Номер провадження 2/522/222/19
У Х В А Л А

15 січня 2019 року м.Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Домусчі Л.В., вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, перевіривши виконання вимог ст.ст.174-177 ЦПК України за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Хрістос про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В :

До суду 19.12.2018 року надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Хрістос про розірвання шлюбу.

До суду 29.12.2018 року надійшла відповідь щодо місця реєстрації відповідача, згідно якої вказано, що ОСОБА_2 Хрістос в м. Одесі та Одеській області зареєстрованим не значиться.

Із 28.12.2018 р. по 29.12.2018 р., з 02.01.2019р. по 03.01.2019р. суддя перебувала у відпустці.

З урахуванням понад надмірного навантаження справами (у провадженні судді знаходиться біля 700 справ), яке виходить за межі фізичної можливості розгляду кожної справи у розумні строки і незначною (малою) чисельністю суддів, щодо яких здійснюється автоматичний розподіл справ, суд позбавлений можливості вирішити питання про відкриття провадження в розумні строки.

Дослідивши матеріали позову, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків з огляду на наступне.

Відповідно до свідоцтва про шлюб, відповідач є громадянином ОСОБА_3 Греції.

Порядок розірвання шлюбу, укладеного між громадянином України та іноземцем, має ряд особливостей. Основним у цьому питанні є визначення закону, відповідно до якого буде проводитися розірвання шлюбу.

Статтею 63 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 вищевказаного Закону, правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а при його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання (за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання в цій державі). При відсутності спільного місця проживання - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином.

Особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої він є (стаття 16 Закону України Про міжнародне приватне право).

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11 ВСУ зазначає, що в разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, один з яких проживає в Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами, встановленими Цивільним процесуальним кодексом України.

Приписами ст. 497 ЦПК України встановлено, що підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно ст.27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст. 28 ч.2 чинного ЦПК України, позови про розірвання шлюбу можуть пред'являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров'я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Згідно даних відділу арено-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області, інформація щодо реєстрації відповідача у м. Одесі відсутня.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що від спільного шлюбу у сторін є донька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом із матірю за адресою м. Одеса, вул. Армійська, 11, корп..8, кв. 24.

Як вбачається із позовної заяви, місце мешкання відповідача вказана адреса: АДРЕСА_1, однак належних та допустимих доказів місцепроживання відповідача за вищезазначеною адресою позивачкою надано не було. Крім того, зі змісту позову вбачається, що сторони приблизно 3 роки вже не проживають разом.

За змістом ч. 1 ст. 498 ЦПК України, у разі, якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до п. 2.3. «Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень» затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації України від 27 червня 2008 року N 1092/5/54 доручення та документи, що до нього додаються, складаються мовою, передбаченою відповідним міжнародним договором України. Якщо доручення чи документи, що до нього додаються, складено українською мовою, слід додавати завірений переклад на мову запитуваної держави або на іншу мову, передбачену міжнародним договором України. Документи, що підлягають врученню згідно з дорученням суду України, складаються мовою запитуваної держави чи іншою мовою, передбаченою міжнародним договором України, або супроводжуються завіреним перекладом на таку мову. У відповідних випадках документи, що підлягають врученню, можуть бути складені або перекладені на ту мову, яку, як є підстави вважати, розуміє особа, якій необхідно вручити документи. Це окремо визначається судом України у дорученні.

Всупереч вимогам п. 2.3. «Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень» позивачем подано позовну заяву лише українською мовою без відповідного перекладу на державну мову країни, громадянином якої є ОСОБА_2 Хрістос.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Вище викладене дає підстави для висновку, що позовна заява не відповідає вимогам закону, а тому підлягає залишенню без руху з наданням строків на їх усунення. Отже, позивачці необхідно надати копію позовної заяви, перекладену на мову, якою володіє відповідач грецьку, виходячи з його громадянства (такий переклад має бути здійснений дипломованим перекладачем та засвідчений нотаріально).

Керуючись ст.ст.175, 177, 185 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Хрістос про розірвання шлюбу - залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання ухвали суду у зазначений строк позовну заяву вважати неподаною та повернути позивачу зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Л.В. Домусчі