КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/2602/2019 головуючий у суді ІІ інстанції: ОСОБА_2
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 січня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Сержанюка А.С., Сліпченка О.І., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 04 грудня 2018 року у складі судді Таран Н.Г. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради про знесення самочинно збудованої частини будинку,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради про знесення самочинно збудованої частини будинку.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 04 грудня 2018 року провадження у вказаній цивільній справі зупинено.

Не погодившись із ухвалою суду, позивач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про зупинення провадження у справі, оскільки дана справа щодо знесення самочинного будівництва не пов'язана із цивільною справою щодо припинення її права власності на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

ОСОБА_4, ОСОБА_5, Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 не надали.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Постановляючи ухвалу про зупинення провадження у справі, суд першої інстанції виходив із положень статті 251 ЦПК України, і вказав, що ОСОБА_3, посилаючись на порушення ОСОБА_4 її прав, як власника частини житлового будинку, просить суд знести самочинно збудовану ним частину будинку. Ураховуючи факт звернення ОСОБА_4 до суду із позовом до ОСОБА_3 про припинення її права власності на частину будинку, суд першої інстанції вважав за необхідне зупинити провадження у справі, оскільки підстави для захисту порушеного права власності ОСОБА_3 можуть бути усунуті.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що у серпні 2018 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради про знесення самочинно збудованої частини будинку (а.с.2-12).

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 04 грудня 2018 року провадження у вищевказаній справі №754/10324/18 відкрито (а.с.85-86).

Судом апеляційної інстанції також установлено, що ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 29 листопада 2018 року відкрито провадження у справі №754/16751/18 за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників (а.с.96).

04 грудня 2018 року представник відповідача - ОСОБА_6 надала суду клопотання, у якому просила зупинити провадження у справі до набрання законної сили рішенням у цивільній справі №754/16751/18 (а.с.95).

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 04 грудня 2018 року клопотання представника відповідача задоволено, провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради про знесення самочинно збудованої частини будинку - зупинено до набрання законної сили рішенням у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників (а.с.108-109).

Як вбачається із матеріалів справи, предметом розгляду справи за №754/10324/18 за позовом ОСОБА_3 є знесення самочинно збудованої частини будинку АДРЕСА_1, на місці незаконно знесеної часини будинку, власником 129/400 частин якого є ОСОБА_3

Предметом розгляду справи за №754/16751/18 за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 є припинення права власності ОСОБА_3 на 129/400 частку будинку АДРЕСА_1, шляхом викупу такої частки за ринкову вартість.

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що звертаючись до суду із позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 не оспорюють право власності ОСОБА_3 на 129/400 частку будинку АДРЕСА_1, а виключно вважають за можливе його припинити. Відтак, станом на дату звернення до суду із позовом про знесення самочинного будівництва, ОСОБА_3 є власником частини майна (будинку).

Відповідно до положень статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян.

Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 ЦК України встановлено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз матеріалів цивільної справи дає підстави суду апеляційної інстанції дійти висновків про те, що справа за №754/10324/18 та справа за №754/16751/18 не є взаємопов'язаними між собою, оскільки можливість розгляду справи №754/10324/18 до вирішення іншої справи за №754/16751/18 наявна. В той час як підстави об'єктивної неможливості розгляду справи - відсутні.

Право власності ОСОБА_3, станом на час розгляду справи №754/10324/18, не є оспорюваним, не є припиненим, а тому, у відповідності до вимог статті 41 Конституції України підлягає захисту, у разі його порушення. Крім того, у випадку наявності підстав для припинення права власності ОСОБА_3 на частину будинку, остання втратить відповідне право виключно після набрання рішенням суду законної сили.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає зупинення провадження у справі на підставі пункту шостого частини першої статті 251 ЦПК України - прямим порушенням судом першої інстанції права власності ОСОБА_3 на вільне володіння, користування і розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 379 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 04 грудня 2018 року скасувати як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Повний текст постанови складено «15» січня 2019 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіА.С. Сержанюк
О.І. Сліпченко