ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/7109/15Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л.
Провадження № 22-ц/817/1008/19 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Сташків Б. І., Хома М. В.,

з участю секретаря - Сович Н.А.

за участю апелянтів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представника апелянтів - Лучко Р.М. ,

представника відповідачки - Будза Т. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/7109/15 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 липня 2019 року, ухваленого суддею Дзюбичем В.Л., у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про встановлення земельного сервітуту,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_7 звернулись в суд із позовом до ОСОБА_8 про встановлення земельного сервітуту.

В обґрунтування заявлених вимог позивачі посилалися на те, що проїзд до належної їм земельної ділянки, яку вони успадкували після смерті ОСОБА_11 , можливий лише через сусідню земельну ділянку, що належить ОСОБА_8 , оскільки інші земельні ділянки, з якими межує їхня ділянка, є землями сільськогосподарського призначення. Відповідно до генплану забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 , виданого на підставі рішення Скоморохівської сільської ради №48 від 30 вересня 2003 року на ім`я попереднього власника ОСОБА_11 , заїзд до зазначеної ділянки здійснювався через сусідні земельні ділянки ОСОБА_8 та ОСОБА_13 . З метою вирішення даної ситуації та укладення земельного сервітуту позивачі звертались до голови Скоморохівської сільської ради та Тернопільської районної державної адміністрації. Однак, Скоморохівська сільська рада у своєму листі від 27 лютого 2015 року повідомила, що у добровільному порядку ОСОБА_8 відмовилась від укладення договору земельного сервітуту. Зважаючи на вказане, позивачами 27 лютого 2015 року направлено відповідачці письмову пропозицію про укладення договору земельного сервітуту, яка залишилась без відповіді.

Із врахуванням наведеного та уточнених позовних вимог, позивачі просили встановити безоплатний земельний сервітут на право проходу та проїзду до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та земельної ділянки кадастровий номер :03:001:0409, через земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0.0018 га (18 кв.м.) та розмірами по периметру 0.34; 25.14; 1.12; 25.09 п.м. на земельну ділянку відповідачки по АДРЕСА_1 (згідно додатку №2 до висновку експерта №3815/3816 вiд 14 червня 2018 року Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 липня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_7 подали на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що із відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо належної відповідачці земельної дiлянки вбачається відсутність будь-яких зареєстрованих обтяжень на земельку дiлянку відповідача кадастровий номер :03:001:0453, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Отже, висновок суду щодо вже встановлення на вказану земельну дiлянку сервiтуту на право проходу та його чинності станом на момент розгляду даної справи в судi є необґрунтованим.

Вказують, що висновок експерта №3815/3816 вiд 14 червня 2018 року в даній справі щодо можливості для позивачів здійснювати заїзд до належної апелянтам земельної дiлянки за кадастровим номером :03:001:0409 без використання земельної дiлянки вiдповiдачки є помилковим.

Звертають увагу на те, що влаштування проїзду транспортним засобом до належної позивачам земельної ділянки за кадастровим номером :03:001:0409 з використанням належної ОСОБА_1 земельної дiлянки для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер :03:001:0438 грубо порушує вимоги земельного законодавства щодо використання земельних дiлянок сiльськогосподарського призначення за їх цільовим призначенням.

Враховуючи наведене, просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

У жовтні 2019 року представник ОСОБА_8 адвокат Будз Т.В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Відзив мотивований тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про існування на момент розгляду справи в суді можливості безперешкодного проходу апелянтів до належного їм житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані по АДРЕСА_1 , по земельній ділянці, шириною від 2.48 м. до 3.16 м. та довжиною 25.09 м., виділеній їм ОСОБА_8 згідно рішення апеляційного суду Тернопільської області від 13 листопада 2001 року та залишеним в силі ухвалою Верховного Суду України від 17 квітня 2002 року, а також про відсутність правових підстав для повторного встановлення земельного сервітуту.

