ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року м. Харків

Справа № 645/4006/17

Провадження № 22-ц/818/5959/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

за участю секретаря Кучер Ю.Ю.,

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ,

Відповідач: ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

Третя особа: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові

апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 27 вересня 2019 року (суддя першої інстанції Горпинич О.В.),

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів,-

в с т а н о в и в :

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_7 грошові кошти на загальну суму 254673 грн. 49 коп., а саме: 89030 грн. грошові кошти, які належать позивачу та збережені відповідачем у себе без достатньої правової підстави; 49957 грн. 85 коп. відсотки за користування відповідачем грошовими коштами позивача у розмірі 89030 грн., які збережені відповідачем у себе без достатньої правової підстави; 77687 грн. 58 коп. інфляційні втрати за користування відповідачем грошовими коштами позивача у розмірі 89030 грн., які збережені відповідачем у себе без достатньої правової підстави; 7998 грн. 06 коп. 3% річних від суми грошових коштів у розмірі 89030 грн., які збережені відповідачем у себе без достатньої правової підстави; 30000 грн. моральна шкода, а також просив стягнути з ОСОБА_7 , понесені судові витрати на загальну суму 12546 грн., а саме: судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2546 грн. 73 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн..

Позов мотивований тим, що 11 листопада 2011 року за ОСОБА_1 в ВРЕР № 1 ГУМВС України м. Харкова був зареєстрований транспортний засіб марки та моделі «Богдан-231040», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , про що видано свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 серії НОМЕР_3 . 05.12.2011 року позивач на ім`я відповідача ОСОБА_7 видав довіреність серії ВРО НОМЕР_4 , яка посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Парфенковою І.В. за реєстровим номером № 2017.

Цією довіреністю позивач уповноважив відповідача представляти його інтереси, у тому числі, з усіх без винятку питань, пов`язаних з експлуатацією та розпорядженням належного позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії САК №080642 транспортного засобу марки та моделі «Богдан НОМЕР_5 », а також надав відповідачу право укладати від імені позивача договори купівлі-продажу та одержувати належні позивачу грошові кошти.

Проте, даною довіреністю позивач не надав відповідачу право зберігати у себе належні позивачу грошові кошти, отримані відповідачем після продажу за цією довіреністю належного на праві приватної власності позивачу автомобілю.

01.12.2014 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Парфенкової І.В. з заявою про скасування вказаної довіреності серії ВРО № 027497 від 05.12.2011 року.

01.12.2014 року позивач, у зв`язку з скасуванням довіреності, спрямував на адресу відповідача лист з вимогою повернути йому автомобіль марки та моделі «Богдан-231040», реєстраційний номер НОМЕР_1 або повернути належні йому грошові кошти, одержані відповідачем у разі відчуження вказаного автомобілю.

Відповідач відповідь не надав, автомобіль або грошові кошти не повернув. Згодом стало відомо, що 16.09.2014 року автомобіль марки та моделі «Богдан-231010» переоформлений у Миколаївський області на іншого власника, а на транспортний засіб виписано нове свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_6 , 16.09.2014 року, на підставі довіреності від 05.12.2011 року, відповідач продав вказаний автомобіль марки та моделі «Богдан-231040» третій особі за 89030 грн..

Саме відповідач, як уповноважена особа позивача, на підставі виданої позивачем довіреності від 05.12.2011 року, продав 16.09.2014 року вказаний автомобіль третій особі та отримав грошові кошти у розмірі 89030 грн., які належать позивачу. 21.01.2014 року позивач спрямував на адресу відповідача лист з вимогою повернути позивачу належні грошові кошти у розмірі 89030 грн., які були одержані відповідачем, у зв`язку з продажом автомобіля.

На вказаний лист відповідач не відреагував, грошові кошти не повернув. В якості правового обґрунтування позову в частині повернення коштів позивач посилався на ст. 1212 ЦК України та положеннями ч. 2 ст. 1214 ЦК України, ч.ч. 1,2, ст. 536 ЦК України обґрунтовував підстави нарахування процентів за користування відповідачем його грошовими коштами.

Крім того, позивач вказував, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Внаслідок тривалого, безпідставного збереження відповідачем у себе без достатньої правової підстави грошових коштів у розмірі 89030 грн., які належать позивачу, останньому завдано моральної шкоди, яка виразилася в тривалих негативних емоціях, моральних і психічних переживаннях та у душевних стражданнях, пов`язаних з зусиллями, які позивач був вимушений витрачати на досудове врегулювання спору з відповідачем, а також протягом 3 років витрачати зусилля, час та грошові кошти на підготовку та подання до суду позовної заяви та необхідних документів, чим суттєво були порушені нормальні життєві зв`язки та звичайний образ життя позивача.

Рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 27 вересня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що підстав для задоволення позову відповідно до ст.1212 ЦК України немає, між сторонами виникли правовідносини пов"язані з виконанням доручення.

Після смерті відповідача ОСОБА_7 його спадкоємці отримали свідоцтво про право на спадщину за законом 31.01.2019 року. ОСОБА_8 не звертався до нотаріуса з вимогою до спадкоємців ОСОБА_7 . Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені ст. 1281 ЦК України, позбавляється права вимоги.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, а також додатково стягнути судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 320 грн. і 384,20 грн., а також за подання апеляційної скарги у розмірі 3820,10 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням положень ст.376 ЦПК України.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що ОСОБА_1 згідно укладеної 05.12.201 довіреності не надавав права ОСОБА_7 обмінювати автомобіль на сантехнічні вироби на загальну суму 15750 грн.

Договір купівлі-продажу транспортного засобу від 15.09.2014, достовірність якого викликає сумнів, не відповідає вимогам «Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери», а тому не є договором в розумінні ч.1 ст.638 ЦК України.

Висновок рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 вересня 2015 року у справі №645/2960/15-ц, на який посилається суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, є стислим викладом заперечень відповідача ОСОБА_7 проти позову, а не фактичними обставинами справи, крім того, у справі був інший предмет та підстави позову.

На підставі судових рішень ОСОБА_1 має перед відповідачем ОСОБА_7 заборгованість за договором позики від 9.11.2011 на загальну суму 195333,37 грн.

Про відкриття спадщини після смерті відповідача та про коло спадкоємців, які прийняли спадщину, дізнався 16 травня 2019 року під час розгляду даної справи та ознайомлення з матеріалами представника, який звернувся до суду із заявою про залучення правонаступників відповідача.

На підставі наведеного вважає необґрунтованим висновок суду щодо непред`явлення позивачем вимоги до спадкоємців, оскільки вказані дії він вчинив одразу як дізнався про коло спадкоємців.

Вважає, що суд безпідставно не застосував до спірних правовідносин норми статті 1212 ЦК України, посилаючись на правові позиції Верховного Суду України, при цьому не звернувши уваги на постанову ВС від 7.03.2018 у справі №536/378/15 та від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц.

До апеляційного суду надано відзив на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України, у якому представник відповідача просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, як необґрунтовану, а судове рішення залишити без змін.

Зазначає, що факт продажу транспортного засобу сторонами не заперечується. Відповідач ОСОБА_7 не оспорював факт продажу авто ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу від 15.09.2014, проте заперечував щодо укладення договору купівлі-продажу від 16.09.2014. вказує, що позивачем вже заявлялися аналогічні вимоги до відповідача, у задоволенні яких йому було відмовлено.

Звертає увагу, що про відкриття спадщини позивачу стало відомо раніше зазначеного ним часу, за час розгляду справи він звернувся до суду із заявою про залучення до участі у справі правонаступників, уточненого позову та окремої письмової вимоги до спадкоємців позивачем не заявлялось.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено наступне.

Зі змісту довіреності від 05.12.2011 року вбачається, що ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_7 представляти його інтереси в органах нотаріату, комісійних магазинах, органах Державтоінспекції, комісіях або в будь-яких інших підприємствах, установах та організаціях незалежно від їх підпорядкування і форм власності з усіх без винятку питань, пов`язаних з експлуатацією та розпорядженням (продаж, обмін, здача в оренду) належного йому на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ САК 080642, моделі «Богдан-231040», випуску 2011 року, номер шасі № НОМЕР_7 , реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Було надано право: керувати автомобілем, переобладнати, ремонтувати, проходити державний технічний огляд, визначати на власний розсуд місце стоянки автомобіля, при необхідності зняти автомобіль з обліку чи поставити на облік в органах Державтоінспекції, одержати транзитні номери, подавати та одержувати необхідні довідки та документи, включаючи заяви, дублікат реєстраційного документа, у випадку його втрати, укласти від його імені договори купівлі-продажу, міни, оренди автомобіля, договори страхування, користуватися автомобілем за кордоном в разі отримання в органах ДАІ відповідного свідоцтва про реєстрацію ТЗ на період поїздки за кордон, одержувати у відповідному підрозділі ДАІ тимчасовий реєстраційний талон; вчиняти також всі інші юридично значимі дії, пов`язані з цією довіреністю. Довіреність видана з правом передоручення повноважень до 05.12.2021 року (том 1 а.с.24).

