МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

"15" лютого 2019 р. Справа № 370/1226/15-ц

Макарівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Косенко А.В., із секретарем судового засідання Левківським С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у смт. Макарів Київської області справу скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю «ТіДіСі Україна» в особі директора ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_2,

в с т а н о в и в:

05.10.2018 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «ТіДіСі Україна» в особі директора ОСОБА_1 звернулося до Макарівського районного суду з скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_2.

В обгрунтування скарги, заявник вказав, що 01.06.2018 р. приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва ОСОБА_2 в межах виконавчого провадження № 55989291 винесено постанову про арешт майна ОСОБА_3. Вказаною постановою накладено арешт на корпоративні права, якими володіє ОСОБА_3 в:

ТОВ «ТіДіСі Україна»;

ТОВ «Торговий дім «Камілла»;

ТОВ «Плато Плюс»;

ТОВ «Укртаткап»;

ТОВ «Булат».

20.09.2018 р. вказаним виконавцем винесено вимогу, за якою приватний виконавець вимагає від ТОВ «ТіДіСі Україна» надати відомості необхідні для розрахунку вартості частки ОСОБА_3 в товаристві.

24.09.2018 р. ТОВ «ТіДіСі Україна» отримало постанову від 01.06.2018 р. та вимогу від 20.09.2018 р.

Проте, з вказаною постановою та вимогою не погоджується, вважає їх такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства України.

Тому заявник просить:

визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_2 про арешт майна боржника від 01.06.2018 р. у виконавчому провадженні № 55989291;

визнати неправомірною та скасувати вимогу приватного виконавця ОСОБА_2 від 20.09.2018 р. № 714.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_4 вимоги за скаргою підтримав, просив їх задовольнити.

Приватний виконавець ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про розгляд скарги повідомлений належним чином, що не перешкоджає її розгляду.

При розгляді скарги, суд керується вимогами 447-450 ЦПК України.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Судом встановлено, що постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_2 від 01.06.2018 р. (ВП № 55989291) при примусовому виконанні виконавчого листа № 370/1226/15-ц виданого 01.03.2018 р. Макарівський районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь СПД-ФОП ОСОБА_5 грошових коштів у розмірі 7 980 000 грн. накладено арешт на корпоративні права, якими володіє ОСОБА_3 в:

ТОВ «ТіДіСі Україна»;

ТОВ «Торговий дім «Камілла»;

ТОВ «Плато Плюс»;

ТОВ «Укртаткап»;

ТОВ «Булат».

20.09.2018 р. приватний виконавець виконавчого округу м. Києва ОСОБА_2 виніс вимогу № 714, за якою приватний виконавець вимагає від ТОВ «ТіДіСі Україна» надати відомості необхідні для розрахунку вартості частки ОСОБА_3 в товаристві.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до положень пунктів 5, 8 частини 1 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням справедливості, неупередженості та обєктивності; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Згідно норм пунктів 1, 2, 9 Закону України «Про органи та осіб, що здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів верховенства права, законності, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Правила статті 18 ЗУ «Про Виконавче провадження» передбачають:

-ч. 1 Виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії;

-п. 1 ч. 2 Виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

У відповідності до положень частини 1 статті 48 ЗУ «Про Виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Згідно правил, встановлених частиною 3 статті 56 ЗУ «Про Виконавче провадження», арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця.

Тобто, при визначенні заходів виконання рішення, в т.ч. накладення арешту на майно, приватний виконавець зобов'язаний враховувати обсяг вимог за виконавчим документом та основну винагороду.

Так, з постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_2 про арешт майна боржника від 01.06.2018 р. у виконавчому провадженні № 55989291, вбачається, що загальна сума заборгованості ОСОБА_3 становить 8 778 000,00 грн., з яких 7 980 000,00 грн. - заборгованість перед ФОП ОСОБА_5 та 798 000,00 грн. - основна винагорода Приватного виконавця.

Згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_3 є власником часток в статутних капіталах товариств в наступних розмірах:

в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Камілла» частка ОСОБА_3, становить 16 000 000,00 грн.

