Справа № 565/979/18
Провадження № 2/565/94/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2019 року м.Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Зейкана І.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Бірюк Л.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Кузнецовського міського суду Рівненської області цивільну справу №565/979/18 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріального збитку та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що заподіяна джерелом підвищеної небезпеки,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5звернулася до суду з позовом доОСОБА_2 про відшкодування матеріального збитку в сумі 45678 грн. 85 коп., моральної шкоди в сумі 29512 грн. 00 коп., витрат на правову допомогу в сумі 10115 грн. 00 коп. та стягнення сплаченого судового збору в розмірі 853 грн. 06 коп.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 28 серпня 2012 року приблизно о 09 год. 10 хв., ОСОБА_2, перебуваючи за кермом транспортного засобу марки «Фольксваген Пассат» державний реєстраційний знак НОМЕР_1, допустив зіткнення з транспортним засобом «ВАЗ-211040» державний реєстраційний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, що рухався в зустрічному напрямку. За вказаним фактом 23 березня 2017 року вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України Внаслідок вчинення дорожньо транспортної пригоди, ОСОБА_5П спричинений матеріальний збиток, який утворився через пошкодження транспортного засобу у сумі 45 678,85 грн. та моральна шкода у сумі 29 512,00 грн., тому просить вимоги позову задовольнити.

Розмір моральної шкоди позивач розрахував шляхом множення кількості днів очікування за період з 20.09.2012 року (день вчинення ДТП) до 21.06.2017 року (день набрання законної сили вироком Кузнецовського міського суду щодо ОСОБА_2М.), тобто 1736 днів на мінімальний неоподатковуваний мінімум, що становить 17 грн. Також, моральна шкода обґрунтовується пошкодженням майна позивача, що викликало моральні та фізичні страждання з приводу того, що ОСОБА_2 протягом тривалого часу ухиляється від відшкодування матеріальних збитків. Наявність негативних хвилювань та спогадів, порушення актуальних життєвих планів, хвилювання про те, як відновити пошкоджене майно.

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» надійшов відзив на позов, зі змісту якого випливає, що позов визнає у сумі 22 839,41 грн. Відзив обґрунтовує тим, що у вчинені ДТП винні у рівній ступені дві особи ОСОБА_2 та ОСОБА_4, що підтверджується рішеннями судів, які набрали законної сили. Посилаючись на п. 36.3 ст.36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вказує, що у разі повторного звернення позивача із заявою про виплату страхового відшкодування ПАТ НАСК «Оранта» зможе виплатити 22 839,41 грн., що випливає із розрахунку 45 678,85 грн/2.

В судове засідання позивач ОСОБА_5, будучи належним чином повідомленою, не зявилася, однак уповноважила на представництво своїх інтересів адвоката ОСОБА_1

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю та надав пояснення, які за змістом повторюють текст позовної заяви.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав та пояснив, що не винен у ДТП.

В судовому засіданні представник третьої особи ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» ОСОБА_3 дала пояснення аналогічні за змістом до обставин, якими обґрунтований відзив ПАТ НАСК «Оранта».

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_4 підтримав позовні вимоги та вказав, що вважає себе не винним у вчиненні ДТП.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника третьої особи, третю особу, дослідивши та оцінивши надані у справі докази, встановив наступне.

Постановою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 21 грудня 2012 року по справі №1711/1858/12 провадження у справі про вчинення ОСОБА_4 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, закрито за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Постановою апеляційного суду Рівненської області від 23 травня 2013 року постанову Кузнецовського міського суду Рівненської області від 21 грудня 2012 року скасовано та ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Вказана постанова набрала законної сили 23 травня 2013 року.

