КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2019 року м. Київ

Справа №367/8246/17

Апеляційне провадження №22-ц/824/2758/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області ухваленого під головуванням судді Оладько С.І. 10 жовтня 2018 року у м. Ірпені, повний текст рішення складено 20 жовтня 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Київпастранс», третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом в якому з урахуванням уточнення позовних вимог просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 115300 грн, моральну шкоду 28000 грн, судові витрати 42350 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 26 жовтня 2017 року в м. Ірпені на перехресті вулиць Садова та Соборна ОСОБА_3 який є працівником КП «Київпастранс», керуючи автобусом «ЛАЗ 5208 NL» д.н.з. НОМЕР_1, не врахував дорожню обстановку, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1. ПДР, рухаючись по другорядній дорозі, не надав дорогу автомобілю НОМЕР_2, що рухався по головній дорозі, внаслідок чого відбулось дорожньо-транспортна пригода .

В результаті ДТП пошкоджено належний позивачу автомобіль НОМЕР_2.

Згідно із Актом огляду транспортного засобу від 27 жовтня 2017 року № 271/10-ТЗ та Звіту від 01 листопада 2017 року № 271/10-ТЗ вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ в результаті пошкодження транспортного засобу «Renault Kangoo» д.н.з. НОМЕР_3 складає 182035,00 грн, а з урахуванням проведення оцінки загальна сума відшкодування збитків складає 184135,00 грн.

Крім того, позивачу внаслідок винних та неправомірних дій третьої особи, було заподіяно моральну шкоду.

Моральна шкода, завдана позивачу, полягає в порушені його права власності, зокрема внаслідок пошкодження транспортного засобу позивача, останній зазнав не мало переживань та страждань з приводу того, що особи, відповідальні за збитки не поновлюють порушене право позивача та не сплачують в добровільному порядку шкоду завдану позивачу. Хвилювання та думки про те, як відновити свій транспортний засіб, тримали позивача у постійній нервовій та психологічній напрузі, що вплинуло на звичайний спосіб життя. Також, фактично втративши можливість користуватись своїм транспортним засобом, позивач змушений витрачати значний час для пересування громадським транспортом у робочих справах, а також змінив свій звичний робочий день, оскільки витрачав не мало часу на поїздки до оцінювачів, органів судової влади з метою визначення розміру матеріальних збитків, отримання необхідних документів, що спричинило ряд незручностей та проблем, марно згаяного часу. Вказані вище обставини, спричинили ряд негативних наслідків та моральні втрати і страждання для позивача.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 10 жовтня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Київпастранс», третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди - відмовлено.

Не погодився із рішенням суду ОСОБА_2, його представником подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального права та при неповному з'ясуванні всіх обставин, що мають значення для розгляду справи по суті. Вказує на те, що судом першої інстанції не було надано належну правову оцінку всім наявним доказам, а саме не взято до уваги Звіт оцінки СОД ТОВ «Пасат Консалтинг Груп» від 01 листопада 2017 року. Зазначає, що суд помилково визнав пошкоджений автомобіль знищений, оскільки не було згоди власника автомобіля - позивача та сума відновлюваного ремонту з урахуванням зносу менша дійсної ринкової вартості автомобіля. Вказує, що заява про передання відповідачу пошкодженого автомобіля була подана під час розгляду справи по суті, тобто з порушенням процесуальних строків подання вимоги.

Також представник позивача вказує на те, що суд першої інстанції помилково відмовив позивачу у стягненні моральної шкоди, оскільки за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах.

З огляду на зазначене вище, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача вказує на те, що рішення першої інстанції є законним та обґрунтованим, а в поданій апеляційній скарзі відсутні підстави для його скасування.

На підставі викладеного просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10 жовтня 2018 року без змін.

В судовому засіданні позивач та та його представник - ОСОБА_5 підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просили про задоволення заявлених ними вимог.

Інші учасники справи повідомлені про розгляд справи апеляційним судом в порядку встановленому процесуальним законом, своїх представників в судове засідання не направили, причини неявки не повідомили. Тому їх неявка, згідно з ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача та його представника, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що 26 жовтня 2017 року о 04 год. 00 хв. в м. Ірпені на перехресті вулиць Садова та Соборна, ОСОБА_3, працюючий водієм А.П. № 8 КП «Київпастранс», керуючи автобусом «ЛАЗ 5208 NL» д.н.з. НОМЕР_1, не врахував дорожню обстановку, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1. ПДР, рухаючись по другорядній дорозі, не надав дорогу автомобілю НОМЕР_2, що рухався по головній дорозі, внаслідок чого відбулась дорожньо-транспортна пригода.

