Провадження № 2/522/248/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Чернявської Л.М.

При секретарі судового засідання Прусс О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи Приморського районного відділу в місті Одесі Державної міграційної служби України про визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,

ВСТАНОВИВ:

31 серпня 2017 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи Приморського районного відділу в місті Одесі Державної міграційної служби України про визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, в якому позивач просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_4

Позивач мотивує свої вимоги тим, що вона володіє на праві приватної власності квартирою АДРЕСА_3, на підставі договору купівлі-продажу №95/0803 від 03.04.1995 року, номер про реєстрацію права власності № 95000956 від 18.08.2017 року. 27 травня 2006 року між сторонами укладено шлюб, після чого у вказаній квартирі зареєстрований ОСОБА_2, з яким позивач перебувала у зареєстрованих шлюбних відносинах. Однак, 03 березня 2016 року сімейні відносини сторін припинено, а шлюб розірвано за рішенням суду. ОСОБА_2 після розірвання шлюбу перестав мешкати в квартирі позивача, однак залишається зареєстрованим по вказаній квартирі. На даний час, реєстрація відповідача за вказаною адресою перешкоджає позивачеві повністю реалізувати своє право власності на вказану квартиру.

Провадження у справі відкрито 07 вересня 2017 року.

Відповідно до Закону України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII Цивільний - процесуальний Кодекс викладено у новій редакції, який набрав чинності з 15.12.2017 року. Згідно п. 9 ч.1 Перехідних Положень (розділ ХІІІ) справи, провадження яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідач відзив на позов не надавав.

Позивач в судове засідання не з?явилась, її представник надав заяву про проведення судового засідання за його відсутності, позов підтримав, просив задовольнити повністю.

Відповідач у судове засідання не з?явився, в судовому засіданні, яке відбулося 13 листопада 2018 року, він пояснив, що позов отримав та визнає його повністю. Не знімається з реєстрації по квартирі позивача через відсутність місця де б він міг зареєструватися.

Третя особа в судове засідання не з?явилась, викликана, про поважність причин не явки суд не повідомлено.

Суд, розглядає справу на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 володіє на праві приватної власності квартирою АДРЕСА_3, на підставі договору купівлі-продажу №95/0803 від 03.04.1995 року, номер про реєстрацію права власності № 95000956 від 18.08.2017 року.

27 травня 2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено шлюб, після чого у вказаній квартирі зареєстрований ОСОБА_2, з яким позивач перебувала у зареєстрованих шлюбних відносинах.

Сімейні відносини між сторонами припинено, а шлюб розірвано за рішенням суду від 03 березня 2016 року.

ОСОБА_2 після розірвання шлюбу перестав мешкати в квартирі позивача, однак залишається зареєстрованим по вказаній квартирі.

Цей факт, не заперечений відповідачем, який позов визнав повністю та підтверджений матеріалами справи.

Судом встановлено, що на даний час, реєстрація відповідача за вказаною адресою перешкоджає позивачеві повністю реалізувати своє право власності на свою квартиру.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю.

Згідно із ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за свою волею, незалежно від волі інших осіб.

Положення статті 317 Цивільного кодексу України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або квартири, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Суд встановив, що реєстрація відповідача в квартирі, яка є приватною власністю позивачки, створює перешкоди у користуванні останньою своїм майном, що є прямим порушенням статті 319 Цивільного кодексу України.

Таким чином, оскільки реєстрація відповідача в квартирі позивача, створює для останньої перешкоди у користуванні своєю власністю, а відповідач не проживає у спірній квартирі, суд доходить висновку, що ОСОБА_2, має бути визнаний таким, що втратив право користування квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до змісту ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Судом встановлено, що позивачем понесенні витрати по сплаті судового збору у розмірі 640,00 грн., що підтверджується матеріалами справи.

Так, відповідно статті 141 ЦПК України, ОСОБА_1 на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 29, 316, 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст.ст. 141, 200, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи Приморського районного відділу в місті Одесі Державної міграційної служби України про визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1, виданий 13.08.2002 року Київським РО м. Сімферополя) таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_4

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1, виданий 13.08.2002 року Київським РО м. Сімферополя) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_2) 640 (шістсот сорок) гривень судового збору, сплачено при подачі позову до суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення.

Повний текс рішення складено та підписано 15 січня 2019 року.

Суддя Л.М. Чернявська

15.01.2019