Ухвала

25 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 757/36346/19-ц

провадження № 61-20619ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н.Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О.М., Білоконь О. В.,

розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ІММЕ» на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 25 липня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року у справі за позовом Державної корпорації розвитку «ВЕБ.РФ» до товариства з обмеженою відповідальністю «Еверест Істейт», приватного підприємства «Едельвейс-2000», приватного акціонерного товариства «Фортуна», приватного акціонерного товариства «ЮБК-Інвест», товариства з обмеженою відповідальністю «Нива-Тур», товариства з обмеженою відповідальністю «ІММЕ», приватного підприємства «Планета», товариства з обмеженою відповідальністю «Крим Дівелопмент», приватного акціонерного товариства «Аеробуд», товариства з обмеженою відповідальністю «Приватофіс», товариства з обмеженою відповідальністю «Дайріс», товариства з обмеженою відповідальністю «Ділайн ЛТД», товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Жиса», товариства з обмеженою відповідальністю «Приватленд», товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Дан-панорама», товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Енергетики», товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ФІНАНСОВИЙ КАПІТАЛ», товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ФІНАНСОВИЙ ВЕКТОР», ОСОБА_1 , Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, про зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року Державна корпорація розвитку «ВЕБ.РФ» звернулася до суду з позовом про зняття арешту з майна.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25 липня 2019 року відкрито провадження у цій справі.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду товариство з обмеженою відповідальністю «ІММЕ (далі - ТОВ «ІММЕ») оскаржило її до суду апеляційної інстанції з підстав порушення правил підсудності, оскільки, на думку заявника справа підлягає розгляду у Шевченківському районному суді м. Києва за місцезнаходженням майна.

Постановою Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ТОВ «ІММЕ» залишено без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2019 року без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права при відкритті провадження, оскільки предмет позову знаходиться у депозитарній установі товариства з обмеженою відповідальністю «Інвінтум», яке знаходиться у Печерському районі м. Києва.

У листопаді 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ТОВ «ІММЕ», в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення, яким закрити провадження у справі.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Право на касаційне оскарження судових рішень передбачене статтею 389 ЦПК України.

Предметом касаційного оскарження за касаційною скаргою ТОВ «ІММЕ» є ухвала Печерського районного суду м. Києва від 25 липня 2019 року про відкриття провадження, яка була переглянута в апеляційному порядку з підстав порушення підсудності.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також інші особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку та ухвали апеляційного суду, якщо вони перешкоджають подальшому провадженню у справі.

З аналізу статей 353 та 389 ЦПК України вбачається, що процесуальним законодавством передбачено можливість касаційного оскарження лише ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у справі з недотриманням правил підсудності після її перегляду в апеляційному порядку.

Зазначений висновок висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 761/30675/17.

Заявником в касаційній скарзі наведено доводи щодо порушення судами як правил підсудності, так і правил предметної юрисдикції.

Ухвала Печерського районного суду м. Києва від 25 липня 2019 року про відкриття провадження, що оскаржується заявником з підстав порушення предметної юрисдикції не може бути предметом касаційного оскарження (пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України).

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, згідно зі статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Враховуючи, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції була переглянута судом апеляційної інстанції з підстав порушення підсудності, проте, у касаційній скарзі ТОВ «ІММЕ» підставою оскарження крім порушення підсудності зазначає порушення предметної юрисдикції, вказуючи, що справа підлягає розгляду у порядку господарського судочинства, оскарження ухвали суду про відкриття провадження не з підстав порушення правил підсудності не передбачено.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (Sokurenko and Strygun v. Ukraine, № 29458/04, № 29465/04, § 24) вказав, що фраза «установленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Отже, враховуючи норми ЦПК України та компетенційну складову у понятті «судом, установленим законом», Верховний Суд встановив, що повноваження розглядати питання, які виходять за межі компетенції суду касаційної інстанції, є помилковим (рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2012 року у справі «ТОВ «Фірма Верітас» проти України» ( Firma Veritas v. Ukraine, № 2217/07, § 28).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

В частині оскарження ухвали Печерського районного суду м. Києва від 25 липня 2019 року з підстав порушення правил підсудності Верховний суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що заявлено позов про зняття арешту, застосованого відносно простих бездокументарних іменних акцій.

Відповідно до частини 2 статті 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Згідно з абзацом 6 статті 4 статті 3 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» права на цінний папір та права за цінним папером, що існують в бездокументарній формі, належать власникові рахунка в цінних паперах, відкритого в депозитарній установі.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про депозитарну систему» підтвердженням прав на цінні папери та прав за цінними паперами, що існують в бездокументарній формі, а також обмежень на цінні папери у певний момент часу є обліковий запис на рахунку в цінних паперах депонента в депозитарній установі. Документальним підтвердженням наявності на певний момент часу прав на цінні папери та прав за цінними паперами депонента є виписка з рахунка в цінних паперах депонента, яка видається депозитарною установою на вимогу депонента або в інших випадках, установлених законодавством та договором про обслуговування рахунка в цінних паперах.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що місцезнаходженням цінних паперів є рахунок у депозитарній установі товариства з обмеженою відповідальністю «Інвінтум» відповідно до виписки про стан рахунку в цінних паперах, а справа підсудна Печерському районному суду м. Києва.

Посилання заявника у касаційній скарзі на підсудність даної справи Шевченківському районному суду м. Києва, оскільки місцезнаходженням зазначених цінних паперів є Центральний депозитарій України, базуються на довільному тлумаченні норм Закону України «Про депозитарну систему України», так як відкриття рахунку Центральним депозитарієм здійснюється у випадку, якщо депонентом є сама депозитарна установа, а облік прав на цінні папери конкретного власника ведеться виключно депозитарними установами (крім обліку прав на цінні папери, які обліковуються на рахунку номінального утримувача), Національним банком України у визначених цим Законом випадках і депозитаріями-кореспондентами, номінальними утримувачами чи їх клієнтами (частина третя статті 5, частина перша статті 6 Закону України «Про депозитарну систему України»).

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ТОВ «ІММЕ» на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 25 липня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року підлягає залишенню без задоволення.

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

Керуючись статтями 353, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ІММЕ» на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 25 липня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року у справі за позовом державної корпорації розвитку «ВЕБ.РФ» до товариства з обмеженою відповідальністю «Еверест Істейт», приватного підприємства «Едельвейс-2000», приватного акціонерного товариства «Фортуна», приватного акціонерного товариства «ЮБК-Інвест», товариства з обмеженою відповідальністю «Нива-Тур», товариства з обмеженою відповідальністю «ІММЕ», приватного підприємства «Планета», товариства з обмеженою відповідальністю «Крим Дівелопмент», приватного акціонерного товариства «Аеробуд», товариства з обмеженою відповідальністю «Приватофіс», товариства з обмеженою відповідальністю «Дайріс», товариства з обмеженою відповідальністю «Ділайн ЛТД», товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Жиса», товариства з обмеженою відповідальністю «Приватленд», товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Дан-панорама», товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Енергетики», товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ФІНАНСОВИЙ КАПІТАЛ», товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ФІНАНСОВИЙ ВЕКТОР», ОСОБА_1 , Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, про зняття арешту з майна.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді Н. Ю. Сакара

О. М. Осіян

О. В. Білоконь