ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/216/19 Номер провадження 22-ц/814/2500/19Головуючий у 1-й інстанції Сайко О. О. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Прядкіної О.В., Чумак О.В.

за участю секретаря: Кальник А.М.

розглянув в м. Полтаві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Гордієнко Юрія Петровича

на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 23 липня 2019 року у складі судді Сайко О.О.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Пирятинської міської ради Полтавської області, ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування частково рішення дев`ятнадцятої сесії Пирятинської міської ради (шостого скликання) від 23 серпня 2012 року,

в с т а н о в и в:

В лютому 2019 року адвокат Гарницький П.П. в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Пирятинської міської ради Полтавської області, ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування частково рішення дев`ятнадцятої сесії Пирятинської міської ради (шостого скликання) від 23 серпня 2012 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що згідно рішення Пирятинської міської ради від 23.06.1998 року № 392 позивач є власником квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . Даний будинок поділений на дві секції по дві квартири у кожній. Всі квартири, що належать позивачу, розташовані на другому поверсі будинку. Співвласником вказаного домоволодіння, а саме житлової квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_1 .

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.09.2018 року за номером інформаційної довідки № 137788169 у 2013 році відповідачем здійснено реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,1 га по АДРЕСА_4 .

Рішенням дев`ятнадцятої сесії Пирятинської міської ради (шостого скликання) від 23 серпня 2012 року міська рада надала дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право приватної власності на земельні ділянки, ОСОБА_1 та передала йому безоплатно в приватну власність земельну діяльну площею 0,10 га по АДРЕСА_5 , для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Вважає вищезазначене рішення міської ради незаконним, прийнятими з грубим порушенням чинного законодавства України.

На вказаній земельній ділянці, яка призначена для обслуговування багатоквартирного житлового будинку, розташовані господарські будівлі: 4 сараї та туалет загального користування. Однак, ці споруди після приватизації відповідачем ОСОБА_1 спірної земельної ділянки залишились у його власності, що фактично припинило право власності на це майно, яке увійшло у сукупну масу позивачу під час купівлі продажу квартир АДРЕСА_1 та АДРЕСА_6 , до яких позивач тепер не має доступу, внаслідок перешкод, які чинить відповідач.

Вказує, що приватизувавши земельну ділянку загального користування ОСОБА_1 перешкоджає позивачу, як співвласнику житлового будинку користуватися сараєм та туалетом, до яких доступ можливо здійснити тільки через земельну ділянку, яка наразі перебуває в приватній власності у ОСОБА_1 . Крім того, відповідач, побудувавши огорожу навколо житлового будинку АДРЕСА_4 позивачу парадний вхід (єдиний вхід) до квартири АДРЕСА_6 .

Враховуючи те, що п. 1. рішення дев`ятнадцятої сесії Пирятинської міської ради (шостого скликання) від 23 серпня 2012 року міська рада надала дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право приватної власності на земельні ділянки ОСОБА_1 та п.п. 4 п. 2 вказаного рішення передала ОСОБА_1 безоплатно в приватну власність земельну діяльну площею 0,10 га по АДРЕСА_4 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, якщо він навіть і був розроблений на замовлення ОСОБА_1 (відомості стосовно даного проекту відсутні в Пирятинській міській раді) взагалі не проходив процедуру погодження відповідно до ст. 186-1 Земельного кодексу України, що разом з вищезазначеними обставинами є безумовною підставою для відмови в передачі у приватну власність даної земельної ділянки.

На підставі викладеного просила суд визнати незаконними та скасувати вказані пункти рішення міської ради, що стосуються ОСОБА_1 , та стягнути з відповідачів у рівних частках на користь позивача всі судові витрати, серед яких судовий збір та витрати на правову допомогу адвоката, попередня сума послуг якого становить 50 000 грн.

