У Х В А Л А

14 січня 2019 року

м. Київ

Справа № 178/1252/13-ц

Провадження № 14-647цс18

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача СитнікО. М.,

суддів: Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,

перевірила дотримання порядку передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду

цивільної справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України», банк) до ОСОБА_3 про звернення стягнення на заставлене майно

за касаційною скаргою ПАТ «Державний ощадний банк України» на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2016 року в складі колегії суддів Максюти Ж. І., Макарова М. О., Прозорової М. Л., та

УСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду з позовом, у якому просило: звернути стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно, а саме: склад нафтопродуктів загальною площею 234,4 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1, до якого входять: літ. «Г-1» - адміністративна будівля, літ. «Д-1» - адміністративно-побутова будівля, літ. «Ц-1» - сторожка, літ. «Ч-1» - альтанка, літ. «Є-1» - вбиральня, 2-4, 6, 8 - огорожі, 7 - майданчик для розміщення ємностей зі схову нафтопродуктів; комплекс нежитлових будівель загальною площею 976,8 кв. м, за адресою: АДРЕСА_3, до складу якого входять: літ. «А-2» - адміністративна будівля, літ. «Б-1» - сторожка, літ. «Д-1» - сарай, літ. «Ж-1» - гараж, літ. «З-1» - навіс для стоянки автомобілів, 1-5 - огорожі, 6 - фонтан, І-ІІІ - тротуари; автозаправна станція (далі - АЗС) загальною площею 26,4 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2, до складу якої входять: літ. «А-1» - адмінбудівля АЗС, літ. «а-1» - навіс біля адмінбудівлі, літ. «аМ» - навіс біля адмінбудівлі, літ. «Б-1» - навіс, літ. «Т» - вбиральня, 1 - паркан, 2 - трансформатор, 3 - паливно-розливна колонка, 4 - зливна ємність, 5-8 - ємності ГСМ 4 шт., літ. «І» - замощення; АЗС загальною площею 24,4 кв. м, за адресою: АДРЕСА_5, до складу якої входять: літ. «А-1» - будівля АЗС, літ. «а-1» - навіс, літ. «Т» - вбиральня, 1, 2 - паливно-розливна колонка, 3-6 - паливна ємність, 7 - каналізаційна ємність, 8, 9 - пожарна ємність, 10 - стела, літ. «І» - замощення; стаціонарна АЗС загальною площею 17,4 кв. м, за адресою: АДРЕСА_4, до складу якої входять: літ. «А-1» - операторська, літ. «В-1» - навіс, 1, 2 - огорожі, І, II - тротуари, що належить ОСОБА_3, у рахунок погашення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії від 21 січня 2010 року № 156/1 у сумі 38 013 094,75 грн. Також просив визначити спосіб реалізації вказаного майна - шляхом продажу банком як іпотекодержателем від свого імені за ціною, яка буде визначатися за експертною оцінкою на момент його реалізації, для чого надати ПАТ «Державний ощадний банк України» право на подання та отримання в будь-яких установах, підприємствах, організаціях, а також у Державному реєстрі права власності на нерухоме майно та реєстрації права власності на нерухоме майно та нотаріусів будь-яких документів або їх копій, дублікатів, витягів з державних реєстрів, довідок для продажу вказаного майна, а також на період реалізації предмета іпотеки передати його в управління ПАТ «Державний ощадний банк України».

Рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2016 року позов ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 21 січня 2010 року № 10/156/1 на нерухоме майно, а саме: склад нафтопродуктів загальною площею 234,4 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1, до якого входять: літ. «Г-1» - адміністративна будівля, літ. «Д-1» - адміністративно-побутова будівля, літ. «Ц-1» - сторожка, літ. «Ч-1» - альтанка, літ. «Є-1» - вбиральня, 2-4, 6, 8 - огорожі, 7 - майданчик для розміщення ємностей зі схову нафтопродуктів; комплекс нежитлових будівель загальною площею 976,8 кв. м, за адресою: АДРЕСА_3, до складу якого входять: літ. «А-2» - адміністративна будівля, літ. «Б-1» - сторожка, літ. «Д-1» - сарай, літ. «Ж-1» - гараж, літ. «З-1» - навіс для стоянки автомобілів, 1-5 - огорожі, 6 - фонтан, І-ІІІ - тротуари; АЗС загальною площею 26,4 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2, до складу якої входять: літ. «А-1» - адмінбудівля АЗС, літ. «а-1» - навіс біля адмінбудівлі, літ. «аМ» - навіс біля адмінбудівлі, літ. «Б-1» - навіс, літ. «Т» - вбиральня, 1 - паркан, 2 - трансформатор, 3 - паливно-розливна колонка, 4 - зливна ємність, 5-8 - ємності ГСМ 4 шт., літ. «І» - замощення; АЗС загальною площею 24,4 кв. м, за адресою: АДРЕСА_5, до складу якої входять: літ. «А-1» - будівля АЗС, літ. «а-1» - навіс, літ. «Т» - вбиральня, 1, 2 - паливно-розливна колонка, 3-6 - паливна ємність, 7 - каналізаційна ємність, 8, 9 - пожарна ємність, 10 - стела, літ. «І» - замощення; стаціонарна АЗС загальною площею 17,4 кв. м за адресою: АДРЕСА_4, до складу якої входять: літ. «А-1» - операторська, літ. «В-1» - навіс, 1, 2 - огорожі, І, II - тротуари, що належить ОСОБА_3, у рахунок погашення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії від 21 січня 2010 року № 156/1 в сумі 38 013 094,75 грн, у тому числі: прострочена заборгованість за кредитом - 29 442 208,04 грн, строкові відсотки станом на 01 жовтня 2013 року - 447 682,89 грн, прострочена заборгованість за нарахованими відсотками - 3 132 823,91 грн, пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 3 382 790,12 грн, пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 135 719,99 грн; три проценти річних за несвоєчасну сплату відсотків - 29 427,79 грн; три процентів річних за несвоєчасне погашення основного боргу - 702 693,02 грн; інфляційні втрати за рахунок несвоєчасного погашення основного боргу - 737 240,98 грн та за рахунок несвоєчасного погашення відсотків - 2 508,01 грн.

Визначено спосіб реалізації вказаного майна - шляхом продажу ПАТ «Державний ощадний банк України» як іпотекодержателем від свого імені за ціною, яка буде визначатися за експертною оцінкою на момент його реалізації.

Надано ПАТ «Державний ощадний банк України» право на подання та отримання в будь-яких установах, підприємствах, організаціях, а також у Державному реєстрі права власності на нерухоме майно та реєстрації права власності на нерухоме майно та нотаріусів будь-яких документів, або їх копій, дублікатів, витягів з державних реєстрів, довідок, для продажу зазначеного майна.

На період реалізації предмета іпотеки передано його в управління ПАТ «Державний ощадний банк України».

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 441 грн.

Задовольняючи позов ПАТ «Державний ощадний банк України», суд першої інстанції керувався тим, що позивач довів належними і допустимими доказами факт невиконання боржником свого зобов'язання, тому наявні правові підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки у визначений позивачем спосіб. Стосовно ліквідації Товариства з обмеженою відповідальністю «Магеллангрупп» (далі - ТОВ «Магеллангрупп») і перебування його в стані припинення суд зазначив, що іпотечний договір укладений на строк до повного виконання зобов'язань, які виникли до ухвалення судом рішення про ліквідацію цього товариства, а статті 559, 593 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) не передбачають припинення поруки і застави в разі ліквідації боржника, тому ця обставина не впливає на результат розгляду справи.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову ПАТ «Державний ощадний банк України» відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що припинення юридичної особи з огляду на визнання її банкрутом є підставою для припинення іпотеки, оскільки зобов'язання за кредитним договором припиняються, а тому висновок суду першої інстанції про дію договору іпотеки у цьому випадку є помилковим.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року, ПАТ «Державний ощадний банк України» просило скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що апеляційний суд неправильно застосував статті 526, 590, 593, 599 ЦК України та статті 11, 17 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-IV), не взяв до уваги, що банк звернувся з вимогою до іпотекодавця до ліквідації боржника, а тому іпотека не припинена.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі за вказаною касаційною скаргою, а ухвалою від 31 травня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Цивільний процесуальний кодекс України (далі - ЦПК України) викладено в новій редакції.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України в редакції цього Закону провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 грудня 2018 року справу передано на розгляд ВеликоїПалати Верховного Суду з посиланням на підпункт 7 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, відповідно до якого суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (об'єднаної палати), передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія або палата (об'єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.

Постановляючи ухвалу про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважала за необхідне відступити від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 05 квітня 2017 року у справі № 6-3034цс16, уподібних правовідносинах щодо застосування норм права - статей 33, 36-39 Закону № 898-IV.

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважала, що висновок суду першої інстанції, що відповідно до частини першої статті 33, статей 34, 38 Закону № 898-IV у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки з можливістю передачі його в управління іпотекодержателю та його продажу будь-якому покупцеві за ціною, визначеною на підставі оцінки суб'єктом оціночної діяльності, узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 квітня 2017 року у справі № 6-3034цс16.

Разом з тим колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначила, що згідно з матеріалами справи, що розглядається, у пункті 6.8 іпотечного договору передбачено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в порядку позасудового врегулювання, а саме: за цим договором іпотекодержатель має право від свого імені здійснити продаж предмета іпотеки будь-якій особі на підставі цього іпотечного договору, який містить це застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Посилаючись на вказане, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зробила висновок, що з огляду на те, що сторони в договорі у відповідному застереженні передбачили надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі цього іпотечного договору в позасудовому порядку, є підстави вважати, що таке застереження - це позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі та для реалізації якого необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя.

