Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 692/622/16

номер провадження 2/695/265/19

18 листопада 2019 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді Середи Л.В.,

за участю секретаря - Бреуса В.С.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Манжари Д.С.,

представника третьої особи - Гайди Л.Г.,

третьої особи - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , 2010 року народження, до ОСОБА_4 , треті особи: Орган опіки та піклування Драбівської районної державної адміністрації, ОСОБА_2 про зміну місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 , треті особи: Орган опіки та піклування Драбівської районної державної адміністрації, ОСОБА_2 про зміну місця проживання дитини.

Вимоги позовної заяви мотивовані тим, що позивач по справі є бабусею малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якого є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 померла, а тому онук позивача постійно проживає разом із нею та перебуває на її повному утриманні. Батько ОСОБА_6 , відповідач по справі ОСОБА_4 , із часу народження свого сина про останнього не піклувався, його вихованням не займався будь-якої матеріальної допомоги сину не надавав.

Разом із тим рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 25.12.2015 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та негайного відібрання малолітнього ОСОБА_3 , задоволено частково. Вказаним рішенням суду визначено місце проживання дитини разом із батьком ОСОБА_4 . При цьому судом було зазначено, що для виконання вказаного рішення ОСОБА_4 необхідний певний час для налагодження психологічного контакту із своїм сином та здійснення усіх можливих заходів для пристосування себе та дитини до нових умов життя.

Позивач наполягає, що ОСОБА_4 наданої йому можливості у спілкуванні та налагодженні відносин із своїм сином не використовує, із сином не спілкувався та не спілкується. Окрім того, після прийняття вказаного судового рішення онук позивача ОСОБА_3 постійно перебуває в пригніченому стані, стурбований щодо можливості зміни місця свого проживання, оскільки особисто цього не бажає та не відчуває ОСОБА_4 близькою людиною, адже останній участі у його вихованні з самого народження не брав, батьківські відносини не налагодив, прихильності дитини не отримав.

За вказаних обставин, з метою гарантування захисту прав дитини в майбутньому, позивач звернулася до суду із даним позовом.

У судовому засіданні позивач та її представник, адвокат Манжара Д.С., позовні вимоги підтримали повністю та наполягали на їх задоволенні зазначаючи при цьому, що відповідач мав можливість здійснювати спілкування із своєю дитиною, однак цього не робив, жодних контактів із сином не налагоджував та має намір забрати його до себе фактично проти волі дитини, який із своїм батьком жодних відносин не підтримує та постійно з часу свого народження проживає разом із позивачем по справі. За таких обставин проживання дитини за місцем проживання відповідача буде суттєво суперечити інтересам малолітнього.

Третя особа по справі ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі, зазначаючи при цьому, що малолітній ОСОБА_3 постійно Проживає разом із ним та позивачем по справі, і перебуває на їх повному утриманні. Відповідач із своєю дитиною не спілкується, аліменти не сплачує, жодної матеріальної допомоги на утримання свої о сина не надає.

Представник третьої особи по справі ОСОБА_7 проти задоволення позовних вимог не заперечувала та просила суд їх задовольнити, оскільки таке рішення буде якнайкраще відповідати інтересам дитини.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився з невідомих для суду причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку визначеному чинним законодавством та безпосередньо брав участь у попередніх судових засіданнях, однак у судові засідання 05.08.2019 року та 18.11.2019 року не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив.

За таких обставин, враховуючи неодноразову неявку відповідача в судове засідання, що ставало причиною їх перенесення, з метою недопущення безпідставного затягування розгляду справи, та з метою дотримання норм чинного законодавства щодо строків розгляду справи в суді, враховуючи, що відповідач достеменно знав про суть позовних вимог та доводи позивача, оскільки брав участь у попередніх судових засіданнях, суд вважає за можливе визнати повторну неявку відповідача не поважною та здійснювати розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних матеріалів справи.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про народження (серії НОМЕР_1 від 17.08.2010 року) ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , а його батьками зазначені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Згідно із свідоцтвом про смерть (серії НОМЕР_2 від 23.03.2015 року) ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як вбачається зі змісту рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 25.12.2015 року, судом було встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_8 20 квітня 2010 року зареєстрували у виконкомі Золотоношківської сільської ради Драбівського району шлюб. Від даного шлюбу народився ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Під час реєстрації шлюбу та народження дитини позивач ніколи однією сім`єю із ОСОБА_8 не проживав. З часу реєстрації шлюбу, після народження сина ОСОБА_9 проживала у приватному будинку - матері ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 . Згідно з актом обстеження умов проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , 2010 року народження в селі Золотоношка Драбівського району від 24.11.2015 року, проведеного службою у справах дітей Драбівської районної державної адміністрації встановлено, що умови проживання задовільні, сім`я забезпечена продуктами харчування, для виховання та розвитку дитини створений окремий куточок, хлопчик забезпечений одягом іграшками.

Також судом при розгляді даної справи було встановлено, що ОСОБА_4 з часу реєстрації шлюбу, після народження сина однією сім`єю ніколи з ним не проживав, бачив сина лише двічі, коли йому було лише 2-3 місяці, ніколи з ним не спілкувався.

У вказаному судовому рішенні суд зазначив, що ОСОБА_4 необхідний певний час для налагодження .психологічного контакту із своїм сином, зробити все можливе для пристосування себе та дитини що нових умов життя.

Вказані вище обставини відображені в судовому рішенні, яке набрало законної сили, а тому такі обставини, на підставі норм ст. 82 ЦПК України додатковому доказуванню не підлягають.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Золотоніської сільської ради від 24.11.2015 року за №395 ОСОБА_3 дійсно проживає в сім`ї ОСОБА_1 ..

Як вбачається з рішення комісії Драбівської районної державної адміністрації з питань захисту прав дитини від 27.01.2016 року за №3 ОСОБА_4 було встановлено спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_3 , а позивача по справі ОСОБА_1 зобов`язано не чинити перешкод щодо спілкування батька з дитино.

Із пояснюючої записки завідувача ДНЗ «Калинка» від 29.03.2016 року вбачається, що 29.03.2016 року відбулася зустріч батька ОСОБА_4 та малолітнього сина ОСОБА_3 , яка тривала близько години, після якої малолітній ОСОБА_3 був стурбований та в присутності працівників навчального закладу просив позивача його нікому не віддавати.

Як вбачається із довідок виконавчого комітету Золотоношківської сільської ради від 17.03.2016 року за №159, від 10.05.2016 року за №222 та від 01.05.2016 року за №260 ОСОБА_4 в лютому, березні, квітні та травні 2016 року на спілкування із своїм сином ОСОБА_10 не з`являвся.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 пояснили суду, що вони є сусідами позивача ОСОБА_1 , добре знають сім`ю останньої, часто з ними спілкуються. Малолітній ОСОБА_3 проживає разом із своєю бабою ОСОБА_1 з самого свого народження, перебуває на її повному утриманні. Відповідач ОСОБА_4 ніколи не з`являвся за місцем проживання свого малолітнього сина, з ним не спілкувався, жодної участі у його вихованні не брав, подарунків не дарував.

Згідно з висновком органу опіки та піклування Драбівської районної державної адміністрації про зміну місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 від 19.04.2017 року за №116/01- 20. Працівниками служби у справах дітей райдержадміністрації відвідано сім`ю ОСОБА_1 та обстежено умови проживання. Будинок одноповерховий, складаєтеся з 3 кімнат, коридора та веранди, з пічним опаленням. Умови проживання задовільні, в кімнатах тепло, чисто. Для дитини є окрема кімната, необхідні меблі, дитячі іграшки, в достатній кількості одяг та продукти харчування. В сім`ї створені всі умови для утримання та виховання дитини. В ході і бесіди з ОСОБА_13 стало відомо, що батько дитини участі у вихованні дитини не бере, не спілкується з нею та матеріально не допомагає. Відповідно до рішення Драбівського райсуду , від 25.12.2015 692/753/15-ц про визначення місця проживання, визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_4 в м. Гребінка, з 01.08.2016 року. Проте відповідно до акта Золотоношківської сільської ради Драбівського району Черкаської області від 01.08.2016 року стало, відомо, що батько не зміг забрати дитину, оскільки ОСОБА_2 категорично відмовив йому віддати сина. З того часу батько не відвідував свого сина, не телефонував йому та не цікавився його життям.

Питання про зміну місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 розглядалось на засіданні комісії райдержадміністрації з питань захисту прав дитини 28 березня 2017 року (рішення від 28.03.2017 № 20).

Розглянувши необхідні матеріали орган опіки і піклування райдержадміністрації вважає за можливе змінити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 разом, з бабою в с. Золотопошка Драбівського району Черкаської області.

Ухвалою Драбівського районного суду Черкаської області від 20.04.2017 року була призначена судово-психологічна експертиза.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-психологічної експертизи від 25.10.2017 року, №455/17-23, у ОСОБА_3 не загоїлась психічна травма від втрати рідної матері. На даному етапі не рекомендовані додаткові втручання в його життя, слід взяти до уваги, що між сином та біологічним батьком ОСОБА_4 переважають лише негативні відношення і їм притаманний другий «тривожно-уникає» тип відносин, із-за відсутності емоційного контакту та прихильності дитини до батька.

Із змісту вказаного вище висновку вбачається, що для малолітнього ОСОБА_14 більш сприятливим і доцільним є проживання разом із дідом та бабою, де сформований досить звичний і комфортний спосіб життєдіяльності, не рекомендовані взаємовідносини і спілкування із батьком, в іншому випадку це буде сприяти подальшому підвищенню тривожності, неспокою, невпевненості у собі, що негативно позначиться на його психоемоційний і психічний розвиток в майбутньому.

Нормами ст. 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні

Разом із тим суд дослідивши усі надані докази до справи, а також їх достатність та взаємозв`язок, приходить до переконання, що доводи позивача належним чином доведені останньою.

Так із аналізу усіх вказаних доказів вбачається, що відповідач навіть після рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 25.12.2015 року свого ставлення до дитини не змінив, сімейний зв`язок із своїм сином не налагодив, фактично з дитиною не спілкувався.

Щодо доводів відповідача про переховування дитини та не надання йому можливості спілкуватися із дитиною, варто зазначити, що такі не знайшли свого підтвердження при розгляді справи.

Так судом встановлено вище, що ОСОБА_2 лише 01.08.2016 року було категорично відмовлено у видачі свого онука позивачу, про що було складено відповідний акт.

Разом із тим відповідачем до суду взагалі не надано будь-яких доказів того, що він вживав інші заходи спрямовані на встановлення контакту із своїм сином, намагався налагодити із ним психологічний зв`язок, отримати прихильність сина до себе, тощо.

Доказів будь-яких перешкоджань позивача у спілкуванні відповідача із своїм сином, окрім події 01.08.2016 року, матеріали справи не містять, та самим відповідачем надано не було, хоча останній, мав таку можливість, оскільки безпосередньо брав участь в судовому засіданні. ОСОБА_4 не звертався до будь-яких органів щодо сприяння йому у забезпеченні безпосередньої участі у вихованні свого сина.

Окрім того з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 має заборгованість по сплаті аліментів, а на виконанні Гребінківського районного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області перебуває виконавче провадження №48331355, що стверджується даними Автоматизованої системи виконавчого провадження.

Таким чином суд, з урахуванням всіх доказів наведених вище в їх сукупності, враховує висновки експерта за результатами проведення судово-психологічної експертизи від 25.10.2017 року щодо невідповідності інтересам дитини проживання із батьком, які зроблені відповідним кваліфікованим експертом, який має відповідну освіту та спеціальні знання, та є сторонньою особою по даній справі.

Будь-яких підстав для сумніву у достовірності вказаної експертизи матеріали справи не містять та самим відповідачем надані не були.

Велика Палата Верховного Суду по справі № 402/428/16-ц зазначила, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У відповідності до ч. 1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десятій років, визначається за згодою батьків.

Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

3 аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного,розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (4,1 ст. З Конвенції).

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

У рішенні в справі «М.С. проти України» від 11.07.2017 року Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання проте, що найкраще відповідає інтересам дитини, у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому, Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності і перевищувати інтереси батьків.

Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, враховуючи, висновок органу опіки та піклування, яким рекомендовано визначити місце проживання дитини з бабою, а також створення останньою належних умов для проживання, виховання та забезпечення дитини, виходячи в першу чергу із інтересів дитини, суд приходить до переконання про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з позивачем, у зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Суд зауважує, що вказане рішення не є скасуванням рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 25.12.2015 року, а є пов`язаним із діями відповідача після його ухвалення, оскільки матеріали справи свідчать, що ОСОБА_4 неналежним чином виконував свої батьківські обов`язки вже після винесення зазначеного рішення.

Аналогічна оцінка характеру вказаних правовідносин викладена і в ухвалі апеляційного суду Черкаської області від 05.10.2016 року.

Таким чином суд, враховуючи норми міжнародного права та національного законодавства, на підставі доказів, які в сукупності та взаємозв`язку є достатніми для обґрунтування позовних вимог позивача, приходить до висновку, що наведені обставини є достатніми для визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 разом із його бабою, ОСОБА_1 , що на думку суду буде в повній мірі відповідати інтересам малолітнього ОСОБА_3 ..

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення.

На підставі зазначеного та керуючись ст., ст. 10, 264, 265 ЦІІК України, ст., ст. 155, 157, 161, 161 СК України суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , 2010 року народження, до ОСОБА_4 , треті особи: Орган опіки та піклування Драбівської районної державної адміністрації, ОСОБА_2 про зміну місця проживання дитини, задовольнити у повному обсязі.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , 2010 року народження, за місцем проживання баби ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 тридцять АДРЕСА_2 ).

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з часу виготовлення повного тексту рішення.

Головуючий: Середа Л.В.

Повний текст рішення виготовлено та підписано головуючим 28 листопада 2019 року.