Справа № 464/5173/17 Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б.Р.
Провадження № 22-ц/811/2853/18 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів: Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Куцика І.Б.;

Вертас М.М. представника АТ „ПроКредитБанк,

відповідачки ОСОБА_1 і її представника

- адвоката Мацієвської І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «ПроКредитБанк» на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 17 жовтня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року Акціонерного товариства «ПроКредитБанк» (в подальшому «Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в якому просило суд ухвалити рішення, яким звернути стягнення на нерухоме майно, що перебуває в іпотеці ПАТ «ПроКредитБанк» відповідно до Договору іпотеки №Л-0760/12.02-ІД від 04.03.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Магировською О.В. за реєстровим № 631, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною АДРЕСА_2 81,5 АДРЕСА_3 ., реєстраційний номер 3305297, № запису 57381 у книзі АДРЕСА_4 79, що знаходиться АДРЕСА_5 та належить на праві власності згаданим відповідачам ( ОСОБА_1 - 2/5; ОСОБА_3 - 1/5; ОСОБА_2 - 2/5; в подальшому «предмет іпотеки»), в рахунок часткового погашення кредитної заборгованості за Кредитною угодою №Л-0760/12.02 від 06.12.2002 року, укладеною в її межах Договору про надання траншу №302.41717/Л-0760/12.02 від 03.03.2011 року та Договору про надання траншу №302.41767/Л-0760/12.02 від 04.03.2011 року у загальному розмірів 3 034 862 грн. 02 коп., з яких: 544 154 грн. 04 коп. заборгованість по тілу за Договором про надання траншу № 302.41717/Л-0760/12.02 від 03.03.2011 року; 37 462 грн. 06 коп. заборгованість по відсотках за Договором про надання траншу № 302.4171/Л-0760/12.02 від 03.03.2011 року; 383 212 грн. 99 коп. заборгованість по відсотках за час прострочення за Договором про надання траншу № 302.4171/Л-0760/12.02 від 03.03.2011 року; 1 173 454 грн. 09 коп. - заборгованість по тілу кредиту за Договором про надання траншу № 302.41767/Л-0760/12.02 від 04.03.2011 року; 785 661 грн. 67 коп. заборгованість по відсотках за період прострочення за Договором про надання траншу № 302.41767/Л-0760/12.02 від 04.03.2011 року, а також 18 007 грн. 37 коп. судового збору, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі - у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною 1 200 491 грн. відповідно до висновку про вартість майна від 12.06.2017 року № 39/17.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 06 грудня 2002 року між ЗАТ «Мікрофінансовий Банк» (правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ПАТ «ПроКредит Банк») та ОСОБА_1 (надалі Позичальник) було укладено Кредитну угоду №Л-0760/12.02 (надалі - Кредитна угода) зі змінами згідно якої позивач зобов`язувався здійснювати кредитування позичальника у межах ліміту кредитування.

03 березня 2011 року між Банком та Позичальницею був укладений Договір 3 про внесення змін до Кредитної угоди, відповідно до якої максимальний ліміт кредитування визначений у розмірі еквівалентному 170 000 доларів США із максимальним строком повернення 180 місяців.

03 березня 2011 року на підставі Кредитної угоди між Банком і Позичальником укладено Договір про надання траншу №302.41717/Л-0760/12.02 (надалі - Кредитний договір 1) відповідно до якого позичальнику було надано кредит в сумі 823 000 грн. під 14% річних на строк 36 місяців.

04 березня 2011 року на підставі Кредитної угоди між Банком і Позичальником укладено Договір про надання траншу №302.767/Л-0760/12.02 (надалі - Кредитний договір 2) відповідного до якого позичальнику було надано кредит в сумі 47 595,13 доларів США під 13,9 % річних на строк 48 місяців.

04 березня 2011 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитною угодою між ПАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений Іпотечний договір № Л-0760/12-ІД, предметом якого є вище згадана квартира АДРЕСА_6 .

Один із іпотекодавців, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер і спадщину після його смерті прийняла ОСОБА_1 , якій Банк 17.07.2017 року направив вимогу про необхідність задоволення вимог Іпотекодержателя, шляхом здійснення погашення заборгованості одноразовим платежем у межах вартості успадкованого майна, а саме: 1/5 квартири, яка є предметом іпотеки, однак ця вимога задоволеною не була.

Позивач зазначав, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 30.11.2012 року з відповідачів було стягнуто солідарно заборгованість за Договором про надання траншу №302.41717/Л-0760/12.02 від 03.03.2011 року та Договором про надання траншу №302.41767/Л-0760/12.02. від 04.03.2011 року, однак згадане рішення суду відповідачами не виконується (т.1, а.с. 2-9).