Звертає увагу, що згідно Додатку 1 до висновку експертизи апелянти мають можливість як проходу, так і проїзду на транспортному засобі до належного їм житлового будинку АДРЕСА_1 та до земельної ділянки з кадастровим № : 03:001: 0409 за цією ж адресою, без використання земельної ділянки відповідачки ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 , а тому відсутні правові підстави для встановлення земельного сервітуту на право проходу та проїзду до належного їм нерухомого майна.

Вказує, що посилання апелянтів на пріоритетність належної їм земельної ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровим №:03:001:0438 щодо встановлення проїзду над земельною ділянкою відповідачки ОСОБА_8 , що призначена для будівництва та обслуговування належного їй житлового будинку, є незаконним та безпідставним.

В судовому засіданні апелянти ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представник - адвокат Лучко Р.М. апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Представник відповідачки - адвокат Будз Т.В., проти апеляційної скарги заперечив та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про день і час слухання справи.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи із наступного.

Згідно статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

У відповідності до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено наступні обставини.

Позивачі є співвласниками по ј частині житлового будинку з надвірними побудовами і спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом на право приватної власності на житловий будинок, виданим виконавчим комітетом Скоморохівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області 17 грудня 2002 року на підставі рішення виконавчого комітету сільської ради №34 від 30 серпня 2002 року (а.с. 11-13).

Також позивачам на праві спільної часткової власності по 1/3 частині належить земельна ділянка площею 0.25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер :03:001:0409, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно індексний номер: 7715560, виданим ОСОБА_1 , ОСОБА_2 реєстраційною службою Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області 08 серпня 2013 року та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно індексний номер: 35828573, виданим ОСОБА_7 реєстраційною службою Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області 02 квітня 2015 року (а.с.14-15).

Відповідачці ОСОБА_8 на праві приватної власності належать житловий будинок, земельна ділянка площею 0.25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :03:001:0453, успадкована нею в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_13 , та земельна ділянка площею 0.0492 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: :03:001:0454 , що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідними Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №27973077 від 11 жовтня 2014 року; №27643141 та №27639842 від 03 жовтня 2014 року та свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 03 жовтня 2014 року, посвідченим державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Підгайною І.В., за реєстром №1-107 (а.с.40-42).

Рішенням Тернопільського районного суду від 18 вересня 2001 року частково задоволено позов ОСОБА_11 , ОСОБА_1 , ОСОБА_17 та зобов`язано ОСОБА_13 , ОСОБА_8 дотримуватись правил добросусідства, дозволяти ОСОБА_11 , ОСОБА_1 , ОСОБА_17 та іншим членам їх сім`ї прохід та проїзд до дороги загального користування через земельну ділянку довжиною 25.41 м. та шириною 4 м., що знаходиться на подвір`ї їх будинковолодіння та через ворота при вході на дане подвір`я з північної сторони і не чинити їм перешкод у цьому. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено за недоведеністю. Стягнуто з відповідачів в користь ОСОБА_11 по 100 грн. з кожного судових витрат за проведення земельно-технічної експертизи (а.с.43).

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 13 листопада 2001 року вказане рішення Тернопільського районного суду в частині вирішення земельного спору та розподілу судових витрат скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким зобов`язано ОСОБА_13 , ОСОБА_8 не перешкоджати ОСОБА_11 , ОСОБА_1 , ОСОБА_17 та членам їх сім`ї у здійсненні їх права проходу зі свого господарства до дороги загального користування по земельній ділянці шириною 1.93 м., яка розташована з південної сторони земельної ділянки відповідачів по межі з господарством ОСОБА_21 (а.с.44-45).

Вказаним рішенням апеляційного суду встановлено, що суд першої інстанції, встановивши своїм рішенням земельний сервітут на право проїзду позивачів через земельну ділянку відповідача, фактично вилучив у відповідачів частину присадибної земельної ділянки для влаштування дороги позивачам і тим самим встановив ОСОБА_13 , ОСОБА_8 обмеження у користуванні належною їм земельною ділянкою, які є надто обтяжливими.

Верховний Суд України своєю ухвалою від 17 квітня 2002 року відмовив у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_11 , ОСОБА_1 , ОСОБА_17 на рішення колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області від 13 листопада 2001 року (а.с.46).

У відповідності до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається із генплану забудови земельної ділянки індивідуального забудівника, виданого попередньому власнику будинковолодіння по АДРЕСА_1 , ОСОБА_11 на підставі рішення Скоморохівської сільської ради №48 від 30 вересня 2000 року наявна примітка про те, що спільний заїзд до садиби ОСОБА_11 проходить через садиби ОСОБА_13 , ОСОБА_8 від дороги загального користування довжиною 25.41 м. та шириною 4.0 м. згідно ухвали Верховного Суду України від 17 квітня 2002 року (а.с.16).

Згідно листа Тернопільської райдержадміністрації Тернопільської області №01-1507/14 від 14 жовтня 2014 року ОСОБА_2 повідомлено про те, що його звернення щодо усунення перешкод в доступі до земельної ділянки було розглянуто 17 вересня 2014 року на засіданні постійно діючої комісії з питань розгляду звернень громадян, яка рекомендувала сільській раді організувати комісійний виїзд за участі представників відділу містобудування та архітектури районної державної адміністрації, відділу Держземагентства у Тернопільському районі, залучивши дві сторони конфлікту, та подати пропозиції щодо вирішення даного спору (а.с.23).

24 листопада 2014 року ОСОБА_2 направив на адресу голови Скоморохівської сільської ради звернення, у якому просив з метою сполучення домогосподарства, співвласником якого він є, із дорогою загального користування зобов`язати його сусідів ОСОБА_8 та ОСОБА_18 укласти договір безкоштовного сервітуту на земельну ділянку шириною 4 м. для проїзду та проходу (а.с.18).

У відповідь на вказане звернення комісія з питань земельних відносин агропромислового комплексу, охорони довкілля Скоморохівської сільської ради листом за вих. №336 від 01 грудня 2014 року повідомила, що сільська рада не наділена повноваженнями щодо зобов`язання громадян до укладення договорів земельного сервітуту та рекомендувала позивачу звернутись із вказаним питанням безпосередньо до ОСОБА_8 (а.с.19).

З повідомлення відділу містобудування та архітектури Тернопільської райдержадміністрації №14-1-15/15 від 16 лютого 2015 року вбачається, що відділом містобудування та архітектури Тернопільської райдержадміністрації 21 січня 2015 року проведено комісійний виїзд щодо організації заїзду до власного домоволодіння, що перебуває у спільній сумісній власності гр.гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_7 через землеволодіння ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 . На місці встановлено, що фактичного доступу до земельної ділянки гр.гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , окрім як через землеволодіння ОСОБА_8 , не мають, що також підтверджується наявним у відділі опорним планом забудови с.Прошова. Окрім того, у архіві відділу наявні матеріали генерального плану забудови земельної ділянки гр. ОСОБА_11 , спадкоємцями якого є гр.гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , видані у 2003 році та погоджені головним архітектором Тернопільського району, відповідно до якого передбачено спільний заїзд до садиби через землеволодіння гр. ОСОБА_13 , ОСОБА_8 від дороги загального користування довжиною 25.41 м. та шириною 4.0 м .(а.с.21).

25 лютого 2015 року ОСОБА_2 направив відповідачу проект договору про укладення земельного сервітуту на право проходу, проїзду по належній їй земельній ділянці від 01 березня 2015 року з метою забезпечення сполучення його домогосподарства з дорогою загального користування, який просив погодити у двадцятиденний термін.

