Номер справи 623/4695/19
Номер провадження 2-н/623/603/2019
У Х В А Л А

іменем України

про відмову у видачі судового наказу

29 листопада 2019 року Суддя Ізюмського міськрайонного суду Харківської області Винниченко П.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 до Комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства-1 про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просив суд видати судовий наказ про стягнення з Комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства-1 на його користь невиплачену заробітну плату у розмірі 14262,86 грн. та середній заробіток за весь період затримки по день фактичного розрахунку.

Розглянувши надані матеріали, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у видачі судового наказу з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Так, п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Згідно ст. 2 Закону України «Про оплату праці», в структуру заробітної плати входять основна заробітна плата, додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

Як визначено у ч. 1 ст. 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Так, заява містить дві майнові вимоги щодо стягнення з боржника на користь заявника заборгованості по заробітній платі 14262,86 грн. та середній заробіток за весь період затримки по день фактичного розрахунку, суму якого заявник не вказує та розрахунок не надає.

Отже, компенсація середнього заробітку за час затримки розрахунку не є видом відповідальності роботодавця за порушення строків виплати належних звільненому працівникові сум.

Таким чином, вимога про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку має бути оплачена судовим збором.

Крім того, постановою Верховного суду України від 30.11.2016 року 2016 у справі № 6-1121цс16 визначено, що починаючи з 01.09.2015 року позивачі в справах за позовними вимогами, що випливають з трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позивачів у двох категоріях: про стягнення заробітної плати та про поновлення на роботі.

Також, згідно постанови Великої палати Верховного суду від 30.01.2019 року у справі № 910/4518/16, пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір", згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Відповідно до п. 41 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду заяви про видачу судового наказу судовий збір сплачується в розмірі 0,1 відсоток прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, заявник повинен подати до суду документ про сплату судового збору за вимогу майнового характеру про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку.

Пунктом 5 частини 1 ст. 165 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд з такою вимогою.

Частиною 1 ст. 233 КЗпП України встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно копії наказу КЖРЕП-1 № 341-К від 19 серпня 2019 року ОСОБА_1 звільнено з роботи 19 серпня 2019 року у зв`язку з скороченням штату п. 1 ст. 40 КЗпП України. З вказаним наказом заявник був ознайомлений.

З заявою про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати та стягнення середнього заробітку за період вимушеного прогулу заявник звернувся до суду 28 листопада 2019 року з пропуском тримісячного строку, встановленого ст. 233 КЗпП України.

Згідно ч. 2 ст. 167 ЦПК України, за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Враховуючи викладене, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Керуючись ч. 9 ст. 165 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 до Комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства-1 про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати.

Роз`яснити заявнику ОСОБА_1 право на звернення до суду в позовному порядку.

З текстом ухвали можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Харківського апеляційного суду через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області протягом 15 днів з дня її проголошення

Головуючий суддя П. П. Винниченко