Постанова

Іменем України

10 січня 2019 року

м. Київ

справа № 308/4036/15-ц

провадження № 61-39101св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), ГулькаБ. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Оноківська сільська рада Ужгородського району Закарпатської області, ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 червня 2017 року у складі судді Фазикоша О. В. та постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 14 травня 2018 року у складі колегії суддів: Кожух О. А., Бисаги Т. Ю., Кондора Р. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області (далі - сільська рада), ОСОБА_5 про визнання недійсними рішень сільської ради, державного акту, скасування договору оренди та зобов'язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що сільською радою із земель запасу було незаконно передано ОСОБА_5 озеро, яке є незамкненим водним об'єктом.

Зазначав, що його будинок розташований за 4 метри від озера. Довкола озера знаходяться понад 20 дачних ділянок, переважно людей похилого віку. Понад 40 років громада використовувала озеро для поливу земельних ділянок, сімейного відпочинку, вилову риби, а взимку для катання на ковзанах та гри у хокей.

ОСОБА_5 забороняє громаді та власникам дач користуватися водою із озера для зрошування дачних ділянок і для власних потреб. Новий власник здійснив «санітарну» чистку прибережної смуги, вирубавши все: кущі, чагарники і навіть дерева, а наприкінці осені 2012 року з озера було повністю спущено воду. Внаслідок осушення водойми було порушено водний баланс місцевості, що призвело до екологічної катастрофи у мікрорайоні й спричинило втрату води у всіх колодязях поблизу озера, зникненню русел, що живили ці колодязі, та повністю були знищені три джерела. У нього також значно знизився рівень води у колодязі, що приводить до нестачі питної води.

Зазначав, що сільська рада та ОСОБА_5 грубо порушили його права та свободи, надані Конституцією України, порушили вимоги Водного кодексу України та Земельного кодексу України.

Вважав, що документи, дозволи та висновки для отримання озера в оренду та у подальшому у приватну власність зроблені з порушеннями та фальсифікаціями, ОСОБА_5 приховує факт наявності струмка, який живить озеро.

Вказував, що сільська рада передала земельну ділянку з розташованою на ній незамкненою природною водоймою у користування ОСОБА_5, а потім у приватну власність, незаконно, всупереч частини другої статті 59 ЗК України.

Крім того, ОСОБА_5 було здійснено поділ земельної ділянки площею 1,5 га на земельну ділянку площею 0,6 га та земельну ділянку площею 0,9 га.

Ураховуючи наведене, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_4 просив суд: скасувати рішення 26-ї сесії 5-го скликання Оноківської сільської ради від 21 травня 2010 року «Про безоплатну передачу громадянину у власність земельної ділянки для ведення фермерського господарства»;

скасувати рішення 23-ї сесії 5-го скликання Оноківської сільської ради від 12 листопада 2009 року «Про затвердження матеріалів вибору місця розташування та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки»;

скасувати рішення 24 сесії 5 скликання Оноківської сільської ради від 24 грудня 2009 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, витягу про нормативну грошову оцінку та надання земельної ділянки в оренду»;

визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 від 29 червня 2010 року, виданий на ім'я ОСОБА_5

скасувати договір оренди землі від 15 січня 2010 року № 01, укладений між Оноківською сільською радою і ОСОБА_5;

зобов'язати ОСОБА_5 повернути земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_1) у комунальну власність у виді, якому вона була до порушення земельного та водного законодавства, тобто у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її у власність;

зобов'язати ОСОБА_5 вчинити дії щодо очищення чаші озера та русла струмка від самонасіяних дерев та чагарників;

вилучити з приватної власності ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,6 га (кадастровий номер НОМЕР_2), земельну ділянку площею 0,9 га (кадастровий номер НОМЕР_3) та передати такі земельні ділянки у власність Оноківської сільської ради.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 червня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Скасовано рішення 23 сесії 5 кликання від 12 листопада 2009 року Оноківської сільської ради «Про затвердження матеріалів вибору місця розташування та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», про затвердження гр. ОСОБА_5 матеріалів вибору місця розташування на земельну ділянку площею 1,5 га (0,60 під озерами) для ведення фермерського господарства у с. Оноківці, мікрорайон «Шахта» та надання дозволу гр. ОСОБА_5 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду.

Скасовано рішення 24 сесії 5 скликання від 24 грудня 2009 року Оноківської сільської ради «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, витягу про нормативну грошову оцінку та надання земельної ділянки в оренду» про затвердження гр. ОСОБА_5 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 1,5 га (у тому числі сільськогосподарські угіддя: сіножаті 0,4014 га, сіножаті вкриті чагарниками 0,4986 га, під водою (озеро) 0,6 га) у довгострокову оренду терміном на 49 років, для ведення фермерського господарства (риборозведення), яка розташована на території Оноківської сільської ради у с. Оноківці мікрорайон «Шахта» та надання гр. ОСОБА_5 вказаної земельної ділянки у довгострокову оренду терміном на 49 років.

Скасовано рішення ХХVІ сесії V скликання Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 21 травня 2010 року «Про безоплатну передачу громадянину у власність земельної ділянки для ведення фермерського господарства» про передачу у власність земельної ділянки площею 1,5 га для ведення фермерського господарства (риборозведення) у с. Оноківці мікрорайон «Шахта», як одноосібному члену та засновнику фермерського господарства «Кришталеве джерело» гр. ОСОБА_5

Визнано недійсним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку від 29 червня 2010 року серії НОМЕР_4.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскаржувані рішення сільської ради суперечать вимогам земельного і водного законодавства, а тому підлягають скасуванню. Державний акт на право власності на земельну ділянку від 29 червня 2010 року було видано ОСОБА_5 на підставі незаконного рішення сільської ради, тому його слід визнати недійсним.

При цьому суд не знайшов підстав для витребування спірної земельної ділянки та зобов'язання ОСОБА_5 вчинити певні дії щодо озера на ній, оскільки з системного аналізу положень статей 387, 388 ЦК України вбачається, що звернення до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння є виключним правом власника такого майна. Тобто особа, яка звертається до суду з віндикаційним позовом має обґрунтувати та документально підтвердити своє право власності на це майно, що є необхідною передумовою задоволення позову. Позивачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження здійснення ним прав власника майна, зокрема, доказів фактичного користування спірною земельною ділянкою, сплати земельного податку, тощо або цільового використання спірної земельної ділянки.

Постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 14 травня 2018 року апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишено без задоволення, а заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 червня 2017 року - без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції з урахуванням положень Земельного кодексу України та Водного кодексу України, Закону України «Про землеустрій», Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 року № 486; постанови Кабінету Міністрів України від 13 травня 1996 року № 502, якою затверджений Порядок користування землями водного фонду; Наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05 листопада 2004 року № 434, яким затверджено Порядок погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, ухвалив правильне рішення у частині задоволення позовних вимог - скасував, як незаконні, рішення органу місцевого самоврядування та Державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на підставі незаконного рішення сільської ради.

Апеляційний суд вказав, що вимоги щодо вилучення земельних ділянок і передачу у комунальну власність та зобов'язання ОСОБА_5 вчинити певні дії не підлягають задоволенню, оскільки позивач не є власником спірної земельної ділянки та неуповноважений заявляти такі вимоги.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення у частині, у якій було відмовлено у задоволенні його позовних вимог, та ухвалити нове, яким задовольнити позов у цій частині.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди помилково відмовили йому у задоволенні позовних вимог про повернення земельної ділянки під озером до попереднього стану, оскільки відсутність у нього права власності на спірну земельну ділянку не позбавляє його права, як члена територіальної громади, на здорове довкілля та вільне використання належних територіальній громаді природних ресурсів для відпочинку та водопостачання.

Відзив на касаційну скаргу учасники процесу до суду не подали.

Судові рішення судів попередніх інстанцій у частині, в якій позовні вимоги ОСОБА_4 були задоволені, учасники справи у встановленому законом порядку не оскаржили, тому колегією суддів не перевіряються відповідно до положень статті 400 ЦПК України.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК Українивизначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що судові рішення в оскаржуваній частині ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з пунктом «ґ» частини третьої статті 83 ЗК України (тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Положеннями статті 59 ЗК України передбачено обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлено можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди.

Згідно з частиною другою статті 59 ЗК України громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми.

Отже, громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність тільки замкнені природні водойми (загальною площею до 3 га).

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України у редакції 2004 року, чинній на час звернення ОСОБА_4 з позовом, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень частини третьої статті 10 та частин першої та четвертої статті 60 ЦПК України 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічні норми містяться й у частині третій статті 12, частинах першій, шостій статті 81 чинного ЦПК України.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Встановивши, що сільською радою ОСОБА_5 у власність був переданий незамкнений водний об'єкт, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, з урахуванням положень Земельного та Водного кодексів України, Закону України «Про землеустрій», Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 року № 486; постанови Кабінету Міністрів України від 13 травня 1996 року № 502, якою затверджений Порядок користування землями водного фонду; Наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05 листопада 2004 року № 434, яким затверджено Порядок погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_4 у частині скасування, як незаконних, рішень органу місцевого самоврядування та Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на підставі незаконного рішення сільської ради.

При цьому, суди дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 у частині, яка переглядається, пославшись на те, що з системного аналізу положень статей 387, 388 ЦК України вбачається, що звернення до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння є виключним правом власника такого майна. Тобто особа, яка звертається до суду з віндикаційним позовом має обґрунтувати та документально підтвердити своє право власності на це майно, що є необхідною передумовою задоволення позову. А позивачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження здійснення ним прав власника майна, зокрема, доказів фактичного користування спірною земельною ділянкою, сплати земельного податку, тощо або цільового використання спірної земельної ділянки. По суті ця вимога стосується не позивача, а територіальної громади, яку у силу Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та статті 172 ЦК України представляє сільська рада, яка й уповноважена заявляти такі вимоги.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 з посиланням на незаконність оскаржуваних судових рішень у частині, в якій йому було відмовлено, є безпідставними, оскільки позивач не довів факту порушення своїх прав та, відповідно, підстав для звернення до суду із позовом у цій частині, у розумінні положень статті 3 ЦПК України 2004 року, статей 15, 16 ЦК України.

Зазначені вище норми матеріального та процесуального права визначають об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорюване суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Оскільки ОСОБА_4 не довів факту порушення саме своїх прав у частині позову щодо вилучення земельних ділянок та передачі у комунальну власність у виді, якому вона була до порушення земельного та водного законодавства, тобто у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її у власність, та зобов'язання ОСОБА_5 вчинити дії щодо очищення чаші озера та русла струмка від самонасіяних дерев та чагарників, то відсутні підстави для задоволення таких вимог, так як позивач не є власником спірної земельної ділянки та не уповноважений заявляти такі вимоги, про що вірно було зазначено апеляційним судом.

Інших доводів щодо незаконності та необґрунтованості судових рішень судів попередніх інстанцій касаційна скарга не містить. А інші учасники процесу судові рішення у встановленому законом порядку не оскаржили.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, переглянувши справу в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 червня 2017 року та постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 14 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б.І. Гулько

Ю.В. Черняк