У зв'язку з наведеним колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважала за необхідне відступити від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 05 квітня 2017 року у справі № 6-3034цс16.

У постанові Верховного Суду України від 05 квітня 2017 року у справі № 6-3034цс16 міститься такий правовий висновок.

З аналізу статей 33, 36-39 Закону № 898-IV вбачається, що законодавець визначив три способи захисту на задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових - на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Умовами договору іпотеки сторони визначили три способи захисту на задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: на підставі рішення суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодерджателя, що узгоджується з положеннями Закону № 898-IV.

Разом з тим обрання певного способу правового захисту, у тому числі й досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

Установлення законом або договором досудового способу врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не вважається обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

У разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону № 898-IV, резолютивна частина рішення суду повинна відповідати вимогам статей 38, 39 цього Закону та положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України, і в ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

За змістом частини п'ятої статті 38 Закону № 898-IV дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки.

Хоч у справі № 178/1252/13-ц, що розглядається, предмет і підстави позову є подібними зі справою № 6-3034цс16, від висновку Верховного Суду України у постанові від 05 квітня 2017 року якої вважала за необхідне відступити колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, однак спірні правовідносини не є подібними, про що свідчить зміст оскаржуваних судових рішень у справі № 178/1252/13-ц та вказаної постанови Верховного Суду України у справі № 6-3034цс16.

Зокрема, у справі № 178/1252/13-ц у судах першої й апеляційної інстанцій спірним було питання щодо дії іпотеки внаслідок припинення основного зобов'язання (кредитного договору) у зв'язку з банкрутством боржника - ТОВ «Магеллангрупп».

Так, суд першої інстанції зробив висновок, що ліквідація ТОВ «Магеллангрупп» і перебування його в стані припинення не впливає на доведеність і обґрунтованість позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки іпотечний договір укладений на строк до повного виконання зобов'язань, які виникли до ухвалення судом рішення про ліквідацію цього товариства, а статті 559, 593 ЦК України не передбачають припинення поруки і застави в разі ліквідації боржника.

Апеляційний суд зробив протилежний висновок, що припинення юридичної особи у зв'язку з визнанням її банкрутом є підставою для припинення іпотеки, оскільки зобов'язання за кредитним договором припиняються, а тому відмовив у задоволенні позову з цих підстав.

Жодних висновків про застосування позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки, передбаченого статтями 36, 38 Закону № 898-IV, ні у рішенні суду першої інстанції, ні у рішенні апеляційного суду не зроблено. На вказані обставини відсутні посилання і в касаційній скарзі.

Тобто спірним питанням у справі, що розглядається, є дія іпотеки у разі припинення основного зобов'язання у зв'язку з ліквідацією боржника, і залежно від цього - наявність чи відсутність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Доводами позивача - ПАТ «Державний ощадний банк України», наведеними у касаційній скарзі, є неправильне застосування апеляційний судом норм матеріального права, а саме: статей 526, 590, 593, 599 ЦК України, статей 11, 17 Закону № 898-IV, тобто щодо дії іпотеки у разі припинення основного зобов'язання. Касаційна скарга позивача не містить доводів щодо способу захисту порушеного його права в судовому чи позасудовому порядку з огляду на зміст іпотечного договору.

Перевірка правильності застосування норм матеріального права є обов'язком, який відноситься до повноважень Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Неправильне застосування норм права є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового, що передбачено статтею 412 ЦПК України. Такими повноваженнями наділена не лише Велика Палата Верховного Суду, але і Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду відповідно до частини першої статті 25 ЦПК України.

Тобто, передбачивши можливість скасування судових рішень при їх касаційному перегляді у разі неправильного застосування норм матеріального права судами першої й апеляційної інстанцій, законодавець запровадив механізми уніфікації висновків, і такі механізми є ефективними.

За таких обставин висновок колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду з посиланням на підпункт 7 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України є необґрунтованим.

З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для прийняття справи до розгляду та повертає її Касаційному цивільному суду у складі Верховного Суду.

Керуючись статтями 403, 404 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

Справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на заставлене майно за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2016 року - повернути до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали до відома.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. М. Ситнік

Судді: Н. О. Антонюк Н. П. Лященко

С. В. Бакуліна О. Б. Прокопенко

В. В. Британчук Л. І. Рогач

Д. А. Гудима І. В. Саприкіна

О. Р. Кібенко О. С. Ткачук

В. С. Князєв В. Ю. Уркевич

Л. М. Лобойко О. Г. Яновська