Справа № 462/3196/18 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/134/18 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 року Львівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р..

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

секретар: Іванова О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 31 травня 2018 року постановлену судом у складі судді Ліуша А.І.у справі №462/3196/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

30.05.2018 року позивач ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу та процентів за борговою розпискою

Позивач також звернувся з заявою про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на майно, яке знаходиться у власності ОСОБА_2, а саме: квартиру АДРЕСА_1.

Заява мотивована тим, що станом на визначений боржником день повернення грошового зобов'язання, зазначеного у розписці, а саме: 11 грудня 2016 року, ні станом на день звернення до суду, своє боргове зобов'язання відповідач не виконав, а отже існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду.

Оскаржуваною ухвалу заяву про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на квартиру № АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2, в межах ціни позову, а саме: 225 295 /двісті двадцять п'ять тисяч двісті дев'яносто п'ять/ грн. 04 коп.

Ухвалу оскаржив відповідач ОСОБА_2

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає ухвалу незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Стверджує, що позивач не подав позовної заяви, як це передбачено ст.152 ЦПК України в десятиденний строк після постановлення ухвали про забезпечення позову, що свідчить про грубе порушення норм процесуального права. Просить скасувати ухвалу.

На апеляційну скаргу Відзиву не надано.

Учасники справи в судове засідання не з»явилися, хоч належним чином були повідомлені про день і час слухання справи, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням долученим до матеріалів справи.

Представник позивача ОСОБА_3- адвокат ОСОБА_4 подав суду заяву про перенесення судового засідання у зв»язку із перебуванням 12.02.2019 року у м.Києві.

Клопотання не підлягає до задоволення, оскілки відповідно до ст.372 ч.2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Статтею 268 п.5 ЦПК прописано, що датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу у сумі 225 295,04 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує наявністю розписки відповідача від 11.05.2016р. про отримання боргу на суму 5 555 Євро, які відповідач повинен був повернути до 11.12.2016р.

Одночасно, позивач подав суду заяву про забезпечення позову та просив суд в забезпечення позову накласти арешт на майно відповідача, а саме квартиру АДРЕСА_1.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про забезпечення позову від 31.05.2018р., суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами дійсно виник спір предметом якого є стягнення заборгованості за договором позики, а тому невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення у справі, оскільки сторони не мають жодних перешкод для розпорядження нерухомим майном та їх відчуження на користь третіх осіб, а тому запропонований позивачем спосіб забезпечення позову є співмірний із заявленими позовними вимогами.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступних міркувань.

Як зазначено у частині 1 та 2 статті 149 ЦПК суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З обставин справи вбачається та правильно встановлено судом першої інстанції, що між сторонами по справі дійсно виник майновий спір щодо стягнення боргу у розмірі 225 295,04 грн., що підтверджується наявністю розписки від 11.05.2016р., закінченням обумовленого сторонами строку повернення боргу та зверненням позивача до суду з відповідними позовними вимогами.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.05.2018р., ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1. Відтак, обґрунтованими є висновки суду першої інстанції про безперешкодну можливість відчуження такого нерухомого майна відповідачем під час розгляду справи в суді чи після такого з метою уникнення повернення боргу.

Колегія суддів апеляційного суду відзначає, що обставина наявності простроченого грошового зобов'язання та одночасна наявність у потенційного боржника активів, за рахунок яких може бути виконано рішення суду про стягнення боргу, свідчить про обґрунтований ризик істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду в майбутньому.

При цьому, апеляційний суд відзначає, що з аналізу чинних норм ЦПК прослідковується, що заходи забезпечення позову можуть бути застосовані, в основному, з метою збереження існуючого стану предмета спору чи майнового стану потенційного боржника, до моменту вирішення справи по суті. В даній справі, вжиті судом заходи забезпечення позову зберігають існуючий майновий стан відповідача, як потенційного боржника і суттєво не змінюють існуючих правовідносин. Водночас, тимчасове обтяження майна відповідача сприятиме своєчасному та ефективному захисту можливих порушених прав позивача.

Щодо доводів апеляційної скарги, то такі колегія суддів апеляційного суду вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Так, відповідач у своїй апеляційній скарзі покликається на те, що під час ознайомлення з матеріалами справи 01.08.2018р. в суді першої інстанції ним з'ясовано, що ОСОБА_3 до цього часу ще не подав позовної заяви, як це передбачено процесуальним законодавством, а тому суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права під час постановлення оскаржуваної ухвали.

Такі доводи апеляційної скарги є безпідставними, так як з відмітки, яка міститься на першому аркуші позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_2 видно, що така позовна заява надійшла до суду 30.05.2018р. за №12441. Цим же днем було здійснено автоматизований розподіл цієї справи, що підтверджується Протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 30.05.2018р.

Враховуючи, що оскаржувану ухвалу суд постановив 31.05.2018р., то такі доводи апеляційної скарги суд відхиляє як безпідставні.

Будь-яких інших обставин, які б вказували на те, що судом першої інстанції порушено норми матеріального чи процесуального права під час розгляду даної справи не встановлено, а тому оскаржувану ухвалу суду належить залишити без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 31 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 18 лютого 2019 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк