П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2019 року місто Київ

справа № 761/39635/18

провадження №22-ц/824/11749/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Кравець В.А., Стрижеуса А.М. ,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Коваленком Ярославом Олександровичем,

на рішення Шевченківського районного суду від 30 травня 2019 року, ухвалене у складі судді Волошина В.О.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з продовженням навчання, щомісячно у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною двадцяти трьох років.

В обґрунтування позовних вимог позивачка ОСОБА_1 посилалась на те, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, в якому у сторін народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 донька - ОСОБА_3 , яка після досягнення повноліття продовжує навчання в Класичному науково-лінгвістичному ліцею гуманітарних наук «G.BAGGATA» № 141.55 R.C., на денному відділенні, а розмір доходів позивачки не дозволяє їй в повному обсязі утримувати доньку сторін, яка проживає разом з нею в Італійській Республіці, а тому позивачка вимушена звернутися до суду з вказаним позовом до відповідача, який за своїм матеріальним станом спроможний сплачувати аліменти на утримання доньки, яка продовжує навчання.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 30 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1 /8 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 16 жовтня 2018 року по 30 червня 2019 року.

Вирішено питання розподілу судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн.80 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 2800 грн.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник позивача - адвокат Коваленко Я.О. подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про розмір та період стягнення аліментів на утримання дитини у зв`язку з продовженням навчання, стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу - скасувати, рішення суду першої інстанції змінити, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з продовженням навчання, щомісячно у розмірі 1/3 частини всього заробітку (доходу), починаючи з 16 жовтня 2018 року до закінчення навчання. В апеляційній скарзі посилався на те рішення суду першої інстанції в частині розміру та періоду стягнення аліментів винесене помилково. Зокрема, посилався на те, що судом при ухваленні рішення помилково не враховано рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 18 вересня 2018 року, яким з відповідача були стягнуті аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку та додаткові витрати, що дає підстави для висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці у заявленому розмірі (1/3 частина). Також судом помилково не враховано, що позивач є домогосподаркою, як наслідок ніде не працює та не має доходу, повнолітня дитина сторін продовжує навчання в ліцеї і також не має доходів. Суд також не звернув уваги і дійшов помилкового висновку, що навчання ОСОБА_3 закінчується у червні 2019 року, але офіційний період навчання в навчальному закладі складає 5 років, тобто період стягнення аліментів під час навчання до 30 червня 2020 року, без урахуванням часу канікул. Що стосується розподілу судових витрат, апелянт посилався на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на предмет визначення кількості затраченого часу (годин) адвокатом, який надавав правову допомогу відповідачу, та вартості таких робіт з урахуванням погодинної ставки адвоката, а тому неможливо встановити дійсну вартість виконаних робіт. Крім того, посилався на те, що докази на підтвердження понесених витрат на правничу (професійну) допомогу відповідачем були подані з порушення встановленого ч.9 ст.83 ЦПК України порядку подання доказів, і як наслідок позивач був позбавлений можливості надати письмові заперечення щодо поданих доказів, а також скористатися правом на подання клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу згідно з ч.5 та 6 ст.137 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача - адвокат Пікалов Ю.М. просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржуване рішення - залишити без змін, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга - безпідставною та необґрунтованою.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 9 жовтня 2019 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька - ОСОБА_3 .

Спільна донька сторін прийнята на навчання до Класичного науково-лінгвістичного ліцею гуманітарних наук «G.BAGGATA» № 141.55 R.C., Італійської Республіки, на денне відділення, навчальний рік 2018/2019рр. і відвідує клас «4ALLIN" та проживає разом з позивачкою у вказаній країні.

Крім того, судом установлено, що на утриманні відповідача перебувають малолітні діти, спільна дитина сторін проживає разом з позивачем.

Позивачка не працює, є домогосподаркою, та немає офіційних доходів.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що стороною позивача не доведено понесення витрат на утримання спільної доньки сторін, але враховуючи часткове визнання відповідачем позову вважав за можливе стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дочки, що продовжує навчитися в розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 16 жовтня 2018 року (часу подання позову) по 30 червня 2019 року (часу закінчення навчального року 2018/2019рр). Крім того, суд першої інстанції виходив із того, що із поданих позивачем документів не вбачається терміну навчання повнолітньої доньки сторін, із зазначенням конкретної календарної дати - закінчення навчання, як не вбачається з них скільки часу вже навчається дитина у навчальному закладі, а тому вважав, що підстави для задоволення вимог про стягнення аліментів до досягнення спільною донькою сторін двадцяти трьох років, відсутні.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд першої інстанції, врахувавши предмет та підстави позову, складність справи, а також те, що до переліку складових обсягу витрат на правничу допомогу, сторонами були включені витрати, які не пов`язані з правничою допомогою, а саме витрати на подання до суду процесуальних заяв, а також витрати щодо вдосконалення представниками сторін своїх професійних навиків шляхом вивчення законодавства, дійшов висновку, що обґрунтованим є розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 4000 грн. кожної із сторін. Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог у зв`язку з частковим визнанням відповідачем позову, суд дійшов висновку, що з позивача на користь відповідача підлягає стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 2800 грн..

Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам та вимогам матеріального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і на їх правильність не впливають.

Відповідно до ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Основними умовами, за яких таке утримання можливе, є: повнолітні діти потребують такої допомоги (наприклад, навчання здійснюється на платній основі), а батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу (платоспроможні, тобто мають велику зарплату, інші доходи, є працездатними, нікому іншому аліменти не сплачують тощо).

