Номер провадження: 22-ц/813/3321/19
Номер справи місцевого суду: 522/6819/18
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

з участю секретаря Ткачука В.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2018 року, ухваленого під головуванням суддіШенцевої О.П., -

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» (далі ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал») про визнання недійсним договору про реструктуризацію заборгованості за послуги водокористування укладеного сторонами, та застосувати наслідки недійсності правочину

В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що 23.09.2016 року між ним та ТОВ «Інфокс» в особі начальника управління «Водозбут» філіалу «Інфоксводоканал» було укладено Договір про реструктуризацію заборгованості за послуги водокористування №44_Д/Р.

Предметом вказаного договору було надання Водоканалом позивачу розстрочки для погашення заборгованості за послуги водокористування за особовим рахунком № НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 на суму 62 062,61 коп., яка утворилась станом на 01.09.2016 року, а ОСОБА_1 зобов`язався погасити вказану заборгованість в порядку, передбаченому Договором.

У відповідності до вимог договору, строк реструктуризації заборгованості був встановлений за згодою сторін, складав шість місяців з 01.09.2016 року по 28.02.2017 року включно, оплата заборгованості повинна бути здійснена позивачем щомісячно рівними частинами, відповідно до графіку, зазначеному в договорі, набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного погашення заборгованості, включаючи нараховану суму пені.

Однак, позивач зазначає, що оскільки основного договору між ОСОБА_1 та відповідачем не укладалося, між сторонами не може існувати зобов`язання щодо сплати коштів, та заборгованості за послуги водокористування.

Також зазначив, що він не є власником усіх домоволодінь, розташованих на території ДБК «Радісне життя», то відповідно і сплачувати кошти за водокористування, та водовідведення всього кооперативу не зобов`язаний, оскільки не користується такими обсягами водопостачання.

На підставі викладеного, просив суд визнати недійсним договір про реструктуризацію заборгованості за послуги водокористування №44_Д/Р від 23 вересня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Інфокс» в особі начальника управління «Водозбут» філіалу «Інфоксводоканал» та застосувати наслідки недійсності правочину.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2018року позов ОСОБА_1 до ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» про визнання недійсним договору про реструктуризацію заборгованості задоволений. Визнаний недійсним договір про реструктуризацію заборгованості за послуги водокористування №44_Д/Р від 23 вересня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал».

Не погоджуючись з рішенням суду, ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким в задоволені позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а також на необґрунтованість рішення.

У обґрунтування своєї апеляційної скарги, ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» зазначає, що договір про реструктуризацію боргу було укладено з ОСОБА_1 , як з головою комісії по воді та відповідальним за водоспоживання ДБК «Радісне життя». Більш того, на момент розгляду справи судом першої інстанції за договором про реструктуризацію боргу повністю проведено розрахунок.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , посилається на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим, він ніколи не був засновником та не виступає представником ДБК «Радісне життя», підстав для скасування рішення доводи апеляційної скарги не містять.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 23.09.2016 року, між позивачем та ТОВ «Інфокс» в особі начальника управління «Водозбут» філіалу «Інфоксводоканал» ОСОБА_2 укладено договір про реструктуризацію заборгованості за послуги водокористування №44_Д/Р.

Предметом договору є надання водоканалом боржнику розстрочки для погашення заборгованості за послуги водокористування за особовим рахунком № НОМЕР_1 , (маш. Код №4545), за адресою: АДРЕСА_1 на суму 62 062,61 коп., яка утворилась станом на 01.09.2016року, а боржник зобов`язується погасити вказану заборгованість в порядку, передбаченому дійсним договором.

Згідно п.2.2 договору, оплата заборгованості повинна бути здійснена позивачем щомісячно рівними частинами, відповідно до графіку, зазначеному в договорі.

Відповідно до п.5.5 договору, останній набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного погашення заборгованості, включаючи нараховану суму пені.

На підставі п.6.4 договору, дійсний договір складений в 2х екземплярах, які мають однакову юридичну силу, по одному для кожної зі сторін.

Оскаржуваний договір вносить зміни до основного договору в частині строків і порядку оплати за послуги водокористування. При цьому, період виникнення заборгованості, та тарифи за якими проводилось нарахування заборгованості, в оскаржуваному договорі відсутні.

Для можливості укладення договору реструктуризації будь-якого боргу, повинно існувати основне зобов`язання, за яким одна сторона (кредитор) зобов`язується вчинити на користь другої сторони певну дію (постачати послугу). Обов`язковою умовою передуючою укладенню таких договорів є простроченість основного зобов`язання.

Також судом встановлено, що 23.09.2016 року між позивачем та відповідачем укладено одразу два договори. Договір на послуги водопостачання та водовідведення №140476/чв-сдв, та договір про реструктуризацію заборгованості за послуги водокористування №44_Д/Р.

Оскільки основний договір, яким регулюються відносини з водопостачання та водовідведення укладений 23 вересня 2016 року, відповідно заборгованість у розмірі 62 062,61 грн., не могла утворитись також 23 вересня 2016 року, тобто предмет договору реструктуризації в даному випадку відсутній, факт якого відповідачем не спростований.

До того ж, згідно п.2.1 оскаржуваного договору, строк реструктуризації заборгованості встановлений за згодою сторін і складає 6 (шість) місяців з 01.09.2016року по 28.02.2017року включно.

Тобто, фактично на ОСОБА_1 , оскаржуваним договором покладено обов`язок погасити безпідставно нараховану та надуману заборгованість, оскільки станом на 01.09.2016року жодних правовідносин між сторонами не існувало.

Крім того, відповідачем не доведено, та не підтверджено належними та допустимими доказами, що ОСОБА_1 за один день 23.09.2016 року, використано послуг, які надає ТОВ «Інфокс» на суму 62 062,61 грн.

Також, судом встановлено, що водопостачання будинку, в якому мешкає ОСОБА_1 не відноситься до компетенції філії «Інфоксводоканал», договірних відносин між сторонами не існує, відповідачем не було надано доказів існування правовідносин безпосередньо між фізичною особою ОСОБА_1 та відповідачем.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 про визнання недійсним договору про реструктуризацію заборгованості, суд першої інстанції виходив з наступного.

ОСОБА_1 не є власником усіх домоволодінь, розташованих на території ДБК «Радісне життя», то відповідно і сплачувати кошти за водокористування, та водовідведення всього кооперативу не зобов`язаний, оскільки не користується такими обсягами водопостачання.

У відповідності до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідності до ч.3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009р. №9 вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

На підставі вищевикладеного, суд повно та всебічно з`ясувавши всі обставин, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог та заперечень підтвердженими наданими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал»про те, що договір про реструктуризацію боргу було укладено з ОСОБА_1 , як з головою комісії по воді та відповідальним за водоспоживання ДБК «Радісне життя», колегія суддів вважає безпідставними, оскільки як було встановлено судом та визнано відповідачем в судовому засіданні, що оскаржуваний договір укладений через наявну сукупну заборгованість мешканців ДБК «Радісне життя», а не безпосередньо з ОСОБА_1

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 379, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 19 листопада 2019 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Т.В. Цюра