Справа № 606/2132/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Марціцкої І.Б.

при секретарі Пасько І.Б.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Теребовля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя сторона яка не заявляє самостійних вимог - служба у справах дітей Теребовлянської РДА про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Теребовлянської районної державної адміністрації про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 із ОСОБА_1 .

В обґрунтування вимог позивач вказує, що 18.11.2017 року між ними було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживаює разом із батьком. Їхнє одруження виявилося невдалим, протягом останніх років кожен з них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. У звязку з цим вони припинили шлюбні стосунки, перестали вести спільне господарство і вирішили розірвати шлюб.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, попередньо подав до суду письмову заяву, у якій просив справу слухати без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомлею про час та місце розгляду справи.

Дослідивши та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи.

18.11.2017 року сторони зареєстрували шлюб, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 18.11.2017 року Теребовлянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №167.

Від даного шлюбу у сторін народився: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 27.02.2018 року, виданим Теребовлянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, про що зроблено актовий запис за №37.

Як вбачається із висновку органу опіки та піклування Теребовлянської РДА Тернопільської області №02-1484/02-18 від 07.10.2019 року, під ча вивчення обставин справи встановлено, що матір дітей не проживає із своєю сім"єю. Проведено бесіду із ОСОБА_2 щодо визначення місця проживання її малолітнього сина ОСОБА_3 в ході якої вона повідомила, що не заперечує, щоб син проживав з батьком, а також з її слів стало відомо, що батько добре дбає про сина. Орган опіки та піклування Теребовлянської РДА вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з його батьком ОСОБА_1 .

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав.

Крім того, згідно з вимогами ч. 2,3 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Встановлено, що син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом із батьком ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 та перебуває на його утриманні.

Устатті 141 СК Українивстановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятоюстатті 157 цього Кодексу.

За частинами першою, другоюстатті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Як зазначено у висновоку, який висловлений ВеликоюПалатою Верховного Суду у справі № 402/428/16-ц у постанові від17 жовтня 2018 року щодо застосування статті 161 СК Українита принципу 6 Декларації прав дитини, Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Верховний Суд зауважує, що найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом при розгляді справ про визначення місця проживання дітей.

Висновком органу опіки і піклування встановлено, що дитина ОСОБА_3 проживає з батьком, у якого наявні всі умови для проживання дитини та його гармонійного розвитку.

Враховуючи наведене визначальне значення при вирішенні даного спору щодо місця проживання дитини мають інтереси самої дитини.

Вищенаведені обставини свідчать про наявність між дитиною та батьком тісного зв`язку.

З огляду на викладене проживання дитини з батьком відповідає принципу «найкращих інтересів дитини» та є пріоритетним при вирішенні цієї справи.

Судом встановлено, що між подружжям погіршилися відносини, вони тривалий час проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних стосунків. Сумісне життя подружжя неможливе, шлюб існує лише формально, і тому його доцільно розірвати, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення.

Відповідно до вимог ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення.

Враховуючи викладенні обставини в їх сукупності, зважаючи на те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, з огляду на засади добровільності шлюбу, тому суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 206, 258-268, 273, 352-355 ЦПК України, ст.ст.110, 112, 141, 160, 161 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 18.11.2017 року Теребовлянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №167.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Теребовлянський районний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий суддя І.Б. Марціцка