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 03 липня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року з пропуском строку на касаційне оскарження.

Представником ОСОБА_1 - адвокатом Дрозд І. В. в касаційній скарзі зазначено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень з посиланням на те, що оскаржувана постанова апеляційного суду була отримана заявником 11 жовтня 2019 року, на підтвердження наведеного надано копію поштового конверту зі штрихкодовим ідентифікатором 521 та витяг з сайту «Укрпошта».

Відповідно до статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Доводи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження ухвалених у цій справі судових рішень та надані матеріали свідчать про поважність причин пропуску цього строку та наявність підстав для його поновлення.

В касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Дрозд І. В. просила скасувати ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 03 липня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року в частині накладення арешту на майно ОСОБА_1 , яке належить їй на праві власності, а саме на: домоволодіння, реєстраційний номер майна: 18100824, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 площа земельної ділянки 2 028 кв. м; номер запису 42-41292 в книзі 149; нежитлові приміщення з № 1 по № 5 (групи приміщень № 22 ) (в літ. «А»), загальною площею 50,8 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер майна 37386063, і ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції обмежився лише посиланням на загальні норми процесуального права та на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 100 000 доларів США, що не може бути належним обґрунтуванням того, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду. Висновки суду першої інстанції є необґрунтованими, оскільки матеріали справи не містять доказів щодо звернення позивача до відповідача з досудовим врегулюванням спору, а також доказів будь-яких дій відповідача, що підтверджують реальну загрозу невиконання ним рішення суду. Суд апеляційної інстанції своїми висновками та обґрунтуваннями фактично перейшов до вирішення спору по суті, оскільки питання існування чи відсутності заборгованості відповідача, в тому числі її розміру, має вирішуватися при розгляді самої справи про стягнення заборгованості в суді першої інстанції з урахуванням доказів всіх учасників справи. Судами першої та апеляційної інстанцій належним чином не були досліджені всі докази та обставини при застосування заходів забезпечення позову, чим було порушено вимоги статей 10-13, 76-81, 263 ЦПК України.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 1 частини першої, частиною третьою статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову в частині накладення арешту на майно ОСОБА_1 , яке належить їй на праві власності, а саме на: домоволодіння, реєстраційний номер майна: 18100824, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 площа земельної ділянки 2 028 кв. м; номер запису 42-41292 в книзі 149; нежитлові приміщення з № 1 по № 5 (групи приміщень № 22 ) (в літ. «А»), загальною площею 50,8 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер майна 37386063, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що вжиті судом заходи забезпечення позову в повній мірі відповідають заявленим позовним вимогам, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга не містить аргументів порушення прав заявника оскаржуваними судовими рішеннями. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до їх скасування судом або протягом строків, встановлених статтею 158 ЦПК України.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Аргументи касаційної скарги не спростовують висновків судів, правильне застосовування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень.

Відповідно до частини п`ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтею 390, пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Дрозд Ірини Владиславівни про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.

Поновити представнику ОСОБА_1 - адвокату Дрозд Ірині Владиславівні строк на касаційне оскарження ухвали Подільського районного суду м. Києва від 03 липня 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Дрозд Ірини Владиславівни на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 03 липня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. П. Курило