В результаті ДТП пошкоджено належний позивачу ОСОБА_2, автомобіль НОМЕР_4.

Даний факт підтверджується постановою Ірпінського міського суду Київської області від 14 листопада 2017 року справа № 367/7362/17, відповідно до якої винним у вчиненні ДТП визнано ОСОБА_3, водія автобусу «ЛАЗ 5208 NL», номер державної реєстрації НОМЕР_1

Також,у судовому засіданні встановлено,що ОСОБА_3 є працівником КП «Київпастранс».

ОСОБА_2 06 листопада 2017 року звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про відшкодування йому шкоди. Експерт оцінювач 20 листопада 2017 року здійснив огляд транспортного засобу, а саме автомобіля НОМЕР_4. Згідно із звітом №0055В експертного дослідження про оцінку збитку, нанесеного власнику транспортного засобу,вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_5 складає 201259,72 грн, що перевищує його ринкову вартість до ДТП, яка становить 155714, 99грн. Моторне (транспортне) страхове бюро України 14 лютого 2018 року виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 66735 грн (а.с.109-110).

Позивач не оспорює розмір страхового відшкодування та не заявляє вимоги до страхової компанії щодо виплати страхового відшкодування в межах страхового ліміту.

Позивач, звертаючись до суду із позовом про відшкодування шкоди, завданої автомобілю, надав звіт від 01 листопада 2017 року № 271/10-ТЗ ,згідно із яким вартість матеріального збитку завданого власнику пошкодженого автомобіля визначено в розмірі 182035,00 грн.

На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути із відповідача матеріальну шкоду у розмірі 115300 грн, моральну шкоду в розмірі 28000грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведенності та необгрунтованості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договору підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до ст.999 ЦК законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування).

До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним законом «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно зі ст.6 вказаного закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом ст.ст.9, 22-31, 35,36 вказаного закону, настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено ст.1194 ЦК України, у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов'язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі,підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною.

З огляду на вищенаведене право потерпілого на відшкодування за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування в деліктному зобов'язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст.1194 ЦК України підстав.

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі ст.1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування) , якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності) , може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов'язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі ст.1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц.

У підтвердження розміру завданої матеріальної шкоди, позивач посилається на Звіт від 01 листопада 2017 року № 271/10-ТЗ ,згідно якого вартість матеріального збитку завданого власнику пошкодженого автомобіля визначено в розмірі 182035,00 грн.

Разом з цим вказаний звіт не відповідає вимогам Закону, оскільки при визначенні вартості матеріального збитку оцінювачем Ніколаєнко Є.І. не були враховані обставини, які впливають на розмір збитків, а саме використання автомобіля як таксі та інше. Дані обставини підтвердив у судовому засіданні першої інстанції допитаний в якості свідка

оцінювач Ніколаєнко Є.І. Інших доказів, на підтвердження вартості матеріальних збитків, завданих позивачу як власнику автомобіля, ним надано не було. Крім того, позивачем не оспорювався розмір матеріальної шкоди та суми страхового відшкодування визначені страховою компанією.

Таким чином, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відносно того, що судом першої інстанції не було надано належну правову оцінку всім наявним доказам, а саме не взято до уваги Звіт від 01 листопада 2017 року № 271/10-ТЗ.

Згідно звіту №0055В експертного дослідження про оцінку збитку, нанесеного власнику транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Renault Kangoo» д.н НОМЕР_2 складає 201259,72 грн,що перевищує його ринкову вартість до ДТП, яка становить 155714,99грн. (а.с.109).

Ставлячи питання про стягнення збитків із відповідача за автомобіль, який вважається знищеним, позивач відмовився повернути даний автомобіль відповідачу, посилаючись на ті обставини,що вказаний автомобіль він відремонтував. При цьому позивачем не було надано до суду доказів вартості відновлювального ремонту автомобіля «Renault Kangoo» д.н НОМЕР_2.

Таким чином, доводи позивача про те, що суд помилково визнав пошкоджений автомобіль знищеним, оскільки не було згоди власника автомобіля - позивача та сума відновлюваного ремонту з урахуванням зносу менша дійсної ринкової вартості автомобіля, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вказані доводи спростовуються матеріалами справи, а саме Звітом №0055В.

Колегія суддів відхиляє доводи позивача щодо стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода за приписами ст.ст. 23, 1167 ЦК України відшкодовується особою, яка її завдала. Крім того, позивачем не доведено весь склад даного цивільного правопорушення.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В.Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В.Поліщук

Повний текст постанови складений 04 березня 2019 року.