в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Плато Плюс» частка ОСОБА_3 становить 1 500 000,00 грн.

в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ТіДіСі Україна» частка ОСОБА_3 становить 35 000,00 грн.

в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Укртаткап» частка ОСОБА_3 становить 46 000,00 грн.

в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Булат» частка ОСОБА_3 становить 1 000 000,00 грн.

Тобто, загальна вартість часток в товариствах, що належать ОСОБА_3 становить 18 581 000,00 грн., а заборгованість ОСОБА_3, як зазначалось вище 8 778 000,00 грн. Як вбачається, вартість часток в зазначених товариствах (корпоративних прав) перевищує суму заборгованості більш ніж у два рази.

Верховний суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ОСОБА_6 (суддя-доповідач), ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, у своїй постанові від 30.05.2018 р. по справі №2-16/16 (провадження №61-1044св17) зробив висновок, що накладення арешту на майно боржника повинно відбуватись за умови визначення розміру заборгованості та відповідати принципу співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями. При цьому Верховний суд зазначив «Суд першої інстанції, з урахуванням відсутності встановленого розміру витрат виконавчого провадження по знесенню самовільно збудованого нерухомого майна, помилково дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги, оскільки, незважаючи на те, що арешт на майно боржника накладено обґрунтовано та з метою забезпечення реального виконання рішення суду, накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно боржника, без визначення конкретного розміру витрат виконавчого провадження, не відповідає засадам співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями».

Норми, щодо накладення арешту на майно в межах суми заборгованості також притримується Донецький апеляційний господарський суд у своїй постанові від 28.08.2018 р. у справі №913/1215/15, яка була залишена в силі, зазначивши «Таким чином, державний виконавець правомірно наклав арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження в сумі 2 682 474,65 грн., що цілком відповідає вимогам ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" та Інструкції з організації примусового виконання рішень».

З вищезазначеного вбачається, що приватний виконавець - ОСОБА_2 наклав арешт на частки в статутних капіталах товариств, що належать ОСОБА_3, в сумі, що значно перевищує заборгованість ОСОБА_3, що не відповідає нормам передбачених ЗУ «Про виконавче провадження» та підтверджених судовою практикою.

Крім вищевикладеного, заявник у скарзі зазначив, що заборгованість ОСОБА_11 перед ФОП ОСОБА_5 виникла саме в результаті купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Камілла». А Товариство з обмеженою відповідальністю «ТіДіСі Україна» до цих взаємовідносин взагалі не має жодного відношення.

Окрім того, згідно положень пункту 9 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. №512/5, вимога виконавця є письмовим документом, який складається у випадках, передбачених Законом, та є обов'язковою для виконання органами, установами, організаціями, посадовими особами і фізичними особами щодо надання виконавцю документів або їх копій, необхідних для здійснення його повноважень, вчинення інших дій, необхідних для виконання рішення.

З Вимоги не вбачається, які саме відомості, документи має надати Товариство з обмеженою відповідальністю «ТіДіСі «Україна» приватному виконавцю, на підставі яких буде здійснено розрахунок вартості частки ОСОБА_3 в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ТіДіСі Україна».

Вимога Приватного виконавця, у відповідності до вимог чинного законодавства України, має містити перелік документів та інформацію, яку необхідно надати, період, за який надається така інформація з документами.

Згідно норм частини 1 статті 74 ЗУ «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 р. №6 (надалі - Постанова) визначено, що одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що скарга обгрунтована та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. ст. ст. 5, 76-81, 83, 95, 259, 260, 261, 268, 354-355, 447, 450, 451 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в :

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТіДіСі Україна» в особі директора ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва ОСОБА_2 про арешт майна боржника від 01.06.2018 р. у виконавчому провадженні № 55989291.

Визнати неправомірною та скасувати вимогу приватного виконавця ОСОБА_2 від 20.09.2018 р. № 714.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду в порядку і строки, передбачені статтями 353-355 ЦПК України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року.

Повний текст ухвали складено та підписано 20.02.2019 р.

Суддя А.В. Косенко