Дата документу 08.11.2019 Справа № 334/8507/15-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/8507/15 Головуючий у суді 1 інстанції: Дубина Л.А.
Провадження № 22-ц/807/3588/19
У Х В А Л А

08 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі судді-доповідача Полякова О.З., при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2016 року позов задоволено частково.

Не погодившись з даним рішенням ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку шляхом подачі 28 жовтня 2019 року апеляційної скарги, в якій порушувалось питання поновлення строку на її оскарження.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2016 року відповідачем зазначається, що з даним рішенням суду він ознайомився 21 жовтня 2019 року під час ознайомлення з матеріалами справи, що підтверджується заявою наявною у матеріалах справи.

Відповідно до п.13 Перехідних положень чинного на даний час Цивільного процесуального кодексу України судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За змістом ч.1 ст.294 ЦПК України (в редакції,чинній на момент постановлення оскаржуваного рішення суду), апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Аналогічний порядок оскарження роз`яснено також у резолютивній частині рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2016 року.

Так, з матеріалів справи вбачається, що оскаржуване рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2016 року було постановлено за участю представника позивача (а.с.134-137).

При цьому, як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 був обізнаний про наявність даної цивільної справи на розгляді в місцевому суді. Вказане підтверджується розписками, та поштовими повідомленнями про отримання судових повісток ОСОБА_1 (а.с. 80, 84, 91, 125, 130). Крім того, заява про застосування спеціального строку позовної давності, заперечення проти позову, які були подані ОСОБА_1 , заява про відкладення слухання справи, заява про розгляд справи без участі відповідача та його представника, подані представником ОСОБА_1 ОСОБА_2 також підтверджують обізнаність відповідача про розгляд вказаної справи (а.с. 81, 82, 110, 131).

Повноваження представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 .В. підтверджуються витягом з договору па ведення цивільної справи від 11 листопада 2015 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 доручив адвокату Прядці О.Д. ведення цивільної справи за позовною заявою ПАТ «ФІДОБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в Ленінському районному суді м. Запоріжжя (а.с. 69).

Згідно супровідного листа місцевого суду, копія рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2016 року направлена відповідачу за адресою: АДРЕСА_1 , яка зазначена в позовній заяві, апеляційній скарзі та відповідних заявах ОСОБА_1 (а.с. 2, 81, 82, 144, 145, 146), та була отримана ОСОБА_1 09 січня 2017 року (а.с. 139).

Посилання в клопотанні про поновленні строку на неотримання ОСОБА_1 копії оскаржуваного рішення не підтверджене належними доказами.

В подальшому, як зазначено вище, 28 жовтня 2019 року ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу.

Відповідно до ч.2 ст. 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження уразі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1)подання апеляційної скарги особою,не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

З наведеного вбачається, що сторона апелянта, повідомлена належним чином про розгляд даної справи, без наявності будь-яких перешкод та об`єктивних причин, які перешкоджали зверненню до суду з апеляційною скаргою протягом більш ніж двох років, своїм правом на оскарження судового рішення не скористалася, відомостей про виникнення будь-яких обставин непереборної сили, апелянтом також не надано, а тому підстав для поновлення строків подачі апеляційної скарги не вбачається.

При цьому апелянтом не надано доказів можливості застосування до даних правовідносин положень п.1,2 ч.2 ст.358 ЦПК України.

Також, слід зазначити, що безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР передбачено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України».

Зокрема, Високий Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Європейський суд з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Відтак, апеляційний суд на підставі вищевказаних положень процесуального законодавства дійшов висновку про те, що, оскільки, заявником подана апеляційна скарга після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, то, з урахуванням положень ч.2 ст. 358 ЦПК України, у задоволенні клопотання про поновленням строку на апеляційне провадження та у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2016 року необхідно відмовити.

Керуючись ч.2 ст. 358 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційну скаргу та матеріали, які додані до неї разом з копією ухвали направити ОСОБА_1 .

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя: О.З.Поляков