справа № 278/2237/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 березня 2019 року м. Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Грубіяна Є.О., за участю секретаря Журиної А.В., розглянув цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину,
Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, яким просила визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідчені Другою Житомирською державною нотаріальною конторою 4.04.2007 року та видані на ім'я ОСОБА_2 за реєстром №3-430, ОСОБА_3 за реєстром № 3-431 та ОСОБА_5 за реєстром №3-432.
В обґрунтування позову його автор зазначила, що у свідоцтвах про право на спадщину за законом відповідачів допущено суттєве порушення закону, спадкова маса визначена невірно.
Представник позивача просив розглядати справу без її участі та без участі позивача, позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідачі, будучи належним чином повідомленими, в судове засідання не з'явилися, причин неявки суду не повідомили, відзиву на позов не подали.
Отже, зважаючи на те, що відповідачі не з'явилися у судове засідання без повідомлення причин, не подали відзивів, та враховуючи той факт, що позивач не заперечує проти заочного порядку розгляду, суд вважає за можливе провести слухання справи відповідно до положень ст.ст. 280-281 ЦПК України.
Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійнювалось, що відповідає правилам, встановленим реченням другим ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідно ним правовідносини.
12.09.1985 року помер ОСОБА_6, після смерті якого відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом 17.03.1987 року та зареєстрованого в реєстрі №718, спадкоємцем майна значиться ОСОБА_7.
Відповідно до вказаного свідоцтва, спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з 1/2 частини житлового будинку, розташованого в с. Буки Житомирського району Житомирської області, яка належала померлому на підставі довідки Буківської сільської ради №46 від 13.03.1987 року. Жила площа вказаного будинку - 48 кв. м.
В другій частині цього будинку з 1977 року по даний час проживає позивач зі своєю сім'єю.
23.06.1994 року помер ОСОБА_8. Після смерті останнього його спадкоємцями стали відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5, кожен з яких 24.04.2007 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом.
Так, відподідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Другої Житомирської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 від 4.04.2007 року, зареєстрованому в реєстрі №3-430 спадкоємицею 1/3 частки майна ОСОБА_8 є його дружина ОСОБА_2 Спадкове майно, на яке в указаній частці видане це свідоцтво, складається з 1/2 частини житлового будинку, розташованого в с. Буки Житомирського району Житомирської області, вул. Квіткова, 30. Житловий будинок дерев'яний, обкладений цеглою, загальною площею 115, 7 кв. м., в тому числі жилою 52,6 кв. м.
Аналогічні свідоцтва про право на спадщину за законом від 4.04.2007 року, посвідчені державним нотаріусом Другої Житомирської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 та зареєстровані за №3-431 та №3-432, видані на ім'я решти відповідачів - ОСОБА_3 та ОСОБА_5 відповідно.
Відтак, в зазначених свідоцтвах про право на спадщину невірно вказана спадкова маса, оскільки відповідно до попереднього свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.03.1987 року, яку отримав ОСОБА_8, розмір спадщини складався з 1/2 частини згадуваного житлового будинку площею 48 кв. м.
Право власності позивача на 1/2 житлового будинку, розташованого в с. Буки Житомирського району Житомирської області, вул. Квіткова, 30, визначено як таке, що його отримала остання в порядку спадкування після смерті свого чоловіка.
Рішенням виконавчого комітету Буківської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 17.04.2018 року позивачу надано дозвіл на добудову до житлового будинку, а саме - кухні та санвузлу.

Після вказаної добудови ОСОБА_1 мала намір документально оформити право власності на належну їй частину житлового будинку, але дізналась про те, що відповідачі незаконно оформили право власності на весь житловий будинок, в тому числі на належну їй 1/2 частину.

Правовідносини, що склались між сторонами в даній справі, врегульовані наступними положеннями норм матеріального закону.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справу на засадах змагальності сторін в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частино 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 328 ЦПК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

У відповідності до ч. 1 ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Враховуючи, що відповідачі не мали права на спадкування 1/2 частини житлового будинку, розташованого в с. Буки Житомирського району Житомирської області, вул. Квіткова, 30, яка належить позивачу, свідоцтва про право власності від 4.04.2007 року слід визнати недійсними на підставі ст. 1301 ЦК України.

Оскільки позов підлягає до задоволення, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачів в тдольовому порядку на користь позивача підлягає до стягнення сплачений нею та документально підтверджений судовий збір в розмірі 2 104, 80 гривні, в обсязі задоволених вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідчені Другою Житомирською державною нотаріальною конторою 4.04.2007 року та видані на ім'я ОСОБА_2 за реєстром №3-430, ОСОБА_3 за реєстром № 3-431 та ОСОБА_5 за реєстром №3-432.

Стягнути з відповідачів в дольовому порядку на користь позивача судові витрати за розгляд даної справи в розмірі 2 104 (дві тисячі сто чотири) гривні 80 копійок, тобто по 701 грн. 60 коп з кожного.

Повне рішення складено - 5 березня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи. Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Є.О. Грубіян