Номер провадження: 22-ц/813/942/19
Номер справи місцевого суду: 504/4349/16-ц
Головуючий у першій інстанції Вінська Н.В.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Черевка П.М.,

суддів - Дрішлюка А.І., Громіка Р.Д.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 22 лютого 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

встановив:

23.12.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 23.03.2011 року позивачем було набуто майно на суму 23000 грн. у ОСОБА_3 , зернозбиральний комбайн СК 5 Нива, червоного кольору, що підтверджується розпискою. Пізніше з незалежних від ОСОБА_3 причин, це майно вибуло з його володіння. Вибуття майна з володіння відбулося у зв`язку з тим, що у нього не знайшлося місця, де можна було б розмістити комбайн, та він з дозволу брата, відповідача по справі ОСОБА_2 , розмістив дане майно біля будинку брата. Тим більше, що вони разом працювали, але у подальшому посварилися, внаслідок чого, відповідач відмовився повертати належне йому майно та вимагає сплати його вартості. Крім того, 09.09.2011 року він придбав у СДП ОСОБА_4 пристрій для збирання соняшнику за ціною 12000 грн., що підтверджується накладною та квитанцією №90911/1 від 09.09.2011 року. Придбане майно також перебуває у відповідача, він відмовляється добровільно його повернути. В позові ОСОБА_1 також зазначав, що поточний ремонт комбайна, купівлю запасних частин він здійснював за власні кошти, оскільки відповідач відмовляється добровільно передати належне йому майно.

Посилаючись на ці обставини, просив зобов`язати відповідача передати йому - комбайн СК 5 Нива, придбаний ним згідно з розпискою від 20.03.2011 року у ОСОБА_3 за 23000 грн., та пристрій для збирання соняшника, придбаний ним у СПД ОСОБА_4 , що підтверджується накладною та квитанцією до прибуткового ордера №90911/1 від 09.09.2011 року.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 22.02.2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції від 22.02.2018 року скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд знехтував наданим йому правом, передбаченим ч.7 ст.81 ЦПК України, щодо витребування доказів у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. ОСОБА_1 вважає, що суд мав з`ясувати об`єктивну істинну, маючи письмову розписку особи, яка особисто продала комбайн та отримала за це кошти.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд обґрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що у 2011 році сторонами по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у невідомої особи придбано комбайн. Певний час на даному комбайні сторони по справі на усних договірних підставах здійснювали спільну сільськогосподарську діяльність, але у подальшому між ними виникли зустрічні майнові претензії, внаслідок яких позивач ОСОБА_1 почав вимагати у відповідача ОСОБА_2 повернення комбайна та пристрою для збирання соняшнику, а ОСОБА_2 від ОСОБА_1 повернення коштів.

Відповідно до п.4 ч.5 ст.12 ЦПК України судом було роз`яснено право відповідача на подання зустрічного позову, але він своїм правом не скористався.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині зобов`язання відповідача передати комбайн позивачу, суд обґрунтовано виходив з того, що позивачем не надано, а судовим розглядом справи не встановлено належних документів, що підтверджують його право власності чи право спільної власності декількох осіб на предмет спору - комбайн СК-5.

Судом правильно не прийнято до уваги розписку на про отримання коштів у повному обсязі 20.03.2011 року, оскільки дана розписка не може бути належним та допустимим доказом придбання комбайну СК-5 ні позивачем, ні відповідачем, ні будь-якою іншою особою. Представлена суду розписка не містить відомостей про те, в якій сумі отримано кошти, від кого отримано кошти, за що отримано кошти. Крім того у представленій розписці не зрозумілою особою - є ОСОБА_5 , який також розписався разом із ОСОБА_3 про отримання коштів у повному обсязі.

При ухваленні рішення суд вірно врахував, що при купівлі-продажу комбайна сторонами не зазначено офіційних та обов`язкових ідентифікуючих елементів об`єкта, за якими можна було б встановити рік випуску комбайна, його заводський номер, номер двигуна, номер шасі, марки двигуна, об`єм двигуна (куб.см.), потужність двигуна, масу машини (кг.), завод виробника, країну виробника та інш., з метою запобігання виникнення неясності при виконані рішення суду.

Судом вірно вказано, що позивач не звертався до суду із вимогою про визнання за ним права власності на комбайн СК-5.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині зобов`язання відповідача передати пристрій для збирання соняшника, суд також обґрунтовано виходив з того, що позивачем не надано жодного належного і допустимого доказу на ідентифікацію майна.

Судом першої інстанції правильно прийнято до уваги покази свідка ОСОБА_6 та видану ним накладну та квитанцію до накладної № 90911/1 на суму 12000 грн., але дані докази є підтвердженням прибутково-касової операції, з якої неможливо встановити індивідуально-родові ознаки предмета, для здійснення його передачі за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст.317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Рухомими речами відповідно до ч.2 ст.184 ЦК України є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

Відповідно до ст.184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною.

Згідно зі ст.190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Відповідно до ст.34 Закону України «Про дорожній рух» (в редакції Закону від 01.01.2011 року, який діяв на момент виникнення правовідносин) державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників.

Згідно з п.5 ч.3 вказаної статті відомчу реєстрацію та облік транспортних засобів Збройних Сил України, житлово-комунального господарства, а також тих, що не підлягають експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування, здійснюють: тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів - уповноважений орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань аграрної політики.

Відмовляючи відповідачу у застосуванні строків позовної давності, суд обґрунтовано зазначив, що із виниклих правовідносин між сторонами неможливо установити початок перебігу строків порушеного права у формі на володіння, розпорядження та користування.

Відповідно до ст.ст.256, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Пунктом 9 перехідних положень ЦПК України в редакції 15.12.2017 року визначено, що справи в судах першої інстанції провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність. Ці дані встановлюються, згідно п. 3 ч. 2 ст. 76 ЦПК України, показаннями свідків.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Достовірними відповідно до ст.79 ЦПК України є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Згідно з ч.1 та ч.6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд знехтував наданим йому правом, передбаченим ч.7 ст.81 ЦПК України, щодо витребування доказів у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язки щодо доказів, суд мав з`ясувати об`єктивну істинну, маючи письмову розписку особи, яка особисто продала комбайн та отримала за це кошти, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судовим розглядом справи не встановлено належних документів, що підтверджують право власності позивача чи право спільної власності декількох осіб на предмет спору.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у рішенні повно відобразив обставини, які мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судових засіданнях першої та апеляційної інстанцій.

Суд правильно оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надав оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи та їм була надана відповідна правова оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - немає.

Колегія суддів, розглянувши справу приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права в зв`язку з чим, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.374, ст.ст.375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 22 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18.11.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду П.М. Черевко

А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік