Житомирський апеляційний суд
Категорія 50 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №295/12058/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 14 листопада 2018 року, яке ухвалене під головуванням судді Лєдньова Д.М. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, з якого просила стягувати аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 2 700 грн. щомісячно. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 20 липня 2010 року, який розірвано рішенням суду від 24 січня 2017 року. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вона проживає разом із донькою та повністю її утримує. ОСОБА_2 проживає окремо та коштів на утримання доньки не надає.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 14 листопада 2018 року позов задоволено. Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 12 вересня 2018 року до досягнення дитиною повноліття, в розмірі 2 700 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення змінити та стягувати аліменти в розмірі ? частки від заробітку. Зазначає, що працює манікюрником та його щомісячний дохід складає 2 997,01 грн., а тому він не має можливості сплачувати аліменти в розмірі 2 700 грн., що становить 90 % його доходу. На його утриманні також перебувають дружина ОСОБА_5, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, та син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, яку просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначає, що відповідач має у власності автомобіль вартістю понад 10 000 у.о. та телефон марки Apple iPhone вартістю близько 1 000 у.о., має кошти на утримання дружини і дитини, на організацію власного дозвілля та для винаймання житла, що свідчить про вищий рівень доходів, ніж мінімальна зарплата, на яку він посилається у апеляційній скарзі. На утримання доньки ОСОБА_3 вона витрачає значні кошти, які полягають в оплаті шкільних потреб, гуртків, організації дозвілля дитини, забезпечення одягом, взуттям та продуктами харчування.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов та стягнувши аліменти в розмірі 2 700 грн. щомісячно, суд першої інстанції виходив із того, що саме таку суму просила стягнути позивач, а відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ст.178 ЦПК України, та не подав відзив на позовну заяву.

Матеріалами справи доводиться та судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 24 січня 2017 року.

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4).

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 24 січня 2017 року вирішено неповнолітню доньку ОСОБА_3 залишити при матері.

Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із частиною першою статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції позивач та її представник заперечили проти стягнення аліментів у частці від доходу відповідача та наполягають лише на твердій сумі.

За змістом ч.3 ст.181 СК України стягнення аліментів у частці від доходу платника аліментів або у твердій грошовій сумі є правом позивача, оскільки дитина, на яку слід присудити аліменти, проживає з нею.

Частиною першою статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років установлений в розмірі: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень.

При визначенні розміру аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 суд першої інстанції не врахував ті обставини, що на утриманні ОСОБА_2 знаходяться дружина та син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.37-38). Дружина ОСОБА_5 наразі перебуває у відпустці по догляду за сином ОСОБА_6, а тому не може приймати активну участь у матеріальному забезпеченні малолітньої дитини, яка потребує догляду.

Відповідно до довідки №7 від 28 листопада 2018 року ОСОБА_2 дійсно працює у ТОВ «Іль де боте» з 2015 року на посаді манікюрника та його посадовий оклад становить 3 723 грн. (а.с.35).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1, посилаючись на витрати на утримання доньки, а також на наявність у відповідача автомобіля, дороговартісного телефону та витрачання ним значних коштів на дозвілля, не надала жодних доказів у підтвердження таких обставин, а тому такі не можуть бути взяті судом до уваги.

Донька ОСОБА_3 не проживає із відповідачем, на відміну від його сина ОСОБА_6. За таких обставин тягар утримання доньки в основному несе позивач. Проживання сина із батьком передбачає витрачання відповідачем на його утримання більше коштів, а діти мають бути в рівних умовах, з урахуванням їх віку та найвищих інтересів кожної, а тому апеляційний суд вважає, що справедливим є стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 2 000 грн. щомісячно.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що для забезпечення гармонійного розвитку доньки ОСОБА_3 необхідним та достатнім буде розмір аліментів у сумі 2 000 грн. щомісячно, а тому рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів необхідно змінити, зменшивши щомісячний розмір аліментів з 2 700 грн. до 2 000 грн. У решті рішення залишається без змін.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Богунського районного суду м. Житомира від 14 листопада 2018 року задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 14 листопада 2018 року в частині стягнення аліментів змінити, зменшивши щомісячний розмір аліментів з 2 700 грн. до 2 000 грн.

У решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 14 січня 2019 року.