КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

справа № 755/8493/16-ц

провадження № 22-ц/824/4267/2019

28 лютого 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів :

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Дуці В.В.,

сторони:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»

відповідач - ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, третя особа - Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року в складі судді Яровенко Н.О.,

встановив:

23.05.2016 р. Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ "Ощадбанк", банк) звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просило звернути стягнення на нерухоме майно, що було передане ОСОБА_2 в іпотеку за іпотечним договором № 3821 від 14 липня 2008 р., посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Омельчук О.І.,а саме: однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Омельчук О. І. 14 липня 2008 року за реєстровим № 2197, шляхом продажу від імені банку на підставі ст.38 Закону України «Про іпотеку» в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за договором про іпотечний кредит № 2472 від 14.07.2008 року в сумі 103 429,78 доларів США, надавши ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» право зареєструвати право власності на іпотечне нерухоме майно у відповідних установах з питань державної реєстрації, право отримати витяг з реєстру прав власності на іпотечне нерухоме майно у відповідних установах з питань державної реєстрації, у порядку ст. 34 Закону України «Про іпотеку» та п.6.3 іпотечного договору № 3821 від 14 липня 2008 року передати в управління банку предмет іпотеки на період його реалізації.

Визначити початкову ціну предмета іпотеки для продажу на підставі висновку суб'єкта оціночної діяльності станом на 23.11.2015 року в розмірі 650 760 грн.

Виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, зі зняттям їх з реєстраційного обліку.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь банку суму сплаченого судового збору в розмірі 39 185,34 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Ощадбанк» просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Посилається на не вірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Зазначив, що право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві визначено ст.38 Закону України "Про іпотеку". Вказані положення підлягають застосуванню після ухвалення судового рішення - під час його виконання або використання вказаного права іпотекодержателем у позасудовому порядку, тобто після наділення іпотекодержателя правом на продаж предмета іпотеки від власного імені.

Врегулювання правовідносин за іпотечним договором №3821 від 14.07.2008 року, шляхом включення іпотечного застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в порядку позасудового врегулювання (підпункт 6.6 договору) не позбавляє банк права задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Закон України "Про іпотеку" не містить положень, які зобов'язують іпотекодержателя використовувати позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки і порядку, визначеному статтею 38 цього Закону, до використання права на звернення до суду за захистом, а тому суд не вірно застосував норму статті 38 Закону України "Про іпотеку".

Оскільки житлове приміщення - предмет іпотеки придбане за рахунок кредиту, відповідачі підлягають виселенню без надання іншого постійного жилого приміщення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку представників позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність зупинення апеляційного провадження у вказаній справі з таких підстав.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 липня 2008 року між ВАТ "Державний Ощаднй банк України" та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір № 3821.

Пункт 6.6. вказаного договору містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в порядку позасудового врегулювання.

Так, за цим договором іпотекодержатель має право від свого імені здійснити продаж предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу ,та/або набути право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов'язань на підставі цього договору або укладеного договору про задоволення вимог іпотекодержателя в порядку, встановленому чинним законодавством.

У постанові Верховного Суду України від 05 квітня 2017 року у справі № 6-3034цс16 зроблено висновок, що обрання певного способу правового захисту, у тому числі й досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Установлення законом або договором досудового способу врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не вважається обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист. Звертаючись до суду з позовними вимогами, ПАТ «КБ «Приватбанк» обрало судовий спосіб захисту порушених прав кредитодавця щодо виконання позичальником грошових зобов'язань, забезпечених іпотекою, та просило суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону. Закон визначає спеціальний порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі деякі правила для здійснення реалізації предмета за рішенням суду, зокрема в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року в справі № 760/14438/15-ц (провадження № 14-38цс18), не вбачаючи підстав для відступлення від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року в справі № 6-1851цс15, зробила висновок, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року в справі №760/14438/15-ц, не вбачаючи підстав для відступлення від правового висновку у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року в справі №6-1851цс15, зробила висновок, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36,37 Закону України "Про іпотеку" є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють у договорі.

Вирішуючи даний спір суд першої інстанції виходив з того, що зізмісту ч.1 ст.38, ч. 1 ст.39 Закону України "Про іпотеку", суд має право прийняти рішення про задоволення вимог іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому може передбачити право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Обраний банком спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відноситься до позасудових і згідно ст. 38 Закону України "Про іпотеку" передбачає необхідність дотримання певної процедури, яка полягає у обов'язку банку письмово повідомити за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу іпотекодавця про свій намір укласти цей договір, з метою забезпечення переважного права іпотекодавця на придбання предмета іпотеки. При цьому банком не надано доказів неможливості проведення такого стягнення в позасудовому порядку.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 22 травня 2018 року в справі № 922/2416/17, погодившись із правовим висновком, висловленим Верховним Судом України у постанові від 05 квітня 2017 року (провадження № 6-3034цс16), вважав, що обрання певного способу правового захисту, у тому числі й позасудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

У постанові від 18 жовтня 2018 року в справі № 910/17423/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зважаючи на те, що позивач звернувся з позовом до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, який визначений договором іпотеки як позасудовий, відповідно, для реалізації якого необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя (з огляду на те, що таким договором не передбачено іншого порядку), дійшов висновку про те, що суд апеляційної інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин між сторонами та вірно застосував закон, що їх регулює.

В ухвалі від 05 грудня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду (справа №205/578/14-ц) зазначив, що не може бути по різному відбуватися кваліфікація такого способу захисту як визнання права власності на предмет іпотеки та надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки. Якщо визнання права власності на предмет іпотеки кваліфікується як позасудовий, то, з урахуванням правового висновку Великої Палати у постанові від 21 березня 2018 року в справі № 760/14438/15-ц (провадження № 14-38цс18), має бути кваліфікований як позасудовий такий спосіб звернення на предмет іпотеки як надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки.

З огляду на наявність підстав для відступлення від висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 05 квітня 2017 року у справі № 6-3034цс16 і кваліфікації виключно як позасудового такого способу звернення на предмет іпотеки як надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки, справу № 205/578/14-ц передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвалою ВеликоїПалати Верховного Суду від 05 лютого 2019 року вказану справу призначено до розгляду на 15 травня 2019 року.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Згідно п. 14 ч. 1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 263 ЦПК України, для забезпечення розумної передбачуваності судового рішення щодо застосування норм Закону України "Про іпотеку" в контексті кваліфікації виключно як позасудового такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки як надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки, колегія суддів вважає за необхідне зупинити апеляційне провадження у даній справі до закінчення перегляду в касаційному порядку справи № 205/578/14-ц.

Керуючись п. 10 ч. 1 ст. 252, п. 14 ч. 1 ст. 253 ЦПК України, суд

ухвалив:

Зупинити апеляційне провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, третя особа - Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 205/578/14-ц.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач: Г.М. Кирилюк

Судді: І.М. Рейнарт

Т.А. Семенюк