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 23 липня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано п. 1 в частині, що стосується надання дозволу ОСОБА_1 на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, та пп.4 п.2 рішення дев`ятнадцятої сесії Пирятинської міської ради (шостого скликання) від 23 серпня 2012 року про передачу ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,10 га по АДРЕСА_4 , АДРЕСА_7 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Вирішено питання судових витрат. Стягнуто із Пирятинської міської ради Полтавської області та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у повернення понесених судових витрат по 384 грн. 20 коп. сплаченого судового збору та по 7 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а всього стягнуто по 7 384 гривень 20 коп. з кожного.

В задоволенні іншої частини вимог про стягнення судових витрат відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірна земельна була приватизована незаконно, у зв`язку з чим співвласники багатоквартирного будинку були позбавлені права спільної сумісної власності на частину прибудинкової території, яка без їх згоди та урахування порядку користування прибудинковою територією була виділена у приватну власність ОСОБА_1 .

Не погодившись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 адвокат Гордієнко Ю.П. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

Доводи скарги ґрунтуються на тому, що при передачі ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки жодних порушень земельного законодавства допущено не було.

Вказує, що позивач не надала до суду жодних доказів на обґрунтування позовних вимог, оскільки матеріали справи не містять будь-яких доказів, що на момент приватизації спірна земельна ділянка була прибудинковою територією.

Крім того, позивач не надала жодного належного доказу, що приватизація спірної земельної ділянки порушує її права.

Посилається також на пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду, оскільки право власності на квартиру ОСОБА_2 набула 23.10.2015 року, а до суду з позовом звернулася лише 13.02.2019 року.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Гарницький П.П. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів Полтавського апеляційного суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення з наступних підстав.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що сторони є співвласниками двоповерхового чотирьох квартирного житлового будинку АДРЕСА_7 .

На підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу від 23 жовтня 2015 року та 01 червня 2018 року, що зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, позивач ОСОБА_2 є власником двокімнатної квартири АДРЕСА_8 квартири АДРЕСА_9 на другому АДРЕСА_10 вказаного будинку.

АДРЕСА_11 відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про власність № 920299 від 11 січня 2010 року, виданого органом приватизації при ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», належить трикімнатна квартира АДРЕСА_3 загальною площею АДРЕСА_12 м. на першому поверсі будинку.

Рішенням дев`ятнадцятої сесії шостого скликання Пирятинської міської ради від 23 серпня 2012 року (пункт 1, підпункт 4 пункту 2) ОСОБА_1 , який проживає: АДРЕСА_13 , було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право приватної власності на земельні ділянки громадянам згідно переліку п. 2 даного рішення, та передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га по АДРЕСА_7 для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

13 березня 2013 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер 1184936 щодо спірної земельної ділянки, яке зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірна земельна ділянка є частиною прибудинкової території багатоквартирного будинку, згоди на приватизацію якої інші співвласники квартир не надавали. На прибудинковій території знаходяться надвірні та господарські споруди співвласників будинку (сараї та вбиральня), правовстановлюючи документи на які відсутні, але які в силу тлумачення Конституційним Судом України у рішенні від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 (справа про право співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) перебувають у спільні власності громадян - власників квартир багатоквартирного будинку та приватизація відповідачем земельної ділянки із вказаними спорудами та без урахування права співвласників багатоквартирного будинку на користування прибудинковою територією порушує права позивача по справі.

Колегія суддів з висновками суду першої інстанції погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках.

Пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» встановлено, що прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про порядок встановлення та закріплення меж прибудинкових територій існуючого житлового фонду та надання у спільне користування або спільну сумісну власність земельних ділянок для спорудження житлових будинків, затвердженого наказом Держкомзему України, Держкоммістобудування України, Держжитлокомунгоспу України та Фонду державного майна України від 05 квітня 1996 року № 31/30/53/396 (далі - Положення), в редакції, чинній на час приватизації мешканцями квартир у вказаному багатоквартирному будинку, прибудинкова територія - це встановлена за проектом поділу території мікрорайону (кварталу) та проектом забудови земельна ділянка багатоквартирної несадибної житлової забудови, яка необхідна для розміщення та обслуговування житлового будинку (будинків) і пов`язаних з ним господарських та технічних будівель і споруд. Прибудинкова територія встановлюється для будинку (будинків) і не може виділятися для частини будинку (блоку, поверху, секцій квартир тощо).