Згідно витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей 01.12.2014 року дію вищевказаної довіреності припинено.

Заявою від 01.12.2014 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Парфенковою І.В., ОСОБА_1 повідомляв ОСОБА_7 про скасування довіреності, виданої 05.12.2011 року, якою уповноважив представляти його інтереси, пов`язані з експлуатацією та розпорядженням належного йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ САК 080642 транспортного засобу «Богдан-231040», випуску 2011 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Вимогою від 01.12.2014 року, направленою на адресу ОСОБА_7 , ОСОБА_1 просив повернути належний йому на праві власності автомобіль, у разі, якщо транспортний засіб відчужений, просив повернути одержані від реалізації цього автомобіля належні йому грошові кошти.

З відповіді управління ДАІ ГУ МВС України в Харківській області вбачається, що 16.09.2014 року автомобіль «Богдан-231040», номерний знак НОМЕР_1 був переоформлений у Миколаївській області на іншого власника.

В довідці-рахунку серія ВІА від 16.09.2014 року №669811 на ім`я ОСОБА_5 вказувалося, що йому продано та видано автомобіль «Богдан-231040», вартістю 89030 грн., але ця довідка-рахунок містить печатку "анульовано" (том 2 а.с.36).

В матеріалах справи міститься довідка ТОВ «Авто Бізнес», згідно якої середньоринкова вартість легкового автомобіля Богдан НОМЕР_5 , 2011 року випуску, в базовій комплектації, такий, що був у використанні в технічному справному стані на 16.09.2014 року на території Миколаївського регіону становить 89030 грн.

ГУ МВС України в Харківській області повідомляли, що 16.09.2014 року автомобіль «Богдан-231040», номерний знак НОМЕР_1 переоформлений у Миколаївській області на іншого власника.

Заявою № 48400750 від 16.09.2014 року ОСОБА_5 просив провести операцію «перереєстрацію ТЗ на нового власника за довідкою-рахунок» автомобіль «Богдан-231040».

16.09.2014 року ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_7 (довіритель), та ТОВ «Авто Бізнес» (повірений) уклали договір доручення від 26.09.2014 року, згідно якого повірений зобов`язується від імені за дорученням та за рахунок довірителя укласти договір купівлі продажу транспортного засобу.

З договору купівлі-продажу транспортного засобу від 16.09.2014 року вбачається, що ТОВ «Авто Бізнес» на підставі договору доручення, укладеного з ОСОБА_1 , від імені якого діяв ОСОБА_7 продало автомобіль «Богдан-231040» ОСОБА_5 . Згідно договору ціна транспортного засобу на дату підписання договору становить 89030 грн..

Також матеріали справи містять договір купівлі-продажу транспортного засобу від 15.09.2014 року, згідно якого ОСОБА_1 , від імені якого діяв ОСОБА_7 , продав ОСОБА_5 , транспортний засіб Богдан 231040, 2011 року випуску, № двигуна НОМЕР_8 , № кузова НОМЕР_7 за ціною 15750 грн.

Відповідно до п. 5 вказаного договору продавець та покупець домовилися, що оплата за транспортний засіб буде проведена в натуральним образом передачею у власність продавця сантехнічних виробів на загальну суму 15750 грн.

Згідно накладної № 141509/1 від 15.09.2014 року на сантехнічні вироби на загальну суму 15750 грн., вбачається, що ОСОБА_7 отримав вище перелічені сантехнічні засоби.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_7 254673 грн в березні 2017 року. Під час розгляду справи в суді 8 ІНФОРМАЦІЯ_1 2018 ІНФОРМАЦІЯ_2 Закін ОСОБА_9 Ілліч помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_9 (том 2 а.с.74-75).

Після смерті ОСОБА_7 , до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_2 - дружина, та діти ОСОБА_4 , ОСОБА_3 .

Згідно копії спадкової справи, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 отримали свідоцтво про право на спадщину у відповідних частках на нежитлові будівлі, квартиру, автомобіль та грошові кошти, як недоодержаної пенсії за період з 01.10.2017 року по 31.10.2017 року в сумі 3383 грн., грошового вкладу з належними відсотками, нарахуваннями, компенсаціями та індексаціями, що знаходяться у ПАТ «УкрСиббанк» на суму 1477,30 грн., та автомобіль.

