КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/1832/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Головачова Я.В.

за участю секретаря судового засідання Лугового Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою представником ОСОБА_3, на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва, постановлену під головуванням судді Осаулова А.А. 26 жовтня 2018 року,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: П"ятнадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання права спільної сумісної власності,-

встановив:

В серпні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, у якому просила визнати за ОСОБА_6 права спільної сумісної власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2.

Вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її мати - ОСОБА_6 За час перебування матері у шлюбі з ОСОБА_4 було набуто зазначені квартири, які оформлені на останнього. З посиланням на викладене вважає, що квартири є спільною сумісною власністю подружжя та частка, що належала її матері, має бути врахована під час спадкування. Одночасно вказує, що ОСОБА_4 не звернувся до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на частку у спільному майні подружжя та не надав згоди на визначення розміру цієї частки.

Іншим спадкоємцем також є ОСОБА_5, син померлої.

Одночасно із позовною заявою, ОСОБА_2 подано заяву про забезпечення позову, у якій просить накласти арешт на зазначені квартири. Заяву обґрунтовує доводами позовної заяви та висловлює припущення, що відповідач може розпорядитися зазначеними квартирами, що ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2018 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати та прийняти нове рішення.

Зазначає про розгляд заяви з порушенням установлених законом строків; посилання суду норми ЦПК України, які втратили чинність; не зазначення в ухвалі про строки набрання нею чинності; вказівка на оскарження її до ліквідованого суду. В іншому посилається на доводи, якими обґрунтована заява про забезпечення позову.

В судову засідання учасники справи не з"явились, про дату час і місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Відповідно до ст.372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, що не з"явились.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що майно, на яке заявник просить накласти арешт, становить цілу частку в обох квартирах, при цьому вимоги заявлено на 1/2 частку. Суд також вказав на необґрунтованість доводів про можливість відчуження майна.

З такими висновками колегія суддів погодитися не може з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пунктів 1 та 2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Правова природа арешту майна, вчиненого у зв"язку із провадженням по цивільній справі, полягає у обмеженні права розпорядженні ним (продаж, дарування, відчуження в інший спосіб, укладення інших правочинів чи перероблення майна), при цьому за власником зберігається право користування. Таке обмеження допускається, якщо воно передбачено законом і є обґрунтованим.

Як роз"яснено у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2009 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати

особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Відповідно до ст.260 ЦПК України ухвала, що викладається окремим документом, складається з: 1) вступної частини із зазначенням: а) дати і місця її постановлення; б) найменування суду, прізвища та ініціалів судді (суддів); в) імен (найменувань) учасників справи; 2) описової частини із зазначенням суті клопотання та імені (найменування) особи, яка його заявила, чи іншого питання, що вирішується ухвалою; 3) мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу; 4) резолютивної частини із зазначенням: а) висновків суду; б) строку і порядку набрання ухвалою законної сили та її оскарження. Ухвала, постановлена відповідно до статей 460, 479 та 487 цього Кодексу, також повинна відповідати вимогам, що містяться у зазначених статтях.

Зі змісту ухвали убачається про наявність процесуальних порушень, на які посилається скаржник, зокрема під час постановлення ухвали суд першої інстанції керувався положеннями ЦПК України до внесення у цей Кодекс змін згідно із Законом №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року. Не вказано про строк набрання ухвалою законної сили, лише порядок її оскарження.

Окрім того, відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Процесуальний закон передбачає, що заява про забезпечення позову може бути подана до подання позовної заяви, разом із її поданням та після відкриття провадження у справі.

Незалежно від того, у якому порядку заява була подана, суд має розглянути її у передбачені ч.1 ст.153 ЦПК України строки, оскільки від цього може залежати сама ефективність судового рішення у випадку якщо дійсно була необхідність у застосуванні заходів забезпечення позову. Тобто закон не допускає зволікань та вказує, що рішення за такими заявами приймається у скорочені строки.

Відповідно до частин 1-3 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: 1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими; 3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Фундаментними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, та доводи заяви про забезпечення позову. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.

Допущені судом першої інстанції порушення у застосуванні норм процесуального права не є такими, що призвели неправильного вирішення справи.

Разом з тим, вирішуючи питання, суд першої інстанції не здійснив належним чином оцінку доводів заяви про забезпечення позову та не ураховував, що між сторонами дійсно існує спір щодо права власності.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, заявник вказав на те, що існує реальна загроза невиконання рішення суду у разі задоволення позову, оскільки відповідач може здійснити відчуження спірного майна.

Колегія суддів погоджується з доводами позивача, оскільки невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав чи інтересу позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб"єктивних прав, свобод чи інтересів відповідача або пов"язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відтак колегія суддів вважає, що є підстави для вжиття заходів забезпечення позову, проте ураховуючи, що предметом позову є визнання права власності на 1/2 частини кожної квартири, арешт слід накласти саме в межах цих вимог.

Висновок суду першої інстанції про те, що визначення конкретних часток перешкоджає вирішенню питання про забезпечення позову, є помилковим та не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до ст.376 ЦПК України неповне з"ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи є підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3, задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2018 року скасувати та постановити нову наступного змісту.

Накласти арешт на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, право власності на які оформлено на ОСОБА_4.

Боржником відповідно до цієї постанови є ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_2).

Стягувачем відповідно до цієї постанови є ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2, АДРЕСА_4).

Постанова суду про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її винесення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Постанова може бути пред'явлена до виконання протягом трьох років з наступного дня після набрання нею законної сили.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 березня 2019 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

Я.В.Головачов