В постанові Апеляційного суду Рівненської області від 23 травня 2013 року вказано, що причиною дорожньо транспортної пригоди, яка сталася 28 серпня 2012 року приблизно о 09 годині 10 хвилин на автодорозі сполученням «Кузнецовськ - ВП «РАЕС» Рівненської області за участю транспортного засобу марки «Volkswagen Passat B4», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу марки «ВАЗ-211040» д.н.з. НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_4, є порушення ОСОБА_4 п.10.1 ПДР України, а саме того, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде небезпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Крім того, вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 23 березня 2017 року ОСОБА_2 визнано винуватим у тому, що 28 серпня 2012 року приблизно о 09 годині 10 хвилин, він керував автомобілем НОМЕР_4, рухаючись з швидкістю до 60 км/год., автодорогою сполученням «Кузнецовськ - ВП «РАЕС» із сторони м.Кузнецовськ (нині м.Вараш) Рівненської області, в напрямку ВП «РАЕС». Неподалік стели з відображенням назви ВП «РАЕС» не врахував дорожньої обстановки та не впорався з керуванням автомобіля, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_5, під керуванням ОСОБА_4, який рухався в зустрічному напрямку. При цьому ОСОБА_2 порушив вимоги пункту 11.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, відповідно до якого на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та обїзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу. Таким чином, порушення ОСОБА_2 Правил дорожнього руху перебуває у причинному звязку з дорожньо-транспортною пригодою.

21 червня 2017 року, ухвалою Апеляційного суду Рівненської області вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 23 березня 2017 щодо ОСОБА_2 залишено без змін.

Частиною 6 ст.82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На підставі ч.6 ст. 82 ЦПК України, суд бере до уваги ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 23.05.2013 року та вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 23.03.2017 року, у тій частині, що мала місце дорожньо-транспортна пригода, яка сталась 28 серпня 2012 року приблизно о 09 годині 10 хвилин на автодорозі сполученням «Кузнецовськ - ВП «РАЕС» Рівненської області за участю транспортного засобу марки «Volkswagen Passat B4», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу марки «ВАЗ-211040» д.н.з. НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_4. Також, суд бере до уваги те, що вказана дорожньо-транспортна подія вчинена внаслідок неправомірних дій як ОСОБА_2 так і ОСОБА_4, такі дії перебувають у причинному звязку з наслідками події і вони обоє винуваті у ДТП.

Висновком експерта №24 від 07 травня 2014 року підтверджується, що матеріальний збиток завданий власнику наданого на експертизу автомобіля марки «ВАЗ-211040», реєстраційний номер НОМЕР_3, кузов №Y6L2110409L204831, у результаті пошкодження даного транспортного засобу під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 28 серпня 2012 року, на момент проведення експертизи складає 45678 грн 85 коп.

З повідомлення Територіального сервісного центру РСЦ МВС України в Рівненській області від 19 квітня 2018 року за №31/17-5644-2оз вбачається, що за ОСОБА_5 з 27 червня 2009 року був зареєстрований транспортний засіб марки «ВАЗ-211040», кузов №Y6L2110409L204831, який 27 січня 2015 року був перереєстрований на іншу особу. Також в свідоцтві про реєстрацію вищевказаного транспортного засобу, в особливих відмітках, внесений запис «Має право керувати ОСОБА_6». Окрім цього, за заявою ОСОБА_5, на вищевказаний транспортний засіб був виданий тимчасовий талон на право керування ОСОБА_4, терміном до 27 червня 2059 року.

Вирішуючи вимогу про стягнення матеріального збитку, суд ураховує наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2, 5 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Як вбачається з роз'яснень пункту 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

У п.8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (ст. ст.543, 1190 ЦК України). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами ст.1188 ЦК, а саме за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного).

Згідно із п.3 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Визначаючи частки розміру відшкодування, які слід покласти на ОСОБА_2 та ОСОБА_4 суд враховує наступні обставини, що мають істотне значення.

Зокрема те, що причиною ДТП стало порушення ОСОБА_2 п. 11.3 ПДР України, яким передбачено, що на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та обїзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу.

В той же час, ОСОБА_4 допустив порушення п.10.1 ПДР України, відповідно до якого перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Згідно з висновком судової транспортно-трасологічної експертизи №8408 від 30 грудня 2013 року, в первинний момент зіткнення у контакт увійшли ліва кутова частина переднього бампера автомобіля НОМЕР_6 та ліва передня частина переднього бампера автомобіля НОМЕР_7, при цьому повздовжня вісь автомобіля НОМЕР_8 знаходилась під кутом близько 160 градусів по відношенню до повздовжньої осі автомобіля НОМЕР_7, проти напрямку руху годинникової стрілки. Місце зіткнення автомобіля НОМЕР_9 з автомобілем НОМЕР_8 знаходиться повністю на правій смузі автодороги сполученням «Кузнецовськ - ВП «РАЕС», по напрямку на м.Кузнецовськ, в місці закінчення слідів гальмування автомобіля НОМЕР_9, при цьому в момент зіткнення ліве переднє колесо даного автомобіля знаходилося на осьовій лінії дорожньої розмітки.