Згідно із ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Виходячи із принципу змагальності цивільного судочинства на позивача покладений обов`язок довести свої вимоги.

Належних та допустимих доказів на підтвердження понесення витрат на навчання повнолітньої доньки сторін у Класичному науково-лінгвістичному ліцеї гуманітарних наук в Італійській Республіці стороною позивача, у передбаченому стст.12, 81 ЦПК України порядку, суду не надано.

Сам по собі факт навчання ОСОБА_3 у ліцеї без доведення потреби повнолітньої дитини у матеріальній допомозі, не може бути підставою для покладення обов`язку на батьків по її утриманню.

Отже, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції правильно виходив лише з визнання відповідачем позовних вимог в частині стягнення аліментів у розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісяця.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції помилково не врахував обставини, встановлені рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 18 вересня 2018 року, яким були стягнуті аліменти з відповідача на утримання неповнолітньої на той час доньки, а саме щодо можливості відповідача сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, є безпідставними, оскільки розмір аліментів, який може змінюватися в залежності від тих чи інших обставин, підлягає доведенню у кожній справі, і не є тією обставиною, що не підлягає доказуванню відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду щодо періоду, за який підлягають стягненню аліменти з відповідача, оскільки із документів, що наявні в матеріалах справи, слідує, що ОСОБА_3 прийнята на 2018/2019 навчальний рік і відвідує клас «4ALLIN» навчального закладу.

Зазначення у довідці про те, що офіційний період навчання складає 5 років не дає підстав уважати, що терміном закінчення навчання ОСОБА_3 у ліцеї є червень 2020 року. Крім того, оскільки позивачем не доведено, що термін навчання ОСОБА_3 - до червня 2020 року, відсутні підстави для стягнення аліментів після червня 2019 року (за період перебування ОСОБА_3 на канікулах).

Доводи апеляційної скарги в частині безпідставності стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу, оскільки такі витрати є недоведеними, а докази на їх підтвердження подані з порушенням порядку подання доказів, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування рішення в цій частині, виходячи з наступного.

Статтю 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг; 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Установлено, що позивачем понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9000 грн., відповідачем на правничу професійну допомогу витрачено 1000 грн.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно із ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторони, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирних шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

За положеннями ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва на дання інших видів правової допомоги клієнту порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або ) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зазначеної у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України, від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд першої інстанції, врахувавши предмет та підстави позову, складність справи, виключивши з переліку складових обсягу витрат на правничу допомогу, витрати, які не пов`язані з розглядом справи, дійшов правильного висновку про те, що обґрунтованим є розмір витрат на правничу допомогу в сумі 4000 грн. кожної із сторін.

Крім того, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2800 грн., зважаючи на те, що позов підлягає частковому задоволенню у зв`язку з визнанням позову відповідачем.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що докази на підтвердження розміру витрат відповідача на професійну правничу допомогу були подані з порушенням порядку, передбаченого ст.83 ЦПК України, не заслуговують на увагу, оскільки ч.8 ст.141 ЦПК України встановлено, що докази на підтвердження розміру витрат, які сплатила сторона або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, подаються до закінчення судових дебатів. Договір про надання правової допомоги, укладений між ОСОБА_2 та АО «Альва Прайвест», а також додаткова угода № 2 до цього договору, в якій зазначено вартість надання правової допомоги та порядок розрахунків, а також квитанція про сплату ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу в сумі 10000 грн., надані стороною відповідача до відзиву, копія якого з додатками направлялася стороні позивача (а.с.33-45). Крім того, детальний опис робіт та кількість витраченого адвокатом часу були подані стороною відповідач суду 13 лютого 2019 року, тобто задовго до ухвалення рішення.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що докази на підтвердження розміру витрат на правничу професійну допомогу були надані з порушення порядку подання доказів.

Відсутність у договорі про надання правової допомоги, та у додатковій угоді № 2 інформації щодо вартості 1 години роботи адвоката, не дає підстав для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу, оскільки надані документи містять інформацію щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена відповідачем.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, суд виходить з наступного.

Відповідач поніс витрати на правничу професійну допомогу у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції в сумі 6000 грн. Обсяг наданих послуг та їх вартість, що зазначені у додатку № 3 до договору про надання правової (правничої) допомоги 06/18 від 7 травня 2018 року, включає представництво та захист інтересів клієнта в суді апеляційної інстанції, у т.ч.: аналіз апеляційної скарги, формування правової позиції, підготовка відзиву на апеляційну скаргу, всіх інших (за необхідністю) клопотань, заяв, пояснень тощо, та подання їх до апеляційного суду.

Проте колегія суддів вважає, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу, надану на стадії апеляційного провадження, є неспівмірними із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), оскільки зміст відзиву на апеляційну скаргу свідчить про те, що більшість доводів є аналогічними змісту відзиву на позовну заяву, а також ряду інших заяв, поданих адвокатом до суду першої інстанції.

За таких обставин, керуючись принципом співмірності, колегія суддів вважає за достатнє визначити розмір витрат відповідача на правничу допомогу, надану на стадії апеляційного провадження, яка підлягає стягненню з позивача в сумі 800 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну ОСОБА_1 , подану адвокатом Коваленком Ярославом Олександровичем, - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду від 30 травня 2019 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції в сумі 800 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: В.А.Кравець

А.М. Стрижеус