Справа № 599/100/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2019 р. Зборівський районний суд Тернопільської області в складі судді Чорної В.Г., при секретарі Біловус С.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в м. Зборові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 некомерційного підприємства «Зборівського районного центру первинної медико-санітарної допомоги» Зборівської районної ради про стягнення невиплаченої компенсації грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки та середньоденного заробітку за не проведення розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 некомерційного підприємства «Зборівського районного центру первинної медико-санітарної допомоги» Зборівської районної ради про стягнення невиплаченої компенсації грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки та середньоденного заробітку за не проведення розрахунку при звільненні.

Відповідно до частин 2-6 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа виникає з трудових правовідносин, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку.

Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач своїм правом подання до суду відзиву на позов не скористався.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.115 КЗпП України заробітна плата повинна виплачуватись робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів.

Судом встановлено, що Рішенням Зборівської районної ради від 18.12.2017р. №366 із структури ОСОБА_2 некомерційного підприємства «Зборівського районного центру первинної медико-санітарної допомоги» Зборівської районної ради виведено Озернянську дільничу лікарню. Рішення Озернянської сільської ради Зборівського району Тернопільської області від 21.12.2017р. №431 створено «Озернянську однопрофільну лікарню відновного лікування» Озернянської сільської ради, Зборівського району, Тернопільської області. У звязку із цим наказом №41 від 29.12.2017року ОСОБА_1 звільнено із посади прачки Озернянської дільничої лікарні в порядку переведення в КНП «Озернянська однопрофільна лікарня відновного лікування» Озернянської сільської ради ст..36 п.5 КЗпП України. На дату звільнення позивача була виплата заборгованості по виплаті заробітної плати при звільненні 31.12.2017року, а саме компенсації за 19 днів невикористаної відпустки за раніше відпрацьований період в сумі 1971грн 25коп., які по сьогоднішній день не виплачено. Відповідач визнає дану заборгованість про що свідчать видані ним довідки від 10.12.2018р. №830 та №824.

Відповідно до вимог ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ч.1 ст.83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Згідно довідки № 830 від 10 грудня 2018 року, виданої ОСОБА_2 некомерційним підприємством „Зборівський районний центр первинної медико санітарної допомоги Зборівської районної ради за позивачем залишилось 19 днів невикористаної відпустки за які не виплачено компенсації.

Довідка про доходи № 824 від 10 грудня 2018 року свідчить, що середньоденна заробітна плата позивача становить 103 грн. 75 коп.

Невиплачена позивачу компенсація за невикористану відпустку становить 19 х 103 грн.75 коп. = 1971 грн. 25 коп., які підлягають стягненню з відповідача в користь позивача.

Позивач просить також стягнути з відповідача в її користь середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні, починаючи від 31 грудня 2017 року по дату фактичної виплати .

Відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу звільненому працівникові сум у строки зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Однак, звертаючись до суду з даним позовом 16 січня 2019 року, позивачка пропустила визначений у ст. 116 КЗпП України тримісячний строк на пред'явлення вимог щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки, при цьому, не порушувала перед судом питання щодо поновлення цього строку та не обґрунтовувала поважність причин його пропуску.

Викладені у рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012 висновки дають підстави вважати, що звернення особи до суду з позовними вимогами щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди обмежується тримісячним строком.

Наведені у позові доводи про те, що позов стосується захисту порушеного законодавства про оплату праці, право на звернення якого не обмежується будь-яким строком, не береться до уваги судом, оскільки дане твердження не відповідає обставинам справи та положенням законодавства.

Таким чином у задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні слід відмовити у звязку з пропуском встановленого законом строку звернення до суду.

Доказів виплати компенсації чи надання позивачу відпустки за новим місцем роботи до настання шестимісячного терміну безперервної роботи після переведення відповідач не надав.

Право позивача на отримання компенсації за невикористану відпустку порушене, тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Що стосується відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 1531 грн., то згідно ст.ст. 133, 137 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать в т.ч. витрати на професійну правничу допомогу і пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги. До справи надано квитанцію до прибуткового касового ордера №71 від 21.12.2018 р., згідно якого позивач сплатила адвокату 1500 грн. за надання послуг. Однак, враховуючи складність справи, обсяг документів підготованих адвокатом, суд приходить до висновку, що такі витрати слід відшкодувати частково в сумі 500 грн., виходячи з принципу співмірності та керуючись ч.4ч.5 ст.137 ЦПК України.

Отже, позов слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст.12, 81, 133, 137, 141, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 81, 83,116,117 Кодексу законів про працю України,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 некомерційного підприємства «Зборівського районного центру первинної медико-санітарної допомоги» Зборівської районної ради, м.Зборів вул.Б.Хмельницького,24, Зборівского району, Тернопільської області в користь ОСОБА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1 місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1 невиплачену при звільненні грошову компенсацію в сумі 1971грн25коп. та 500 грн. витрат, повязаних з розглядом справи, а всього стягнути 2471 грн. 25 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Зборівський районний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи. Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлено 28 лютого 2019 року.

Суддя підпис З оригіналом згідно:

Суддя Зборівського

районного суду ОСОБА_3