З аналізу висновку вказаної експертизи та обставин, встановленими вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 23.03.2017 року, випливає, що місце зіткнення повністю знаходиться на смузі руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_4 Крім того, ліве переднє колесо автомобіля під керуванням ОСОБА_4 в момент зіткнення знаходилось на осьовій лінії дорожньої розмітки. Тобто, транспортний засіб, під керуванням ОСОБА_4 не виїхав на смугу зустрічного руху. Такі обставини дають підстави для висновку, про те, що ступінь вини ОСОБА_2, який виїхав на смугу зустрічного руху, є більшою порівняно з ОСОБА_4, транспортний засіб під керуванням якого перебував на його смузі руху.

Також, з висновку випливає, що місце зіткнення знаходиться в місці закінчення слідів гальмування автомобіля під керуванням ОСОБА_4, що свідчить про те, що останній гальмував, тобто вживав заходи для уникнення ДТП. У той час даних про вжиття таких заходів зі сторони ОСОБА_2 судом не встановлено.

Враховуючи характер порушень ПДР України допущених ОСОБА_2 та ОСОБА_4, обставину про те, що місце зіткнення знаходилось повністю на смузі руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_4, вжиття ОСОБА_4 заходів до уникнення ДТП та відсутність таких заходів зі сторони ОСОБА_2, суд доходить висновку, що справедливим буде визначити частку відшкодування, яку слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 у розмірі 80 відсотків від суми завданого збитку.

Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5, внаслідок пошкодження автомобіля марки «ВАЗ-211040», реєстраційний номер НОМЕР_3, завдано майнову шкоду у сумі 45 678,85 грн, така шкода завдана в результаті спільних дій декількох осіб, у тому числі ОСОБА_2, між його діями і завданою шкодою є причинний звязок, а отже є підстави для стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 майнової шкоди на загальну суму 36543,08 грн. (45 678,85 грн х 80 %).

Вирішуючи вимогу в частині моральної шкоди суд ураховує наступне.

Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під морально шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних страждань, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Положеннями ч.1 ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Обґрунтування позивачем моральної шкоди душевними (емоційними) стражданнями, повязаними з пошкодження його автомобіля, позбавленням можливості тривалий час користуватись ним, витратою часу і зусиль спрямованих на його відновлення, суд вважає підтвердженим фактом ДТП, матеріалами справи, тому моральна шкода, з наведених підстав, підлягає стягненню з ОСОБА_2, з урахуванням частки відшкодування, яка визначена судом.

Розмір моральної шкоди позивач розрахував шляхом множення кількості днів очікування за період з 20.09.2012 року (день вчинення ДТП) до 21.06.2017 року (день набрання законної сили вироком Кузнецовського міського суду щодо ОСОБА_2М.), тобто 1736 днів на мінімальний неоподатковуваний мінімум, що становить 17 грн. Зазначаючи, що у цей період позивач був позбавлений можливості вести звичний спосіб життя.

Проте, у судовому засіданні встановлено, що ДТП за участю автомобіля належного позивачу сталась 28.08.2012 року, а не як то розраховує позивач 20.09.2012 року. Крім того, до суду не подано доказів про те, що позивач був позбавлений можливості вести звичний спосіб життя у вказаний ним період. Також, позивачем не обґрунтовано взяття до розрахунку мінімального неоподатковуваного мінімуму у розмірі 17 грн.

Визначаючи розмір завданої позивачу моральної шкоди суд бере до уваги, те що ОСОБА_5 надала право постійного керування ОСОБА_6, а ОСОБА_4 до 27.06.2059 року. Така обставина вказує на те, що вона не заперечувала, щоб автомобілем користувались інші особи, а отже допускала те, що вона не буде одноособово користуватись цим автомобілем.

Також, суд бере до уваги те, що відповідно до копії висновку експерта № 24 від 07.05.2014 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля ВАЗ-211040, становить 103 780,37 грн., що значно перевищує ринкову вартість цього автомобіля у сумі 45 678,85 грн.