Скоморохівська сільська рада листом від 27 лютого 2015 року за вих. №54 повідомила ОСОБА_2 про те, що 29 вересня 2014 року за участю голови Тернопільської райдержадміністрації Строєвуса А.В. , першого заступника голови Тернопільської райдержадміністрації Лихого Б.П., заступника голови Тернопільської районної ради Наконечного Р. І. в присутності Скоморохівського сільського голови Бодзюха П.П. в с. Прошова було проведено бесіду із ОСОБА_8 з приводу надання нею згоди на проїзд через її земельну ділянку членам домогосподарства гр. ОСОБА_1 . В ході бесіди ОСОБА_8 усно відмовилась від укладення договору земельного сервітуту щодо проїзду через її земельну ділянку (а.с.24).

Рішенням виконавчого комітету Скоморохівської сільської ради Тернопільського району №33 від 27 листопада 2014 року ОСОБА_8 надано дозвіл на виготовлення проектної документації на будівництво та реконструкцію господарського будинку на власній земельній ділянці по межі з землями загального користування сільської ради по АДРЕСА_1 (а.с.89).

У виданому ОСОБА_8 відділом містобудування та архітектури Тернопільської райдержадміністрації будівельному паспорті реконструкції житлового та господарського будинків міститься схеми забудови земельної ділянки із приміткою наступного змісту: «Земельну ділянку залишити вільну від забудови (в тому числі встановлення огорожі) для організації доїзду до суміжної ділянки(згідно ДБН 360-92**) придатну для проїзду пожежних машин (3.5-4 м.)» (а.с.82).

Згідно висновку проведеної за ухвалою суду земельно-технічної експертизи №3815/3816 від 14 червня 2018 року вбачається, що відповідно до кадастрового плану належна позивачам земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0409, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , має складну конфігурацію та перевернуту «Г» - подібну форму.

Відповідно до опису меж вказана земельна ділянка межує з наступними суміжними землекористувачами: від точки А до Б - землі ОСОБА_21 ; від точки Б до В. - землі ОСОБА_30 ; від точки В до Г- землі ОСОБА_23 ; від точки Г до Д - землі ОСОБА_31 ; від точки Д до Е - землі ОСОБА_25 ; від точки Е до Є - землі ОСОБА_1 ; від точки Є до А - землі ОСОБА_26

Зазначена земельна ділянка не межує ні із землями загального користування, ні із земельною ділянкою, що належить відповідачу ОСОБА_8 При аналізі кадастрового плану встановлено, що ОСОБА_1 є сама собі суміжним землекористувачем по лінії Е - Є, тобто, користується ділянкою, що є суміжною із земельною ділянкою з кадастровим номером :03:001:0409 та примикає до вулиці з ґрунтовим покриттям. Відтак, позивачі у даній справі мають можливість проїзду на транспортному засобі до належного їм житлового будинку по АДРЕСА_1 , та до земельної ділянки з кадастровим № :03:001:0409 за цією ж адресою, без використання земельної ділянки відповідача ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 , можливий з використанням земельної ділянки, якою користуються позивачі у даній справі для ведення ОСГ (особистого селянського господарства (позначено зеленим штрихпунктиром у додатку №1 до висновку).

Також позивачі у даній справі мають можливість проходу до належного їм житлового будинку по АДРЕСА_1 та земельної ділянки з кадастровим № :03:001: 0409 за цією ж адресою, без використання земельної ділянки відповідача (позначено чорним штрихпунктиром у додатку №1 до висновку).

Таким чином, у позивачів по справі є технічна можливість проходу та влаштування проїзду на транспортному засобі до належного їм вказаного житлового будинку та земельної ділянки за кадастровим номером :03:001:0409 за цією ж адресою, без використання земельної ділянки відповідачки ОСОБА_8

На час проведення дослідження позивачі мають можливість проходу із належного їм домоволодіння до дороги загального користування. Наявний прохід має ширину від 2.48 м. до 3.16 м. та довжину 25.09 м. та не забезпечує проїзд автомобіля, в тому числі швидкої і пожежної автомашини з вулиці до будинковолодіння позивачів (позначений чорним штрих пунктиром у додатку №1 до висновку).

Доїзд автомобілем позивачами здійснюється з тильної сторони належного їм будинковолодіння з ґрунтової дороги по сусідній земельній ділянці (позначено червоним штрих пунктиром у додатку №1 до висновку).

Влаштувати по наявному проходу проїзд до будинковолодіння по АДРЕСА_1 технічно не можливо, у зв`язку з тим, що ширина наявного проходу не відповідає вимогам, що ставляться до мінімальної ширини проїзду (3.50 м.), а тому для влаштування проїзду до будинковолодіння позивачів необхідно встановити земельний сервітут площею 0.0018 га. (18.0 кв. м.) та розмірами по периметру 0.34; 25.14; 1.12; 25.09 п.м. на земельну ділянку відповідачки ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 (додаток №2). Зазначений сервітут буде відповідати вимогам будівельних норм та будівельному паспорту відповідачки (а.с.158-161).

У судовому засіданні суду першої інстанції експерт Сенейко І.Б. підтримав наданий ним висновок земельно-технічної експертизи №3815/3816 від 14 червня 2018 року та вказав, що в результаті проведеного дослідження встановлено, що на даний час позивачі для проїзду до власного будинковолодіння та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 фактично користуються ґрунтовою польовою дорогою. Фактично проїзду з вулиці до їхнього будинку, як такого, не існує, оскільки наявний прохід за шириною є меншим та за своїми розмірами не відповідає вимогам ДБН для забезпечення належного проїзду автотранспорту, в тому числі пожежного чи швидкої допомоги, однак, позивачі мають технічну можливість для влаштування проїзду до свого будинковолодіння з використанням належної їм земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Зазначив, що наявна польова дорога не має конкретних габаритів, вирішення питання чи можливий по ній проїзд пожежного транспорту та швидкої допомоги перед ним не стояло, він лише вказав, що існує проїзд, яким позивачі фактично користуються, а також зазначив, що є можливість влаштувати проїзд до їхнього будинковолодіння без використання земельної ділянки відповідача.

Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з пунктом 1 статті 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Згідно з частиною другою статті 100 ЗК України земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки.

Відповідно до положень статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій особі, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом.

Згідно зі статтею 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Статтею 404 ЦК України визначено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Отже, підставою встановлення сервітуту є відсутність у особи, у тому числі і в користувача земельною ділянкою, можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права користування чужою земельною ділянкою - земельного сервітуту.

З матеріалів справи вбачається, що на момент розгляду справи позивачі мають можливість проходу до належного їм житлового будинку в АДРЕСА_1 та земельної ділянки з кадастровим № :03:001: 0409 за цією ж адресою через земельну ділянку відповідачки шириною від 2.48 м. до 3.16 м., яким користуються на підставі діючого земельного сервітуту, що встановлений рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 13 листопада 2001 року, залишеним без змін ухвалою Верховного Суду України від 17 квітня 2002 року, за відсутності будь-яких перешкод з боку відповідача.

Крім того, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачі також мають і можливість проїзду на транспортному засобі до належного їм житлового будинку по АДРЕСА_1 та земельної ділянки з кадастровим № :03:001: 0409 за цією ж адресою без використання земельної ділянки відповідачки та здійснюють доїзд до свого господарства з тильної сторони належного їм будинковолодіння з ґрунтової дороги. Зазначеним шляхом позивачі безперешкодно користуються протягом тривалого періоду часу, тобто, фактично з моменту набрання законної сили рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 13 листопада 2001 року. Крім того, позивачі мають технічну можливість влаштувати автомобільний проїзд до свого господарства через належну їм земельну ділянку, яку вони використовують для ведення особистого селянського господарства.

Вищевказані обставини підтверджуються висновком судової земельно-технічної експертизи від №3815/3816 від 14 червня 2018 року.

