ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 645/3161/16-ц

Провадження № 22-ц/818/3197/19

10 грудня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого Сащенко І.С.

суддів: Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря - Іманвердізаде А.А.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа - ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 16 квітня 2019 року (суддя Сілантьєва Е. Є.)

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

У червні 2016 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на його користь заборгованість за Кредитним договором №010-2/07-01-0032-08 від 16.01.2008 року в сумі 22 419,59 доларів США (що в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 587 006,65 гривень), яка складається із заборгованості: 20 397,93 доларів США (що в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 534 074,02 гривень) - заборгованість за кредитом; 2 021,66 доларів США (в еквіваленті за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 52 932,63 гривень) - заборгованість за відсотками.

В обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що 16 січня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №010-2/07-01-0032-08. Відповідно до ч. 1. Кредитного договору Позичальнику надано кредит в сумі 40 350,00 дол. США., строком по 10.01.2023 року. Процентна ставка за користування кредитом складає 13 % річних. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_2 був укладений Договір поруки № 07-01-5/4-08 від 16.01.2008 року, відповідно до умов якого, Поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання перед Банком відповідати по зобов`язанням Позичальника, які виникають з умов Кредитного договору, в повному обсязі. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_3 укладений Договір поруки № 07-01-5/2-08 від 16.01.2008 року, відповідно до умов якого, Поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання перед Банком відповідати по зобов`язанням Позичальника, які виникають з умов Кредитного договору, в повному обсязі. Позичальник не виконує взятих на себе зобов`язань перед Банком за кредитним договором, не погашає належним чином щомісячно, відповідно до умов кредитного договору заборгованість за кредитним договором. Позичальнику та Поручителям були направлені вимоги (за вих. №114-0-0-00/15-59417 від 17.12.2015 року, №114-0-0-00/15-59419 від 17.12.2015р., вих. №114-0-0-00/15-59419 від 17.12.2015р.) стосовно дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором та вимоги про виконання грошових зобов`язань за договорами поруки, однак вимоги були проігноровані, а заборгованість повернуто так і не було.

Справа розглянута за відсутності сторін.

Рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 16 квітня 2019 року позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», заборгованість за Кредитним договором в сумі 22 419,59 доларів США, яка складається із заборгованості: 20 397,93 доларів США - заборгованість за кредитом; 2 021,66 доларів США - заборгованість за відсотками. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_4 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у позові відмовити в повному обсязі.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що позовна заява не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України та подана особою, яка не мала права її підписувати. Вважає, що зазначені правочини були вчинені під впливом омани зі сторони банку щодо валюти кредитування, розміру платежів за кредитом та підлягають визнанню недійсними.

Правом на надання відзиву інші учасники справи не скористались.

В судове засідання апеляційного суду учасники процесу не з`явилися, судом направлялись судові повістки-повідомлення на адреси, зазначені в позовній заяві та апеляційній скарзі.

Судова повістка про розгляд справи вручена представнику банку.

Судові повістки-повідомлення іншим учасниками справи повернулись із відмітками «Адресат відсутній».

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р., (Judgement of ECHR of 16 December 1992 De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253- В).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особі (справа «Скопелліті проти Італії» від 23 листопада 1993 року), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа «Папахелас проти Греції» від 25 березня 1999 року).

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02 вересня 2010 року, «Смірнова проти України» від 08 листопада 2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02 листопада 2006 року, «Літоселігіс Проти Греції» від 05 лютого 2004 року та інші).

Отже, з урахуванням наведеного вище, колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутність всіх учасників процесу.

Вислухавши доповідь судді, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі несуть солідарну відповідальність за порушення виконання зобов`язання, а тому сума заборгованості підлягає стягненню на користь позивача.

Колегія суддів з таким висновком погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Встановлено, що 16.01.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», назву якого згідно п. 1.3. Статуту змінено на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладено Генеральну кредитну угоду № 07-01-5-08, відповідно до умов якої Кредитор зобов`язується надавати Позичальникам кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених у кредитних договорах, укладених у рамках цієї Угоди. Загальний розмір позичкової заборгованості Позичальників за наданими в рамках даної Угоди Кредитами не повинен перевищувати суми 80700,00 доларів США. Термін дії Угоди - по 10.01.2023 року.

Пунктом 2.2. Генеральної кредитної угоди передбачено, що в рамках цієї Угоди на підставі додатково укладених кредитних договорів Позичальникам можуть відкриватись невідновлювальні кредитні лінії в іноземній валюті на зазначених в цьому пункті умовах. Строк надання кредиту: в межах терміну дії цієї Угоди.