Суд, ураховуючи характер моральних страждань позивача, виходячи із засад розумності і справедливості, зменшує розмір морального відшкодування до 3 000,00 грн. та вважає, що з ОСОБА_2 необхідно стягнути частку у розмірі 80 %, тобто 2400,00 грн.

Вирішуючи питання про судові витрати судом встановлено наступне.

При подачі позову до суду, позивачем сплачений судовий збір у сумі 853,06 грн., що підтверджується квитанцією ПАТ КБ «ПриватБанк» від 24.05.2018 року.

Зі змісту позовної заяви випливає, що визначаючи сплатити такий розмір судового збору, позивачем включено до ціни позову 10 115 грн. витрат на правову допомогу. Проте, за змістом ст.133 ЦПК України, витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат, які розподіляються між сторонами у порядку ст. 141 ЦПК України. Отже, сума судових витрат позивачем включена до ціни позову помилково. Враховуючи викладене, судовий збір, який підлягав до сплати при поданні позову позивачем складає 751,91 грн. ((45678,85 грн. + 29 512 грн.) х 1%).

Копією договору про надання правової допомоги № 03-2/18Ф від 01.03.2018 року, підтверджується укладання договору про надання правової дороги між позивачем ОСОБА_5 та Адвокатським бюро «ОСОБА_1В.».

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат належать розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

На підтвердження надання позивачу правничої допомоги до суду подано Акт приймання-передачі наданих послуг від 23.03.2018 року, за яким позивачу надано послуги на загальну суму 6 648,06 грн. Проте, у графі судовий збір, до загальної суми наданих послуг, віднесено суму судового збору 853,06 грн. Оскільки судовий збір рахується як окремий вид судових витрат, суд приходить до висновку, що від суми наданих позивачу правових послуг слід відняти суму судового збору. Таким чином, актом доведено надання правничих послуг позивачу у сумі 5795 грн.

Крім того, представником позивача до суду подані акти приймання-передачі наданих послуг від 09.11.2018 року на загальну суму 5 950,00 грн. та від 14.01.2019 року на загальну суму 1 530,00 грн.

У вказаних актах здійснено детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом необхідних для надання правничої допомоги. Суд доходить висновку, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та значенням справи для сторони.

Суд також враховує, що відповідач ОСОБА_2 не подавав доказів неспівмірності витрат, як то передбачено ч.6 ст. 137 ЦПК України.

Тому суд бере до уваги розмір наданої правничої допомоги у сумі, яка підтверджується дослідженими доказами, а саме 14 128,06 грн. (6 648,06 грн.+ 5 950,00 грн. + 1530,00 грн.).

Отже, сума усіх судових витрат, доведених позивачем становить 14879,97 грн. (14 128,06 грн + 751,91 грн).

Частиною 1 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що сума заявлених вимог становила 75190,85 грн., а розмір задоволених вимог становить 38943,08 грн., тобто 52% (38943,08 х 100/75190,85), тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 слід стягнути судові витрати у сумі 7737,58 грн. (14879,97 х 52/100)

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 259, 265, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити частково у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріального збитку та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що заподіяна джерелом підвищеної небезпеки.

Стягнути із ОСОБА_2на користь ОСОБА_5 36543 (тридцять шість тисяч пятсот сорок три) гривні 08 копійок, на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Стягнути із ОСОБА_2на користь ОСОБА_52 400 (дві тисячі чотириста) гривень 00 копійок на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Стягнути із ОСОБА_2на користь ОСОБА_5 7737 (сім тисяч сімсот тридцять сім) гривень 58 копійок судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, через Кузнецовський міський суд Рівненської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_5, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_10.

Відповідач: ОСОБА_2, АДРЕСА_2, паспорт громадянина України серії СР №051367.

Третя особа: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», 02081, м.Київ, вул.Здолбунівська, буд.7-д, .

Представник третьої особи: ОСОБА_3, м.Рівне, вул. Короленка, 5, кім.424, паспорт громадянина України серії НВ № 638910

Третя особа: ОСОБА_4, АДРЕСА_3, паспорт громадянина України серії СР 125079.

Повне рішення виготовлене 15.01.2019 року.

Головуючий суддя ОСОБА_7