РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2019 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А.,з участю секретаря судового засідання Брагіної І.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження з повідомленням(викликом)сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИВ:

В травні 2018 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом,в яому зазначає,що вона є власником транспортного засобу ВАЗ 2104 седан 1990 року випуску державний реєстраційний номер НОМЕР_1 кузов(VIN-код) НОМЕР_2 ,який успадкувала після смерті батька ОСОБА_3 .

В період 2016 р.розшук спірного автомобіля проводився за її заявою органами поліції,а з початку квітня 2017 р.автомобіль знаходився у незаконному володінні ОСОБА_4 .

Просить суд витребувати з незаконного володіння ОСОБА_4 на її користь транспортний засіб ВАЗ 2104 седан 1990 року випуску державний реєстраційний номер НОМЕР_1 кузов(VIN-код) НОМЕР_2 .

Ухвалою суду від 30.08.2018 р.було відкрито спрощене провадження у справі з повідомленням(викликом сторін).

Ухвалою суду від 20.06.2019 р.первсний відповідач ОСОБА_4 замінений належним відповідачем ОСОБА_2 .

Відзиву на позов відповідач ОСОБА_2 не подав.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Уткін О.Є.позов підтримав та пояснив,що ОСОБА_1 є власником успадкованого після смерті батька автомобіля,який незаконно утримує відповідач ОСОБА_2 ,чим порушує права позивача як власника.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні,заперечуючи проти позову,посилався на те,що 11.02.2010 р.власник автомобіля ОСОБА_3 передав йому спірний автомобіль за оплату у розмірі 8000 гр.,що вони оформили нотаріально посвідченою довіреністю зі строком її дії три роки.До спливу цього строку ОСОБА_3 помер,проте позивач,на думку відповідача,не має права вимагати повернення їй спірного автомобіля,оскільки ОСОБА_2 за життя ОСОБА_3 допомагав останньому як одинокій особі похилого віку,якого родичі залишили напризволяще,автомобіль був йому переданий власником також і в силу родинних відносин,так як дружина відповідача являлася племінницею спадкодавця. Також зазначив,що кузов автомобіля здав на металобрухт,оскільки потребував коштів на лікування,інші деталі автомобіля з урахуванням року його випуску до експлуатації непридатні.

Всебічно вивчивши обставин справи,заслухавши пояснення учасників справи та оцінивши в сукупності письмові докази, суд встановив, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено,що на підставі рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 21.06.2016 р.№ 314/5107/15-ц провадження 2/314/159/2016 за ОСОБА_1 визнано право власності на транспортний засіб ВАЗ 2104 седан 1990 року випуску державний реєстраційний номер НОМЕР_1 кузов(VIN-код) НОМЕР_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 ,рішення набрало законної сили 04.07.2016 р.

За заявою ОСОБА_1 від 28.12.2016 р.органами поліції проводилась перевірка по факту незаконного заволодіння невідомими особами транспортним засобом ВАЗ 2104 седан 1990 року випуску державний реєстраційний номер НОМЕР_1 кузов(VIN-код) НОМЕР_2 ,про результати якої заявнику була надана відповідь 18.01.2017 р.

Зі змісту постанови Шевченківськог районного суду м.Запоріжжя від 07.06.2017 р.вбачається,що станом на 06.04.2017 р.спірний автомобіль перебував у користуванні ОСОБА_4 ,який,у свою чергу,в силу дружніх відносин,отримав його для короткочасної поїздки від ОСОБА_2 .

В судовому зсіданні свідок ОСОБА_4 показав,що транспортний засіб ВАЗ 2104 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 належав на праві власності ОСОБА_3 ,який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 2013 ІНФОРМАЦІЯ_2 .,а за життя,приблизно 5-6 років тому,передав цей автомобіль у користування ОСОБА_2 в силу родинних відносин,зі слів ОСОБА_2 ,на підставі довіреності.У 2017 р.свідок брав цей автомобіль на кілька днів у ОСОБА_2 для поїздки на риболовлю,після чого повернув автомобіль останньому та про те,де наразі знаходиться цей автомобіль,йому невідомо.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Заперечуючи проти позову в судовому засіданні відповідач посилався,крім іншого,і на те,що під час оформлення ОСОБА_3 довіреності на його ім`я,за спірний автомобіль ним було передано власнику 8000 гр.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. В силу ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

На час розгляду справи жодними доказами не підтверджені заперечення відповідача про те,що між ним та власником спірного автомобіля ОСОБА_3 укладався будь-який цивільно-правовий договір,який був би законною підставою для законного володіння відповідачем цим автомобілем.