Оскаржуваним рішенням у позові відмовлено (т.2, а.с. 135-141).

Дане рішення оскаржив позивач.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що судом не дано жодної оцінки доводам Банку стосовно того, що останній після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 одного з іпотекодавців, ОСОБА_4 ,в межах шестимісячного строку (а саме 17.03.2014 року) звернувся до його спадкоємця, відповідачки ОСОБА_1 , з вимогою про необхідність задоволення вимог Банку, а також доводам Банку стосовно того, що Договором № 3 про внесення змін до Кредитної угоди від 03.03.2011 року встановлено, що до усіх вимог, що випливають з угоди та кредитних договорів встановлюється позовна давність у 5 років (т.2, а.с. 146-153).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони відповідачки ОСОБА_1 і її представника, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відмову у задоволенні позовних вимог суд мотивував тим, що право на звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки у Банку виникнуло 22.08.2012 року (з часу настання строку виконання кредитного зобов`язання) і оскільки позивач свої позовні вимоги обґрунтовує посиланням саме на умови, які передбачені Іпотечним договором № Л-0760/12-ІД від 04.03.2011 року, якими загальні строки позовної давності, передбачені статтею 257 ЦК України, не змінювалися, то до правовідносин, пов`язаних із захистом порушеного права позивача шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, слід застосувати встановлений ст.257 ЦК України загальний строк позовної давності тривалістю 3 (три) роки, натомість позивач звернувся із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки за спливом більше як чотирьох років, а саме - 24.07.2017 року.

Колегія суддів вищенаведені висновки вважає помилковими, як такі, що не відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81), і що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82).

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається учасниками справи наступне.

06.12.2002 року між ЗАТ «Мікрофінансовий Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ПроКредит Банк») та ОСОБА_1 було укладено Кредитну угоду №Л-0760/12.02, згідно якої згаданий банк зобов`язався кредитувати ОСОБА_1 в межах відкритої кредитної лінії (т.1, а.с. 11).

03.03.2011 року між ПАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_1 був укладений Договір №3 про внесення змін до Кредитної угоди №Л-0760/12.02 від 06.12.2002 року, відповідно до якої було змінено максимальний ліміт кредитування до еквіваленту 170 000 доларів США та максимальний строк повернення кредиту до 180 місяців (т.1, а.с. 12-14).

03.03.2011 року на підставі Кредитної угоди №Л-0760/12.02 від 06.12.2002 року (із змінами від 03.03.2011 року) між ПАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання траншу №302.41717/Л-0760/12.02, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 823 000 гривень під 14% річних на строк 36 місяців (т.1, а.с. 15-16).

04.03.2011 року на підставі Кредитної угоди №Л-0760/12.02 від 06.12.2002 року (із змінами від 03.03.2011 року) між ПАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання траншу №302.41767/Л-0760/12.02, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 47 595,13 доларів США під 13,9% річних на строк 48 місяців (т.1, а.с. 17-18).

В той же день, 04.03.2011 року, між ПАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки №Л-0760/12.02-ІД квартири АДРЕСА_6 , загальною площею 81,5 кв. м. (т.1, а.с. 19-25)

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 30.11.2012 року у цивільній справі за позовом ПАТ «ПроКредит Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, встановлено встановлено, як вище наведені обставини, так і те, що ОСОБА_1 порушила взяті на себе зобов`язання за вище згаданими договорами шляхом припинення у травні 2011 року належних до сплати платежів, в результаті чого не повернула отриманий кредит і такі зобов`язання не виконані поручителями ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , в результаті чого згаданим рішенням суду стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 і ОСОБА_2 заборгованість за Договором про надання траншу №302.41717/Л-0760/12.02 від 03.03.2011 року у розмірі 872 747 грн. 70 коп. що складалась із: 665 030 грн. 43 коп. борг по кредиту; 42 274 грн. 84 коп. борг по відсотках; 53 832 грн. пеня; та за Договором про надання траншу № 302.41767/Л-0760/12.02 від 04.03.2011 року - 416 177 грн. 76 коп. , що складалась із: 359 378 грн. 55 коп. борг по кредиту; 29 013 грн. 63 коп. борг по відсотках; 27 785 грн. 58 коп. пеня (т.2, а.с. 46-47).

Відтак, вище згаданим рішенням суду від 30.11.2012 року стверджується, що ПАТ «ПроКредит Банк» скористався наданим йому ч. 2 ст. 1050 ЦК України та умовами Договору №3 від 03.03.2011 року правом вимоги достроково погасити кредитну заборгованість за Договором про надання траншу №302.41717/Л-0760/12.02 від 03.03.2011 року та Договором про надання траншу №302.41767/Л-0760/12.02 від 04.03.2011 року шляхом надіслання відповідної письмової вимоги, чим змінив строк виконання зобов`язань за цими Договорами на 22.08.2012 року, вказавши також, що сплата всієї суми неповернутого кредиту повинна бути здійснена одним платежем протягом 5 днів від дня надіслання вимоги.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже, враховуючи те, що заборгованість за Кредитною угодою від 06.12.2002 року ОСОБА_1 так і не погашена, то Банк вправі був звернутись за захистом свого порушеного права, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, з часу настання строку виконання кредитного зобов`язання, тобто з 22.08.2012 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 259 ЦК України, тривалість позовної давності може бути змінена за домовленістю сторін. При цьому, договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Судом встановлено та стверджується матеріалами справи, що Банком та відповідачкою ОСОБА_1 змінено тривалість строку позовної давності для правовідносин, що винили з Кредитної угоди № Л-0760/12.02 від 06.12.2002 року: пунктом 12.3 Договору № 3 про внесення змін до Кредитної угоди від 03.03.2011 року встановлено, що «до усіх вимог, що випливають з Угоди та Кредитних договорів встановлюється позовна давність у 5 років».

Отже, строк позовної давності для стягнення заборгованості за Кредитною угодою сторонами встановлено тривалістю у 5 років.

Частиною 5 статті 3 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Пунктом 9.1 Договору іпотеки від 04 березня 2011 року встановлено, що договір вступає в силу з моменту його нотаріального посвідчення і діє протягом усього часу ліміту строку кредитування та до моменту, який наступить пізніше: припинення дії Рамкової угоди, належного виконання основних зобов`язань, задоволення вимог Іпотекодержателя. Протягом усього часу дії ліміту строку кредитування виконання усіх чи частини Основних зобов`язань не тягне за собою припинення Договору.

Пунктом 2 розділу 12 Договору № 3 про внесення змін до кредитної угоди від 03.03.2011 року встановлено, що усі договори укладені між Позичальником та Кредитором для забезпечення зобов`язань Позичальника, що випливають з Рамкової угоди та Кредитних договорів, забезпечують зобов`язання Позичальника з урахуванням змін, внесених цим Договором, без необхідності внесення змін до цих Договорів забезпечення.

Таким чином, положення пункту 12.3 Договору № 3 про внесення змін до Кредитної угоди від 03.03.2011 року про те, що «до усіх вимог, що випливають з Угоди та Кредитних договорів встановлюється позовна давність у 5 років», поширюється і Договір іпотеки від 04 березня 2011 року - без необхідності внесення змін до цього Договору щодо строків позовної давності.

Як вже зазначалося вище і що визнають сторони даного спору, відлік строку позовної давності почався з 22.08.2012 року.

Банк звернувся до суду з даним позовом (про звернення стягнення на предмет іпотеки) 31.07.2017 року: тобто - в межах 5-ти річного строку позовної давності, стосовно якого Банк та відповідачка ОСОБА_1 досягнули згоди у пункті 12.3 Договору № 3 про внесення змін до Кредитної угоди від 03.03.2011 року.

З урахуванням вище наведеного, доводи сторони відповідача стосовно пропуску позивачем (Банком) строків звернення до суду з даним позовом до уваги прийматися не можуть.

Усі заперечення на позовні вимоги Банку, які були подані стороною відповідачів до суду першої інстанції, ґрунтувалися лише на доводах про пропуск Банком строків позовної давності на звернення до суду з даним позовом (том 1, а.с. 103-106, 134-141; том 2, а.с. 44-45) - інших доводів, заперечень, розрахунків тощо стороною відповідачів до суду першої інстанції подано не було.

В ході апеляційного розгляду справи відповідачка ОСОБА_1 подала до суду додаткові письмові Пояснення по суті спірних правовідносин, у яких вона «не заперечує проти наявності боргу за Договором № 1 у розмірі 544 154, 04 грн. по сумі основного боргу та 37 462, 0 грн. заборгованості за відсотками; а також за Договором № 2 розмірі 44 961, 66 долари США та 3 559, 9 доларів США».

При цьому ОСОБА_1 категорично заперечує проти суми боргу, що була нарахованою Банком після фактично дострокової вимоги про повернення суми кредиту, а також при наявності (вже вище згаданого) рішення Сихівського районного суду м. Львова від 30.11.2012 року за позовом ПАТ «ПроКредит Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, яким вже стягнуто солідарно зі згаданих відповідачів заборгованість за Договором про надання траншу №302.41717/Л-0760/12.02 від 03.03.2011 року у розмірі 872 747 грн. 70 коп., оскільки вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України(том 3, а.с. 1-4), що знайшло своє відображення у практиці Верховного Суду, копії ряду постанов якого долучено ОСОБА_1 до поданих нею письмових Пояснень (том 3, а.с. 5-13).

У відповідь на вище згадані письмові Пояснення ОСОБА_1 Банком були поданими до суду свої Письмові пояснення, які не містять доводів, які б спростовували доводи ОСОБА_1 (з посиланням на практику Верховного Суду) на заперечення позовних вимог Банку в частині стягнення з відповідачів 383 212 грн. 99 коп. заборгованості по відсотках за час прострочення за Договором про надання траншу № 302.4171/Л-0760/12.02 від 03.03.2011 року та 785 661 грн. 67 коп. заборгованості по відсотках за період прострочення за Договором про надання траншу № 302.41767/Л-0760/12.02 від 04.03.2011 року (том 3, а.с. 29-33).

За вище наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового: про часткове задоволення позовних вимог Банку на загальну суму 1 755 070 грн. 19 коп., з яких:

- 544 154 грн. 04 коп. заборгованість по тілу за Договором про надання траншу №302.41717/Л-0760/12.02 від 03.03.2011 року;

- 37 462 грн. 06 коп. заборгованість по відсотках за Договором про надання траншу №302.4171/Л-0760/12.02 від 03.03.2011 року,

- 1 173 454 грн. 09 коп. - заборгованість по тілу кредиту за Договором про надання траншу №302.41767/Л-0760/12.02 від 04.03.2011 року.

Статтею 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1), і що суд апеляційної інстанції, у випадку зміни рішення або ухвалення нового, відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13).

Матеріалами справи стверджується, що позивач (Банк) в ході розгляду даної справи судами першої та апеляційної інстанцій поніс 45 018 грн. 47 коп. (18 007, 37 + 27 011, 10) судових витрат у виді сплаченого судового збору (т.1, а.с. 1; т.2, а.с. 154).

Судом задоволено 57,83 % позовних вимог Банку:

1 755 070 грн. 19 коп. від 3 034 862 грн. 02 коп. (розмір позовних вимог).

57,83 % від 45 018 грн. 47 коп. становить 26 034 грн. 18 коп.

З урахуванням вище наведених розрахунків за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає погашенню і цих 26 034 грн. 18 коп. в порядку часткового відшкодування понесених Банком судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ПроКредитБанк» частково задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду міста Львова від 17 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги Акціонерного товариства «ПроКредитБанк» (м. Київ, проспект Перемоги, 107-А; ) до ОСОБА_1 (проживаючої у АДРЕСА_7 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 (проживаючого у АДРЕСА_7 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 (проживаючого у АДРЕСА_7 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) задовільнити частково.

В рахунок погашеннязаборгованості ОСОБА_1 (проживаючої у АДРЕСА_7 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) перед Акціонерним товариством «ПроКредитБанк» (м. Київ, проспект Перемоги, 107-А; ) за Кредитною угодою №Л-0760/12.02 від 06.12.2002 року, укладених в її основі Договору про надання траншу №302.41717/Л-0760/12.02 від 03.03.2011 року та Договору про надання траншу №302.41767/Л-0760/12.02 від 04.03.2011 року у загальному розмірі 1 755 070 грн. 19 коп., з яких:

544 154 грн. 04 коп. заборгованість по тілу за Договором про надання траншу №302.41717/Л-0760/12.02 від 03.03.2011 року;

37 462 грн. 06 коп. заборгованість по відсотках за Договором про надання траншу №302.4171/Л-0760/12.02 від 03.03.2011 року,

1 173 454 грн. 09 коп. - заборгованість по тілу кредиту за Договором про надання траншу №302.41767/Л-0760/12.02 від 04.03.2011 року,

а також на часткове відшкодування понесених Акціонерним товариством «ПроКредитБанк» судових витрат у розмірі 26 034 грн. 18 коп. сплаченого судового збору,

звернути стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки №Л-0760/12.02-ІД посвідченого 04.03.2011 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Магировською О.В. за реєстровим № 631, а саме: квартиру № АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 3305297, № запису 57381 у книзі № 79) на АДРЕСА_5 , належну на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , шляхом її реалізації на прилюдних торгах з початковою ціною продажу згаданого предмета іпотеки для подальшої його реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності / незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 05 листопада 2019 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.