Лугинський районний суд Житомирської області
Справа № 281/634/19
Провадження по справі 2/281/141/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2019 року смт Лугини

Лугинський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Данчука В. В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року до Лугинського районного суду Житомирської області надійшла вказана позовна заява.

30.07.2019 року суддею Лугинського районного суду Житомирської області Нечуєм Б. П. відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін.

У вересні 2019 року в результаті повторного автоматизованого розподілу у зв`язку із звільненням у відставку з посади судді Лугинського районного суду Житомирської області Нечуя ОСОБА_2 на підставі рішення ВРП № 2423/0/15/19 від 12.09.2019 року, до провадження судді Данчука В. В. надійшла указана справа.

01.10.2019 року ухвалою судді Лугинського районного суду Житомирської області Данчука В. В. вищевказану цивільну справу прийнято до свого провадження та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У вересні 2019 року від відповідача на адресу суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач зазначила, що вимоги позивача викладені в позовній заяві в частині нарахованих відсотків та заборгованості за простроченими відсотками не підлягає задоволенню, оскільки мотиви та підстави, зазначенні в даній позовній заяві щодо нарахування відсотків після встановленого строку повернення позики є безпідставними та не обґрунтованими. Вимога щодо стягнення тіла кредиту не підлягає задоволенню у зв`язку із відсутністю в матеріалах справи належних та допустимих доказів надання відповідної суми позики, тобто позивачем не доведено безпосередньо передання грошових коштів.

У вересні 2019 року від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості за договором позики. У своїй відповіді на вказаний відзив позивач зазначив, що позовні кошти були передані відповідачу на картковий рахунок через оператора послуг платіжної інфраструктури WAYFORPAY, який виконується на підставі договору доручення. Перерахування коштів на картковий рахунок відповідача підтверджується листом-повідомленням, крім того в матеріалах справи міститься достатньо підтверджень про отримання відповідачем вказаних грошових коштів, тому заперечення відповідача є безпідставними та не обґрунтованими.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило.

Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, надавши їм об`єктивну та неупереджену оцінку, враховуючи поданий відповідачем відзив на позовну заяву та відповідь позивача на вказаний відзив, суд приходить наступного висновку.

Судом встановлено, що 12.06.2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 46267 (далі - Договір). Вказаний Договір було укладено в електронному вигляді, на підставі якого на картковий рахунок відповідача було перераховано суму позики в розмірі 1201,00 грн. на умовах, що позика надається строком на 30 днів та сплатою процентів за користування позикою в розмірі 1,9% від суми позики за перший день користування (але не менше 30 грн.), 1,9 % від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики (а. с. 35-43).

Строк дії договору 30 днів, але в будь якому разі договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором.

На підставі цього договору на картковий рахунок відповідача було перераховано суму позики в розмірі 1201,00 грн., що підтверджується повідомленням ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 27.06.2019 року № 4076-ВП (а. с. 45).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач заповнював анкету клієнта для отримання кредиту, вносячи до анкети свої особисті дані та завантажуючи до вказаної анкети скановані копії документів та підтвердив свою згоду щодо підписання договору електронним підписом.

Згідно ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Також, відповідно до частини першої, другої ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Виходячи з наведеного, суд доходить висновку про те, що договір позики було укладено та підписано в електронній формі, і такі дії сторін відповідають приписам статей 6 та 627 ЦК України, статей 11 та 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину.

Статтею 1046 ЦК Укрнаїни встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач умови договору № 46267 від 12.06.2016 року належним чином не виконала.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування позикою, суд приходить до висновку, що вони підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до умов договору 12.06.2016 року позивач надав ОСОБА_1 кошти в сумі 1201 грн. строком на 30 днів зі сплатою процентів за користування позикою у розмірі 691,75 грн. та кінцевим строком повернення коштів 12.07.2016 року.

Відповідно до правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (пункт 54 постанови) право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.

За таких обставин, ураховуючи зміст пунктів 1.2, 1.3 Договору, проценти за користування позикою нараховуються лише в межах 30 днів, й після спливу вказаного строку проценти за користування кредитом не підлягають нарахуванню.

Таким чином, позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості по сплаті процентів за користування позикою за період з 12.06.2016 року по 12.07.2016 року в розмірі 691,75 грн. підлягають задоволенню.

Позовні вимоги позивача про стягнення процентів за користування позикою за період з 13.07.2016 року по 10.07.2019 року задоволенню не підлягають.

За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач при подачі позову сплатив судовий збір у розмірі 1921 грн., позовні вимоги задоволені на суму 1892,75 грн., що становить 3,65% ціни позову.

Тому, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 70,12 грн. на відшкодування судового збору (1921 грн. (сплачений судовий збір) х 3,65% (задоволені позовні вимоги від ціни позову) = 70,12 грн.).

На підставі ст. 509, 526, 530, 1046, 1049 ЦК України, керуючись ст. 2-3, 12, 19, 81, 89, 133, 141, 258-259, 263-265, 268, 273-279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» заборгованість за договором № 46267 від 12.06.2016 року в розмірі 1892 (одна тисяча вісімсот дев`яносто дві) гривні 75 копійок та судові витрати у розмірі 70 (сімдесят) гривень 12 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду через Лугинський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН», місцезнаходження вул. Героїв Севастополя, 48, м. Київ, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ідентифікаційной номер НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя: В. В. Данчук