При переході права власності на житловий будинок (його приміщення) або на частину будинку разом з цим об`єктом переходить і право спільної власності (користування) земельною ділянкою у відповідності з чинним законодавством. Частка власності (користування) земельної ділянки кожного власника квартири (квартир) чи нежитлового приміщення у спільній частковій власності визначається відношенням загальної площі квартири (квартир) чи нежитлових приміщень, що перебувають у його власності, до спільної площі всіх квартир і нежитлових приміщень будинку.

Виділення частки земельної ділянки власникам квартир і нежитлових приміщень в натурі та їх окреме відчуження не допускається (підпункти 4.3., 4.4. пункту 4 Положення).

Правовий режим спірної земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний житловий будинок, та прибудинкової території визначається земельним законодавством, зокрема Земельним кодексом України.

Частинами першою-третьою статті 42 ЗК України передбачено, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Як роз`яснено у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», при приватизації громадянами одно- або багатоквартирного будинку державного житлового фонду порядок користування закріпленою за ним прибудинковою територією згідно з пунктом 5 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» здійснюється в порядку та на умовах, передбачених частиною третьою статті 42 ЗК України, якою встановлено, що порядок використання земельних ділянок, де розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Тобто у разі приватизації громадянами квартир, земельна ділянка як така, що входить у житловий комплекс, може передаватися безоплатно у власність або надаватися у користування лише об`єднанню співвласників будинку, створеному відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» в порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 11 жовтня 2002 року № 1521 «Про реалізацію Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». В такому разі земельна ділянка належить співвласникам житлового будинку на праві спільної сумісної власності, яка разом із загальним майном і неподільною часткою житлового комплексу (допоміжні приміщення, конструктивні елементи будинку, його технічне обладнання) є майном співвласників, які визначають порядок його використання.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 08 квітня 2019 року у справі № 368/513/16-ц (провадження № 61-1273св18).

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, та, задовольняючи позовні вимоги, дійшов обґрунтованого висновку, що спірна земельна ділянка фактично відноситься до прибудинкової території багатоквартирного будинку по АДРЕСА_5 та її передача у власність відповідача відбулася всупереч вимогам закону, що свідчить про порушення прав позивача.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності документальних доказів віднесення спірної земельної ділянки до прибудинкової території багатоквартирного будинку та не доведення позивачем факту порушення її прав є безпідставними, оскільки поділ території мікрорайону (кварталу) на окремі земельні ділянки прибудинкових територій визначається необхідністю забезпечення ефективного утримання та експлуатації житлового будинку та у будь-якому разі включає територію під житловим будинком (житловими будинками), проїзди та тротуари, та території, пов`язані з утриманням та експлуатацією будинків та інших пов`язаних з ними об`єктів (підпункти 2.1., 2.2. пункту 2 Положення). Встановлено, що приватизована відповідачем земельна ділянка включає територію під житловим будинком та спорудами, які перебувають у спільній власності співвласників квартир, що свідчить про порушення прав позивача, як співвласника багатоквартирного будинку, та спростовує доводи апелянта.

Посилання в апеляційній скарзі на пропуск позивачем позовної давності за вказаними позовними вимогами колегія суддів відхиляє, зважаючи на приписи статті 261 ЦК України щодо початку перебігу позовної давності, згідно частини першої якої перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки по справі не встановлено і суду не доведено, що позивач була або в силу певних правомочностей могла бути обізнана про факт приватизації відповідачем прибудинкової території, доводи апеляційної скарги про сплив позовної давності є безпідставними.

За наведених норм матеріального права та обставин справи, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегією суддів апеляційного суду не вбачається.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Гордієнко Юрія Петровича - залишити без задоволення.

Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 23 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: С.Б. Бутенко

Судді: О.В. Прядкіна

О.В. Чумак