За встановлених обставин відповідачем не спростовані доводи позивача та надані ним докази про порушення законних прав та інтересів ОСОБА_1 як власника,тобто не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України).

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 321 ЦК України).

Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За встановлених обставин суд приходить висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 ,скільки вона набула право власності на спірний автомобіль з передбачених законом підстав,в порядку спадкування,між нею як власником та відповідачем ОСОБА_2 немає договірних відносин щодо цього майна,так само як у відповідача ОСОБА_2 немає інших законних підстав для володіння автомобілем,що є власністю позивача.

На підставі ст.ст.16,317,321,383 ЦК України,ст. ст.12,13,76,81,141,258,259,265,274,279,353,355 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 транспортний засіб ВАЗ 2104 седан 1990 року випуску державний реєстраційний номер НОМЕР_1 кузов(VIN-код) НОМЕР_2 .

Відповідно до ст. 265 ч. 5 ЦПК України зазначаються наступні відомості:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована проживаючою за адресою: АДРЕСА_1 , індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_3

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований проживаючим за адресою: АДРЕСА_2 ,паспорт серія НОМЕР_4 ,виданий 19.12.1995 р.Шевченківським РВ УМВС України в Запорізькій області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. З урахуванням положень п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України апеляційна скарга подається через суд першої інстанції.

Суддя Ю.А.Галущенко

Всебічно вивчивши обставин справи,заслухавши пояснення учасників справи та оцінивши в сукупності письмові докази, суд встановив, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода,завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Проте закон, який би регулював порядок і умови компенсації шкоди, завданої потерпілому внаслідок кримінального правопорушення відсутній.

Загальними підставами для відшкодування матеріальної шкоди є сукупність обставин, а саме: наявність шкоди, протиправність дій (бездіяльності) особи, наявність причино-наслідкового зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою ( протиправною бездіяльністю ) особи, а також наявність вини за виключенням, яке міститься у ч.2 ст.1167 ЦК України.

Пунктом 3 ч.2 ст. 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, як юридичний факт,є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування, та відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За положеннями ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При цьому, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до п. 3,5,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, під поняттям "моральна шкода" охоплюється негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов`язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів.

З матеріалів справи суд встановив, що 01.01.2017 року близько 07:00 години, водій ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «ВАЗ 2113» реєстраційний номер НОМЕР_5 , здійснював рух по проїжджій частині пр.Соборного, з боку вул.Гагаріна в напрямку вул.Української в м.Запоріжжі. В салоні автомобіля перебував пасажир- ОСОБА_6 ,позивач у даній справі.

Водій ОСОБА_5 під час руху в районі буд. АДРЕСА_3 , діючи у порушення вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України, де сказано: п.10.1: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», не переконавшись в безпеці допустив зміну напрямку руху керованого автомобіля «ВАЗ 2113» ліворуч, в результаті чого допустив наїзд на бетонний відбійник роздільної смуги.

Після наїзду на нерухому перешкоду водій ОСОБА_5 продовжив рух до перехрестя вул.Української з вул.Гоголя, де зупинив керований автомобіль.

В ході дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 як пасажир автомобіля отримав закритий переломом середньої третини правої плечової кістки зі зміщенням кісткових фрагментів, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які не є небезпечними для життя, але потягли за собою тривалий розлад здоров`я, більше 21 дня.

Вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 14.06.2017 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 29.03.2018 року вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 14.06.2017 року залишено без змін.

Згідно висновку судової медичної експертизи №202 від 08.02.2017 року, в ході дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому середньої третини правої плечової кістки зі зміщенням кісткових фрагментів, які кваліфікуються як тілесні ушкодження СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості, не небезпечні для життя, але які потягли за собою тривалий розлад здоров`я, більше 21 дня.

01.01.2017 року ОСОБА_6 доставлено до 5-ої лікарні,де він був оглянутий травматологом, встановлено діагноз:» З/перелом правого плеча в с/З із зміщенням». Від госпіталізації та оперативного втручання ОСОБА_6 відмовився, йому було накладено гіпсова пов`язка до в/З плеча.

З епікризу виписки із медичної карти стаціонарного хворого №8509 відділення травматології КУ ЗОКЛ вбачається, що ОСОБА_6 17.01.2017 року було госпіталізовано до відділення травматології в плановому порядку для оперативного лікування. 18.01.2017 року ОСОБА_6 прооперовано, О/репозиція, МОС лівого плеча пластиною ОСОБА_7 в подальшому він спостерігався по місцю проживання.Через деякий час після операції в області п/о рубця виявлено свищ з сукровично-гнійним виділенням.

13.05.2017 року ОСОБА_6 проведено оперативне втручання видалено пластина, некретомія, накладення АВФ, 23.05.2017 року виписали з лікарні під нагляд травматолога за місцем проживання.

Згідно виписного епікризу виписки із медичної карти стаціонарного хворого №14080 відділення травматології КУ ЗОКЛ Зоріна ОСОБА_8 В 18.08.2017 року госпіталізовано до травматологічного відділення КУ ЗОКЛ,де 19.08.2017 року проведено оперативне втручання демонтаж АВФ, нефректомія та 24.08.2017 року його виписано під нагляд травматолога за місцем проживання.

Квитанції та фіскальні чеки (а.с.4-9) свідчать про понесення витрат на придбання позивачем за власні кошти медикаментів на загальну суму 42390,12 грн .

Суд не приймає до уваги фіскальний чек від 31.05.2017 року на придбання продуктів харчування на суму 47.65 грн. та фіскальний чек від 12.06.2017 року на придбання кришок для консервування та води на суму 185.20 грн. ,оскільки ці витрати не пов`язані з лікуванням позивача.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 42390,12 грн.

Вирішуючи питання, що пов`язані з розміром відшкодування моральної шкоди ,яка відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб, суд керується принципами умовної рівності втраченого блага і того, яке може бути надбане за конкретну суму грошей; поміркованості - відповідності вимогам здорового глузду і розважливості; розумності - об`єктивного відображення дійсності, розсудливого, врівноваженого мислення; справедливості - неупередженого ставлення до всіх учасників спору. Принципи розумності і справедливості виявляються в тому, що більш глибоким моральним стражданням відповідає більший розмір відшкодування.

Відтак,враховуючи, що завдана позивачу моральна шкода безпосередньо пов`язана з фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у його житті: негативні переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; важкість виконання повсякденних обов`язків, фіксованість уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей та фізичного болю під час оперативного втручання, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання; побоювання щодо майбутнього стану здоров`я, розмір відшкодування повинен бути достатнім для забезпечення позивачу можливості втрачене благо відновити.

Водночас, заявлена ним сума 100 000 гр. явно не відповідає обставинам справи та не є адекватною нанесеній моральній шкоді, оскільки його права були поновлені протягом нетривалого часу, у контексті визначення справедливого розміру відшкодування моральної шкоди варто звернути увагу на такий елемент, як урахування притаманного конкретній країні рівня життя, адже некритичне слідування заявленим вимогам у частині визначення розміру відшкодування може призвести до істотного порушення балансу інтересів сторін з приводу відшкодування моральної шкоди.

Аналізуючи суть самого порушення прав позивача, виходячи з справедливих й розумних критеріїв належного розміру відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди,суд визначає розмір відшкодування завданої позивачу моральної шкоди 30000,00 грн., що є достатнім для компенсації його немайнових втрат,які в інший спосіб відшкодувати неможливо.

Оскільки відповідачем не надано суду доказів звільнення його від оплати судових витрат, суд відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави стягує судовий збір в розмірі 768 гривень 40 копійок з вимог майнового характеру та 768 гривень 40 копійок з вимог немайнового характеру.

На підставі ст.ст.23,1166,1167,1176,1177 ЦК України,ст. ст.12,13,76,81,141,258,259,265,274,279,353,355 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди -задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,зареєстрований за адресою АДРЕСА_4 , на користь ОСОБА_6 ,РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_5 ) відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 42390,12 грн., відшкодування моральної шкоди у розмірі 30000,00 грн.,а всього стягнути 72 723(сімдесят дві тисячі сімсот двадцять три) гривні 12 копійок.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,зареєстрований за адресою АДРЕСА_4 , на користь держави судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок з вимог майнового характеру та 768 гривень 40 копійок з вимог немайнового характеру.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення,а у разі оголошення вступної та резолютивної части рішення,зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.А.Галущенко