16 січня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», назву якого змінено на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується витягом зі Статуту та ОСОБА_1 укладений Кредитний договір №010-2/07-01-0032-08, укладений у відповідності до Генеральної кредитної угоди №07-01-5-08 від 16.01.2008 р. Відповідно до ч. 1. Кредитного договору Позичальнику надано кредит в сумі 40 350,00 дол. США., строком по 10.01.2023 року. Процентна ставка за користування кредитом складає 13 % річних.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_3 укладений Договір поруки № 07-01-5/2-08 від 16.01.2008 року відповідно до умов якого, Поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання перед Банком відповідати по зобов`язанням Позичальника, які виникають з умов Кредитного договору, в повному обсязі.

16.01.2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 укладено Договір поруки № 07-01-5/4-08, відповідно до п. 1.2 якого Поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання перед Банком відповідати по зобов`язанням Боржника - ОСОБА_1 , які виникають з умов вказаної вище Генеральної кредитної угоди та кожного з Кредитних договорів, укладених у відповідності до Генеральної кредитної угоди.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Таким чином, порука є способом забезпечення виконання зобов`язання (як правило, грошового).

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Взяті на себе зобов`язання позичальник належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором №010-2/07-01-0032-08 від 16.01.2008 року в сумі 22419,59 доларів США, з яких: 20 397,93 доларів США - заборгованість за кредитом; 2021,66 доларів США - заборгованість за відсотками, що підтверджується відповідними розрахунками.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за Кредитним договором та задовольнив позовні вимоги.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що вказані правочини було вчинено під впливом омани з боку банку щодо валюти кредитування, розміру платежів за кредитом тощо; умови кредитного договору є несправедливими, що є підставою вважати договори недійсними, висновків суду не спростовує.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.2 ст. 78, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до суду першої інстанції подавались клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи та судової бухгалтерсько-економічної експертиз. При цьому у зв`язку із неявкою в судові засідання, вказані клопотання було залишено без розгляду.

Клопотання про проведення судової експертизи з метою підтвердження того, що позичальник, укладаючи кредитний договір, був введений в оману при отриманні кредитних послуг в суді апеляційної інстанції ні апелянтом, ні іншими учасниками справи не заявлялось.

Посилання ОСОБА_4 на рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не може бути прийнято судовою колегією на спростування висновків суду першої інстанції, оскільки відносини, що склалися між сторонами є аналогічними на думку апелянта, не підтверджуються жодними доказами. Зокрема, із наведеного рішення вбачається, що абсолютне подорожчання кредиту було встановлено експертним дослідженням, та при цьому про це не було зазначено в договорі.

Натомість у додатку до кредитного договору, з яким був ознайомлений позичальник та отримав його копію, про що свідчить його підпис, вказана реальна процентна ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту.

Крім того, вимоги про визнання правочинів чи окремих положень договорів не заявлялись та не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Не можуть бути прийняті до уваги і доводи апеляційної скарги про невідповідність позовної заяви вимогам ЦПК України в редакції 03.10.2017 року, які набули чинності 15.12.2017 року, оскільки позовна заява була подана до суду у червні 2016 року та перевірена на відповідність вимогам 119-120 ЦПК України в попередній його редакції.

Також безпідставними є і доводи ОСОБА_4 про відсутність у особи, яка підписала позовну заяву, відповідних повноважень, оскільки особа, якою видана дана довіреність не значиться керівником підприємства.

Частиною 1 ст.237 ЦК передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Згідно з ч.3 цієї ж статті представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, передбачених актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Згідно ч.1 ст.246 ЦК України довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами, та скріплюється печаткою цієї юридичної особи.

За приписами ч.4 ст.245 ЦК України довіреність, що видається у порядку передоручення, підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, встановлених частиною четвертою цієї статті.

Із матеріалів справи вбачається, що довіреність на представлення інтересів банку, видана 23.10.2014 року та посвідчена приватним нотаріусом Мельник Н.О. При цьому правоздатність та дієздатність ПАТ Райффайзен Банк Аваль» і повноваження представників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 перевірено.

З огляду на викладене, підстави вважати що особи, якими було видано вказану довіреність, не мали на це права, у суду відсутні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги, матеріали справи, зміст оскаржуваного судового рішення не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 5 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, №23, ЄСПЛ, від 18 липня 2007 року).

За приписами ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 16 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 грудня 2019 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І.Овсяннікова

І.П. Коваленко