На момент смерті ОСОБА_7 рішень суду про відшкодування ним матеріальної чи моральної шкоди ОСОБА_1 не існувало.

Спадкоємці ОСОБА_7 отримали свідоцтво про право на спадщину за законом 31.01.2019 року, що підтверджується спадковою справою, копія якої знаходиться в матеріалах цивільної справи.

Суд першої інстанції відмовляючи в позові зазначив, що ОСОБА_8 в шестимісячний строк до нотаріуса з вимогою до спадкоємців ОСОБА_7 не звертався, але ця обставина на думку судової колегії не має правового значення для вирішення справи по суті, оскільки позивач звернувся до суду з позовом до самого ОСОБА_7 ще за життя.

Відповідно до ч.2 ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Спадкоємці ОСОБА_7 свідоцтво про право на спадщину за законом 31.01.2019 року.

Отже, оскільки справа знаходилась на розгляді в суді і спадкоємці були залучені до участі у справі в якості правонаступників ОСОБА_7 , судова колегія вважає помилковим висновок суду про застосування преклюзивного шестимісячного строку звернення кредитора до спадкоємців, оскільки процесуальне правонаступництво це заміна сторони іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу об`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Суд першої інстанції помилково послався на порушення ст.1281 ЦК України, але це не призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Доводи апеляційної скарги про те, що про відкриття спадщини після смерті відповідача та про коло спадкоємців, які прийняли спадщину, позивач дізнався 16 травня 2019 року під час розгляду даної справи та ознайомлення з матеріалами справи, також не впливають на результат розгляду справи.

Але слід зазначити, що позивач є стороною у справі і повинен добросовісно користуватися своїми процесуальними правами, а саме вживати заходи щодо своєчасного ознайомлення з матеріалами справи.

Представником відповідача було подано до суду ще 17 липня 2018 року свідоцтво про смерть відповідача ( том 2 а.с.74-75), який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому позивач та його представник мали можливість дізнатися про смерть відповідача раніше.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що суд неправомірно не застосував ст.1212 ЦК України, судова колегія вважає, що суд правильно обгрунтував підстави для відмови в позові на підставі ст.1212 ЦК України зазначивши , що між сторонами виникли правовідносини щодо виконання доручення.

На спростування доводів апеляційної скарги слід зазначити про таке.

Для виникнення зобов`язання, передбаченого ст. 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Загальна умова ч.1 ст.1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст.1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Положення глави 83 "Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави" ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14 відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту.

Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Таким чином, наявність між сторонами зобов`язальних правовідносин, для яких характерним є спосіб повернення майна, переданого за договором, виключає можливість пред`явлення позову в порядку ст.1212 ЦК України. В такому випадку права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права.

Доводи апеляційної скарги, що судом не враховано правові позиції Верховного Суду України у справі №536/378/15 від 07.03.2018 та у справі №758/1303/15-ц від 11.04.2018, судова колегія відхиляє, оскільки суд першої інстанції зазначив про наявність між сторонами правовідносин , які виникли у зв"язку із виконанням довіреності. В справах про які йдеться позовні вимоги були заявлені про стягнення грошових коштів отриманих повіреними за довіреністю.

В даній справі позовні вимоги заявлені про стягнення вартості автомобіля в сумі 89030 грн., процентів, інфляційних втрат, 3% річних, тоді як судовим розглядом встановлено, що повірений отримав за спірний автомобіль не грошові кошти в сумі 89030 грн, а сантехнічні вироби згідно накладної № 141509/1 від 15.09.2014 року на загальну суму 15750 грн., тому суд першої інстанції розглянув справу в межах заявлених позовних вимог.

Позивач не звертався до суду з позовом про стягнення з повіреного саме отриманого ним за довіреністю, в даному випадку оплати в натурі, а саме сантехнічних виробів.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 згідно укладеної 05.12.201 довіреності не надавав права ОСОБА_7 обмінювати автомобіль на сантехнічні вироби, спростовується змістом самої довіреності, в якій зазначено про права повіреного від імені довірителя укладати договори купівлі-продажу, міни, оренди автомобіля. Отже, доводи скарги про відсутність права міняти автомобіль на сантехнічні вироби не спростовують висновків суду, тому що довіреність містить в повноваженнях повіреного загальне право міни (том 1 а.с.24).

Частиною першою статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389,390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 27 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 16 грудня 2019 року