Справа №345/43/19
Провадження № 2/345/368/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.02.2019 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі головуючого-судді Онушканича В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін і без проведення судового засідання справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу та зменшення розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з вищенаведеним позовом. Свої вимоги мотивує наступним. З відповідачем по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням Калуського міськрайонного суду від 26.08.2016 року. Від шлюбу народилася дочка ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Калуським міськрайонним судом 20.08.2018 року винесено судовий наказ про стягнення із позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. 23.10.2018 року старшим державним виконавцем Калуським МРВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Побуцькою Р.Б. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яка була отримана позивачем 03.12.2018 року.

Позивач просить врахувати, що він не мав і не має постійного місця роботи, перебивається тимчасовими заробітками. У звязку із відсутністю постійного місця роботи та стабільного доходу позивач неспроможний сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частки з всіх видів доходів. Позивач зазначає, що згідний сплачувати аліменти на утримання дочки у твердій грошовій сумі.

Крім того позивач просить врахувати, що він створив нову сімю, проживає разом із цивільною дружиною. 17.03.2018 року у нього народилася дочка ОСОБА_4. Його дохід є недостатнім для утримання двох малолітніх дітей. Тому позивач просить суд змінити спосіб та розмір стягнення аліментів, визначений судовим наказом Калуського міськрайонного суду від 20.08.2018 року в справі №345/3333/18 та стягувати з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 1050 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дочкою повноліття.

Відповідач подала до суду відзив на позов (а.с. 22-24), згідно якого позов не визнає з огляду на наступне. Так, згідно чинного законодавства стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі. Платник аліментів позбавленим можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів.

Відповідач вказує, що непрацевлаштування позивача саме по собі не є підставою для зміни способу стягнення аліментів. Крім того, відповідач постійно, приблизно з 2009 року виїжджає на роботу за межі України, користується автомобілем, будує будинок в с.Пійло. Відповідач ніде не працює, оскільки не має на даний час з ким залишити дитину, то не має змоги і вихати за кордон. Також відповідач просить врахувати, що відповідно до розрахунку зі сплати аліментів із ОСОБА_1 стягуються аліменти в розмірі по 2023,00 грн., який не перевищує рекомендований розмір аліментів на одну дитину. Тому відповідач просить в задоволенні позову відмовити.

Позивач своїм правом подання відповіді на відзив відповідно до норм ст.166 ЦПК України не скористався.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням Калуського міськрайонного суду від 26.08.2016 року шлюб між ними розірвано (а.с. 5). Із свідоцтва про народження ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що її батьком є позивач ОСОБА_1 (а.с. 6)

Відповідно до судового наказу Калуського міськрайонного суду від 20.08.2018 року ухвалено стягувати із позивача на користь відповідача аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи із 15.08.2018 року, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7).

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно зі статтею 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Нормами ст.181 СК України імперативно встановлено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється судом за позовом саме одержувача аліментів, а не платника.

Тобто, законодавцем встановлено, що з позовом про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі має право звернутися тільки одержувач аліментів.

На підставі ст. 192 СК України за позовом платника або одержувача аліментів судом може бути змінено лише розмір аліментів, визначений рішенням суду, а не спосіб їх стягнення. Суд звертає увагу, що зміна розміру аліментів та зміна способу їх стягнення передбачені різними статтями Сімейного кодексу України і ототожненню не підлягають.

А тому вимоги позивача про зміну способу стягнення аліментів та визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі є безпідставними.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України (зміна розміру аліментів) розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Тобто, зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України.

В силу статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Обставини, які суд повинен врахувати при визначенні розміру аліментів, передбачені ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України. Ці обставини стосуються як дитини, так і платника аліментів: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», станом на 2019 рік установлено прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Матеріалами справи встановлено, що на даний час із позивача на користь відповідача стягуються аліменти в розмірі по 2023,00 грн., щомісячно (а.с. 25). Тобто вказана сума не перевищує встановленого законом розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

При цьому ч. 2 ст. 182 передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Положеннями ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, у тому числі, дітей віком від 6 до 18 років.

Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров'я та розвитку дитини.

Крім того, з урахуванням постійного зростання цін на продукти харчування, ліки та речі першої необхідності, вказаний прожитковий мінімум забезпечує лише мінімальні потреби дитини.

Отже, розмір аліментів, які стягуються з позивача на утримання дочки ОСОБА_3 не є непомірно великим.

При цьому покликання позивача на те, що він офіційно не працює, має на утриманні дочку ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9), не звільняє його від обовязку утримувати дочку ОСОБА_3. Суд враховує, що позивач є фізично здоровою особою, а тому може працевлаштуватися, в тому числі в Україні, та отримувати гідну заробітну плату.

До того ж судом встановлено, що згідно наданої інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (а.с. 38) позивач в період з 23.05.2014 року неодноразово, по 2-3 рази кожного місяця, здійснює перетин державного кордону, що свідчить про те, що позивач є платоспроможним.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач має можливість виконувати обовязок по утриманню дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 та сплачувати суму аліментів, визначену відповідно до судового наказу Калуського міськрайонного суду від 20.08.2018 року, яка забезпечує життєвий процес та розвиток дитини на належному рівні і не є непомірним тягарем для позивача.

Отже, відсутні підстави для зменшення розміру аліментів, визначеного відповідно до судового наказу Калуського міськрайонного суду від 20.08.2018 року, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Згідно із ч.2 ст.141 ЦПК інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. Суд звертає увагу, що склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові ОСОБА_7 Верховного Суду від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16.

Відповідачем 06.02.2019 року було подано заяву про долучення до матеріалів справи квитанції, договору про надання правничої допомоги, фотокопії свідоцтва про заняття адвокатською діяльністю, акту виконаних робіт (а.с. 30).

Водночас ч.3 ст. 83 ЦПК України передбачено, що відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву. Згідно із ч.4 ст.83 ЦПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з обєктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Проте, в порушення вказаних вимог, долучені відповідачем до заяви від 06.02.2019 року документи не були подані разом із відзивом. Обєктивних причин, які б перешкоджали подати вказані докази у встановлений ст.83 ЦПК України, відповідачем не зазначено.

Відповідно до ч.8 ст.83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Крім того, відповідно до ч. 9 статті 83 ЦПК України копії доказів (речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Таким чином, виходячи з аналізу вказаної норми, надання копій доказів є обовязком сторони, яка подає їх суду, до того ж, вказана норма не покладає обовязку на суд зобовязувати учасника справи, який подає докази, надати їх копії іншій стороні.

Проте, до заяви про долучення доказів, в порушення вимог ч. 9 ст. 83 ЦПК України, відповідачем не додано підтвердження надсилання (надання) позивачу копій вказаних документів. Друге речення частини 9 статті 83 ЦПК України передбачає, що суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

З огляду на вищевказані норми статті 83 ЦПК України, суд не може взяти до уваги долучені відповідачем квитанцію, договір про надання правничої допомоги, фотокопію свідоцтва про заняття адвокатською діяльністю, акт виконаних робіт.

Отже, відповідачем не надано належних доказів на підтвердження сплати нею витрат на правничу допомогу, а тому відсутні підстави для стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. cт. 180-182,184,192 СК України, ст.ст. 19, 83, 141, 259, 263-265 ЦПК України,

у х в а л и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу та зменшення розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 28.02.2019 року.

Суддя