Номер провадження 2/243/148/2019
Номер справи 243/9550/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

« 27 » лютого 2019 Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Гончарової А.О.,

за участю: секретаря судового засідання - Хорхордіної О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 13 Слов'янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Миколаївської міської ради про надання дозволу на виїзд дитини без згоди батька, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Миколаївської міської ради про надання дозволу на виїзд дитини без згоди батька.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 10 квітня 2010 року. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 03 червня 2016 року шлюб між ними розірвано, спільну дитину -ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено на вихованні позивача.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 31 травня 2016 року з відповідача ОСОБА_2 на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 травня 2016 року до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 05 червня 2016 року рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області змінено, з відповідача ОСОБА_2 на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у сумі 600,00 гривень на місяць.

Після розірвання шлюбу відповідач повністю припинив спілкування з дитиною, не приймає участі у вихованні, не проявляє турботу про його фізичний, духовний та моральний розвиток. З січня 2018 року відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини, припинив виплату аліментів.

На даний час спільна дитина проживає разом із нею та перебуває на її повному утриманні

Вказує, що зверталася до відповідача із проханням надати дозвіл, засвідчений належним чином, на виїзд дитини закордон. Однак, відповідач не надав дозволу не привівши жодних доводів своєї відмови.

Просить суд, ухвалити рішення про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі території України та на в'їзд на територію України, в супроводі матері - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди батька дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, в період часу з 01 листопада 2018 року по 06 січня 2027 року. Стягнути з відповідача на її користь понесені під час розгляду справи судові витрати, відповідно до наданого опису.

Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Чередниченко Ю.В., який діє на підставі Ордеру серії АА № 066264 від 27 вересня 2018 року, до судового засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, надали до суду Заяву, в якій просять розглянути справу без їх участі, та задовольнити повністю позовні вимоги (а.с.31)

31 січня 2019 року на адресу суду надійшла уточнена позовна заява від ОСОБА_1 в обґрунтуванні якої остання зазначає, що її син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, страждає на тяжке хронічне захворювання. У зв'язку із цим потребує медичних обстежень та лікування у різноманітних медичних закладах, оснащених сучасними технологіями, у таких країнах як: Російська Федерація, Німеччина, Франція. Крім того, дитина має потребу в оздоровленні у місцевості зі сприятливим кліматом у таких країнах як: Єгипет, Туреччина. Для досягнення таких цілей їй необхідний час не менше двох років. У зв'язку з чим, просить суд ухвалити рішення про надання дозволу неповнолітній дитині - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на тимчасовий виїзд за кордон у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди батька дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, до країн: Російська Федерація, Німеччина, Франція , Туреччина, Єгипет, у період часу з 30 січня 2019 року по 30 січня 2021 року.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи: Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду Заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

Згідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України «Відповідач, третя особа, свідок зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи».

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

Оголошення на офіційному веб-сайті Слов'янського міськрайонного суду Донецької області про виклик до судового засідання відповідача було опубліковано на офіційному веб-сайті Слов'янського міськрайонного суду Донецької області 10 січня 2019 року і тому з 10 січня 2019 року відповідач вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи.

Приписами ч. 1 ст. 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи був належним чином повідомлений про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи, окрім відповідача, незалежно від причин неявки. (п.2 ч.3 ст.223 ЦПК України)

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв'язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до частини 3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Як вбачається з ст. 3 ЗУ "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.

Відповідно до п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують.

Відповідно до п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Постановою Кабінету Міністрів України № 619 ( 619-2018-п ) від 22 серпня 2018 року пункт 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України доповнено підпунктом 3, згідно з яким виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків можливий у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред'явлення рішення суду або органу опіки та піклування (районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі його утворення), сільської, селищної ради об'єднаної територіальної громади) або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на це нотаріально посвідченою згодою інших осіб.

Окрім того, в матеріалах справи наявне рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 03 червня 2016 року, яким визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з позивачем (а.с.7), тобто наразі ОСОБА_1 не позбавлена можливості виїжджати з неповнолітньою дитиною закордон на строк до одного місяця без нотаріально посвідченої згоди відповідача.

Слід зауважити, що позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження наміру вивезти неповнолітню дитину закордон з метою відпочинку, навчання чи оздоровлення, а так саме не надано доказів того, що відповідач ухиляється від надання нотаріально посвідченої згоди, оскільки в матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем запрошення на зустріч у нотаріуса, не зазначила, коли саме батько відмовив у виїзді дитини та з яких підстав, тому суд доходить висновку, що надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі території України та на в'їзд на територію України, в супроводі матері - ОСОБА_1, без згоди батька дитини - ОСОБА_2, в період часу з 30 січня 2019 року по 30 січня 2021 року, фактично позбавить відповідача, можливості спілкуватись з сином та брати участь у його вихованні, що не відповідатиме найкращим інтересам дитини. Не конкретизовано також причини виїзду, напрямки слідування та часові проміжки перебування дитини за кордоном України, з підтвердженням відповідними доказами.

Аналогічний висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду України від 04 липня 2018 року по справі № 712/10623/17 про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. 155 Сімейного кодексу України, ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадянами України", ст. 313 ЦК України, ст.ст. 5, 12, 13, 81,141, 259, 263, 264, 265, 280-281 ЦПК України, ст. 33 Конституції України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Миколаївської міської ради про надання дозволу на виїзд дитини без згоди батька - відмовити за відсутністю підстав.

Роз'яснити позивачеві право на звернення до суду із відповідним позовом після усунення обставин, що передували відмові у задоволенні позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення складено та підписано у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду А.О. Гончарова