Не заслуговують до уваги доводи апелянтів про те, що помилковим є висновок суду щодо вже встановлення на земельну дiлянку відповідачки сервiтуту на право проходу та його чинності станом на момент розгляду даної справи, оскільки не підлягає доказуванню той факт, що рішенням суду від 13 листопада 2001 року встановлено земельний сервітут на право проходу ОСОБА_1 та членів її сім`ї з належного їм будинковолодіння по АДРЕСА_1 до дороги загального користування по земельній ділянці шириною 1.93 м., яка розташована з південної сторони земельної ділянки, що на даний час належить на праві приватної власності ОСОБА_8 та знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 по межі з господарством ОСОБА_21 .

Безпідставними є посилання апелянтів про те, що висновок експерта №3815/3816 вiд 14 червня 2018 в даній справі щодо можливості для позивачів здійснювати заїзд до належної апелянтам земельної дiлянки за кадастровим номером :03:001:0409 без використання земельної дiлянки вiдповiдачки є помилковим.

Колегія суддів не бере до уваги твердження апелянтів, що влаштування проїзду транспортним засобом до належної позивачам земельної ділянки за кадастровим номером :03:001:0409 з використанням належної ОСОБА_1 земельної дiлянки для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер :03:001:0438 порушує вимоги земельного законодавства щодо використання земельних дiлянок сiльськогосподарського призначення за їх цільовим призначенням, виходячи з наступного.

Як уже зазначалось, власники або користувачі земельних ділянок мають право вимагати встановлення земельного сервітуту на право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху. Однак, в ході розгляду справи встановлено, що належна відповідачу земельна ділянка по АДРЕСА_1 , використовується нею за цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд і через неї не проходить будь-який існуючий шлях для проїзду транспортних засобів до дороги загального користування.

Крім цього, як встановлено висновком експерта, позивачі мають технічну можливість влаштувати необхідний проїзд для транспортних засобів через власну земельну ділянку, яку вони використовують для ведення особистого селянського господарства, а в матеріалах відсутні будь-які докази того, що відсутність сервітуту перешкоджала тій чи іншій екстреній службі виконати поставленні їй завдання.

Разом з тим, позивачі також мають і можливість проїзду на транспортному засобі до належного їм житлового будинку та земельної ділянки без використання земельної ділянки відповідача та здійснювати доїзд до свого господарства з тильної сторони належного їм будинковолодіння з ґрунтової дороги.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачами не надано суду належних та допустимих доказів, що підтверджують неможливість використання належного їм на праві власності майна, а саме житлового будинку по АДРЕСА_1 та земельної ділянки з кадастровим № :03:001: 0409 за цією ж адресою у зв`язку з відсутністю доступу до вказаного будинку та земельної ділянки, будь-яким іншим способом, окрім як шляхом встановлення земельного сервітуту на право проїзду через земельну ділянку відповідача.

Апеляційний суд звертає увагу, що правові підстави для обтяження сервітутом чужої земельної ділянки відсутні у разі, якщо встановлена можливість користування майном позивача яким-небудь іншим способом.

Аналогічний висновок викладений у постановах КЦС у складі Верховного Суду від 17 вересня 2018 року у справі №127/1417/16-ц, від 17 вересня 2018 року у справі №686/3104/16-ц, від 21 березня 2018 року у справі №379/794/16-ц, від 17 січня 2019 року у справі № 607/12777/17; у постанові КГС у складі Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №918/370/17; у постанові КАС у складі Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 2а-1147/10.

Отже, дослідженими судом доказами підтверджується, що на момент розгляду даної справи у позивачів є реально існуюча можливість як проходу, так і проїзду на транспортному засобі до належного їм житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 без використання земельної ділянки відповідача, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 , а також можливість облаштувати собі додатковий проїзд через власну земельну ділянку.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 04 листопада 2019 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи