П О С Т А Н О В А

іменем України

28 листопада 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів: Верланова С.М., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м.Києва від 09 вересня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Деснянського районного суду м.Києва від 28 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Деснянського районного суду м.Києва від 28 листопада 2018 року. Заяву мотивувала тим, що вказаним рішенням суду стягнуто із ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 2009 року народження у розмірі 2200 грн. З огляду на те, що відповідач мешкає у Республіці Білорусь вона 26 березня 2019 року звернулася до компетентного суду Республіки Білорусь із клопотанням про надання дозволу на виконання рішення Деснянського районного суду м.Києва від 28 листопада 2018 року про стягнення аліментів на підставі Конвенції про правову допомогу та правові відносиин у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року. Однак ухвалою Вітебського обласного суду Респбліки Білорусь від 17 травня 2019 року їй було відмовлено у задоволенні клопотання з підстав відсутності достовірних доказів про те, що відповідач був повідомлений про розгляд справи та що йому була вручена копія позовної заяви.

Вказувала, що підставами перегляду судового рішення є істотні для справи обставини (п.1 ч.1 ст.423 ЦПК України), які полягають у тому, що як вбачається із ухвали Вітебського обласного суду Респбліки Білорусь від 17 травня 2019 року відповідач із 31 березня 2018 року зареєстрований і проживає у АДРЕСА_1 , про що їй стало відомо тільки 18 червня 2019 року після отримання від ГТУЮ у м.Києві копії судової ухвали, які і стало відомо про те, що невручення за цією адресою відповідачу копії позову і неповідомлення про розгляд справи унеможливлюють виконання судового рішення про стягнення аліментів. Посилаючись на дану обставину як на нововиявлену, просила поновити строк на подачу заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими

- 2 -

обставинами та переглянути рішення Деснянського районного суду м.Києва від 28 листопада 2018 року, скасувавши його та ухвалити нове рішення.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 09 вересня 2019 року заява ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами залишена без розгляду.

Не погоджуючись із ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на неповне та необ`єктивне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права. Скарга мотивована хибністю висновків суду про те, що вказані нею у заяві обставини, а саме факт неможливості виконання судового рішення про стягнення аліментів з огляду на неповідомлення відповідача у встановленому Конвенцією про правову допомогу 1993 року порядку не є нововиявленими. Вважає хибними висновки суду, який факт її звернення до компетентного суду Республіки Білорусь із клопотанням про надання дозволу на виконання рішення Деснянського районного суду м.Києва від 28 листопада 2018 року ставить їй у провину пропуску строку на подання заяви про перегляд рішення за нововиявленими обстаивнами.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Позивачка ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи у її відсутність, просила скаргу задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомлений про розгляд справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки, до суду не з`явився, причин неявки не повідомив, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зазначеним вимогам оскаржувана судова ухвала не відповідає.

Згідно ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом, а документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Залишаючи заяву ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позивачкою пропущено встановлений законом 30-ти денний строк звернення до суду із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами. При цьому суд виходив з того, що заявниця дізналася про проживання відповідача у Республіці Білорусь у березні 2019 року коли звернулася до компетентного суду із клопотанням про

- 3 -

надання дозволу на виконання рішення суду, а із заявою про перегляд звернулася лише 02 вересня 2019 року.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, поскільки вони не грунтуються на матерілах справи та вимогах закону і є передчасними.

Залишаючи заяву без розгляду, суд першої інстанції в достатній мірі не врахував зміст заяви ОСОБА_1 , яка мотивувала своє клопотання про поновлення строку на подачу заяви про перегляд за нововиявленими обставинами тим, що тільки 18 червня 2019 року, тобто після отримання від ГТУЮ у м.Києві копії ухвали Вітебського обласного суду Республіки Білорусь від 17 травня 2019 року їй стало відомо, що відповідач із 31 березня 2018 року зареєстрований і проживає у АДРЕСА_1 .

При цьому вона в межах місячного строку з моменту отримання від ГТУЮ у м.Києві документів, а саме 15 липня 2019 року подала до Деснянського районного суду м.Києва клопотання про звернення із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду Республіки Білорусь для вручення судового рішення відповідачу, у задоволенні якого листом суду від 15 серпня 2019 року їй було відмовлено. Після чого вона відразу подала до Деснянського районного суду м.Києва заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Відмовляючи у поновленні пропущеного строку для подання заяви, суд взагалі не дав оцінки наведеним доводам, і як наслідок по-перше, не встановив час виникнення обставин, які заявниця вважає нововиявленими, що є необхідним для вирішення питання про пропуск строку подання заяви.

По-друге, суд не врахував та не дав оцінки доводам позивачки щодо навності поважних причин пропуску строку, який як вона вважає має обраховуватися із 18 червня 2019 року, з огляду на її звернення до суду за наданням правової допомоги та отримання 15 серпня 2019 року відмови. При цьому посилання суду в ухвалі на те, що заявниця дізналася про проживання відповідача у Республіці Білорусь у березні 2019 року безпідставні, оскільки в даному випадку позивачка не заперечує цього факту, проте мотивує своє клопотання зовсім іншими обставинами.

Також, на обгрунтування заяви позивачка посилалася на нововиявлену обставину, що невручення за цією адресою відповідачу копії позову і неповідомлення про розгляд справи унеможливлюють виконання судового рішення про стягнення аліментів, що судом залишено поза увагою.

Отже, суд при вирішенні питання про наявність підстав для поновлення строку наведеного не врахував та не дав належну осінку наведеним позивачкою доводам, що є порушенням її прав на справедливий суд, передбачеинх ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. … Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (п.п.34-35).

Такі ж вимоги щодо обгрунтування судових рішень і необхідності відповіді на доводи сторін містить і практика Європейського суду з прав людини, яка вказує, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати

- 4 -

його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» від 27 вересня 2001 року; «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Окрім того, залишаючи заяву без розгляду, суд більшу частину змісту ухвали присвятив мотивуванню необгрунтованості доводів заяви про наявність нововиявлених обставин, що суперечить приписам ст.ст.126,127 ЦПК України, оскільки при залишенні заяви без розгляду суд має вирішити лише питання пропуску строку та наявності чи відсутності підстав для його поновлення, і не повноважний давати оцінку обгрунтованості заяви, оскільки в даному випадку розгляд заяви по суті не проводиться.

Суд наведеногоне врахував і постановив помилкову ухвалу, передчасно залишивши заяву без розгляду.

Згідно ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали.

З викладених вище підстав колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала підлягає до скасування у зв`язку із порушенням норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали, а справа направляється для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.259, 374, 379, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Ухвалу Деснянського районного суду м.Києва від 09 вересня 2019 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: