КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 754/4938/19

провадження № 22-ц/824/14944/2019

08 листопада 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.,

розглянув в порядку письмового провадження справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 серпня 2019 року у складі судді Саламон О. Б.,

встановив:

29.03.2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі- АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 19.01.2016 року у розмірі 11 858,74 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 19.01.2016 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

АТ КБ "Приватбанк" свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

При цьому відповідач порушив свої зобов`язання за договором щодо погашення боргових зобов`язань.

У зв`язку з зазначеним порушенням зобов`язань за кредитним договором, з урахуванням внесення коштів на погашення заборгованості, відповідач станом на 18.02.2019 року має заборгованість 11 858,74 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 0 грн; заборгованість за простроченим тілом кредиту - 1 136,61 грн, заборгованість за нарахованими відсотками - 0 грн, за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн -1550 грн, за пенею за прострочене зобов`язання - 8 131,24 грн, а також штрафи - 500 грн (фіксована частина), 540,89 грн (процентна складова).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16 серпня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 серпня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Посилається на ті підстави, що при вирішенні даної справи судом першої інстанції неправильно визначено характер правовідносин, невірно застосовано закон, що їх регулює, неповно досліджено матеріали справи та не надано належної правової оцінки доводам сторін і зібраним по справі доказам.

Так, відповідач укладання кредитного договору не оспорював, розрахунок заборгованості не спростував, не довів відсутність заборгованості та виконання умов договору належним чином, не заперечував проти наявності між сторонами кредитних зобов`язань, зустрічних позовних вимог н е заявляв, таким чином судом помилково відмовлено в частині позовних вимог.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надійшло.

Відповідно до положень ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.01.2016 року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, при підписанні якої відповідач погодився, що ця заява, разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що анкета-заява, підписана відповідачем, не містить умов кредитування, відомостей про встановлення кредитного ліміту, яку банківську послугу отримав відповідач, яка картка останньому видана, розміру відсоткової ставки та штрафних санкцій.

Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є належним доказом на підтвердження розміру заборгованості відповідача, оскільки позивачем не надано доказів отримання кредитних коштів відповідачем. Будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача позивачем не надано. Позивач до позовної заяви копію картки позичальника не долучив, виписки по рахунках відповідача не надав. Наявна в матеріалах справи заява, підписана відповідачем, не містить відомостей щодо встановлення відповідачу будь-якого кредитного ліміту.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується та вважає, що останні відповідають обставинам справи, наявним у матеріалах справи доказам, зроблені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

В позовній заяві позивач посилається на те, що відповідач отримав кредит в розмірі 500 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, та оскільки відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, станом на 18.02.2019 року має заборгованість 11 858,74 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 0 грн; заборгованість за простроченим тілом кредиту - 1136,61 грн, заборгованість за нарахованими відсотками - 0 грн, за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн -1550 грн, за пенею за прострочене зобов`язання - 8131,24 грн, а також штрафи - 500 грн (фіксована частина), 540,89 грн (процентна складова).

На підтвердження існування між сторонами кредитних правовідносин позивачем надано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Разом з тим, вказана Анкета-заява не містить ні суми кредитного ліміту, ні виду банківської картки, яку видано відповідачу. У вказаній анкеті-заяві містяться лише анкетні дані відповідача, а саме ПІБ, серія та номер паспорту, адреса проживання та реєстрації, контактна інформація та сімейний стан.

Таких даних як вид картки, бажаний кредитний ліміт у анкеті-заяві відсутні. У зв`язку з цим, неможливо встановити час та факт виникнення між сторонами договірних відносин щодо отримання кредиту.

Крім того, ні витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», ні витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача.

За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. З ст. 77 ЦПК України).

Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так, АТ КБ «ПриватБанк» не доведено факту виникнення між сторонами договірних відносин, а саме не надано суду доказів на підтвердження укладення кредитного договору, видачі відповідачеві кредитної картки, розміру наданого позичальнику кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає і погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Виходячи з позовних вимог, саме про такий договір зазначає банк.

Підписом у анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, що є договором приєднання, відповідач погодився з умовами та правилами. Однак, з наданої суду анкети-заяви не вбачається укладення між сторонами кредитного договору та отримання відповідачем коштів за ним, а тому застосування Умов та правил надання банківських послуг в будь-якій редакції не є можливим.

Розрахунок заборгованості не є належним та допустимими доказом укладення між сторонами кредитного договору та отримання відповідачем коштів за ним, а також користування відповідачем кредитними коштами позивача.

Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

Однак матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент підписання анкети-заяви взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка витягу з Тарифів із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування (постанова Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) .

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Також Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові зазначила, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, яка не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

За викладених обставин, суд першої інстанції, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, дійшов правильних висновків про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів у відповідності до положень 76-79 ЦПК України, які б підтверджували факт отримання відповідачем кредитних коштів, враховуючи те, що підписана відповідачем анкета-заява, окрім анкетних даних останнього, не містить жодних даних про умови кредитування.

Будь - яких доказів на підтвердження видачі банком відповідачу кредитної картки, її номер, зарахування на цю картку суми кредиту, зняття таких коштів відповідачем, відкриття рахунків на ім`я відповідача (виписки з особового рахунку, копії квитанції, меморіального ордеру тощо) позивачем до позовної заяви не надано.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Позовна заява не містить обґрунтувань коли виникла заборгованість, у якому розмірі, чи здійснювалося погашення заборгованості після виникнення заборгованості, у якому порядку зараховувалася заборгованість. Також позовна заява не містить зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Позивачем до позовної заяви не було долучено доказів по строк дії картки, виписки з рахунків відповідача, якщо такі відкривалися. У позовній заяві також не вказано, що позивач не має змоги надати відповідні докази разом з позовною заявою. Вказані докази не були надані і до апеляційної скарги з зазначенням об`єктивних причин неможливості їх надання до суду першої інстанції.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що судом не було перевірено наданий банком розрахунок заборгованості.

Вказаний обов`язок суд міг здійснити лише у разі надання позивачем первинних бухгалтерських документів на підтвердження наявності заборгованості.

Сам по собі розрахунок заборгованості без надання доказів отримання кредитних коштів відповідачем не є підтвердженням наявності заборгованості, враховуючи, що будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача позивачем не надано.

Посилання в апеляційній скарзі на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України у справі №6-673цс13 від 18 вересня 2013 року є необґрунтованим.

Вказана правова позиція висловлена у спорі, що виник з правовідносин позики.

Правовідносини в даній справі є іншими.

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги з посиланням на постанову Верховного Суду в справі №755/18246/15-ц від 07.03.2018 р., відповідно до якої позичальник, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, приєднався до договору приєднання та погодився з його умовами. При цьому Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ним не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 зробила висновок про те, що відсутність підпису позичальника на Умовах та правил надання банківських послуг надає кредитору можливість додавати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. А, отже, для того, щоб Умови та Правила банку були застосовані необхідно, щоб вони містили підпис позичальника.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду ухвалене на підставі наявних у матеріалах справи доказах, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 374, 375, 381 -383 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк