ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 листопада 2019 року

м. Харків

справа № 643/15320/13-ц

провадження 22ц/818/2848/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах в складі:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря Огар І.В.,

імена (найменування) сторін:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

заінтересована особа Московський відділ державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області,

заінтересована особа - приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Близнюков Юрій Володимирович,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2019 року в складі судді Букрєєвої І.А.,

у с т а н о в и в:

В жовтні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі ПАТ «Дельта Банк») в особі свого представника ОСОБА_2 звернулося у суд із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Позовна заява мотивована тим, що 05 травня 2008 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», прравонастуником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (далі ПАТ «Сведбанк»), та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 2008/0408/45-030, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 93 000 доларів США 00 центів зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,50% на рік строком до 05 травня 2035 року.

В цей же день на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_4 і ОСОБА_1 укладено окремі договори поруки відповідно № 2008/0408/45-030-Р-1 та № 2008/0408/45-030-Р-2.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором ПАТ «Сведбанк» передало (відступило) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за вказаним кредитним договором.

ОСОБА_3 належним чином не виконав умови договору та порушив взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим у нього станом на 03 вересня 2013 року утворилась заборгованість в сумі 900 399 грн. 46 коп., яка складається з: 8 103 грн. 78 коп. - заборгованості за кредитом; 48 796 грн. 95 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь ПАТ «Дельта Банк» суму заборгованості в розмірі 900 399 грн. 46 коп. та вирішити питання про стягнення судового збору.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2013 року задоволено позов ПАТ «Дельта Банк». З ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 05 травня 2008 року в розмірі 900 399 грн. 46 коп. та 3 441 грн. 00 коп. судового збору.

24 лютого 2014 року на виконання заочного рішення суду Московського районним судом м. Харкова видано виконавчий лист № 643/15320/13-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором від 05 травня 2008 року з ОСОБА_1 , який пред`явлено для примусового виконання приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Близнюковим Ю.В.

11 липня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Заява мотивована тим, що виконавчий лист вже пред`являвся для примусового виконання, постановою державного виконавця від 27 березня 2014 року було відкрито виконавче провадження. Однак постановою державного виконавця від 25 березня 2015 року виконавчий документ повернуто стягувачеві. Оскільки строк пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання сплив 26 березня 2016 року, виконавча служба не мала права вчиняти будь-які дії за цим виконавчим листом.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що з моменту повернення виконавчого документа стягувач має право повторно пред`явити виконавчий документ до виконання. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що на даний час наявний обов`язок боржника щодо виконання вказаного виконавчого листа, а доказів про припинення зобов`язань боржника не надано.

04 березня 2019 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про задоволення заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

ПАТ «Дельта Банк», Московський відділ державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Близнюков Юрій Володимирович ухвалу суду першої інстанції не оскаржили, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 листопада 2013 року задоволено позов ПАТ «Дельта Банк». З ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 05 травня 2008 року в розмірі 900 399 грн. 46 коп. та 3 441 грн. 00 коп. судового збору.

24 лютого 2014 року на виконання заочного рішення суду Московського районним судом м. Харкова видано виконавчий лист № 643/15320/13-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором від 05 травня 2008 року з ОСОБА_1

Постановою державного виконавця від 27 березня 2014 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 643/15320/13-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором від 05 травня 2008 року з ОСОБА_1

Постановою державного виконавця від 25 березня 2015 року виконавчий документ повернуто стягувачеві з підстав, передбачених пунктом 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21 квітня 1999 року № 606-Х1У), у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього закону заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними.

08 квітня 2016 року державним виконавцем повторно винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 643/15320/13-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором від 05 травня 2008 року з ОСОБА_1

Постановою державного виконавця від 18 квітня 2016 року виконавчий документ повернуто стягувачеві з підстав, передбачених пунктом 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21 квітня 1999 року № 606-Х1У), у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього закону заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними.

04 жовтня 2016 року державним виконавцем втретє була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 643/15320/13-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором від 05 травня 2008 року з ОСОБА_1

Постановою державного виконавця від 25 жовтня 2016 року виконавчий документ повернуто стягувачеві з підстав, передбачених пунктом 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21 квітня 1999 року № 606-Х1У), у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього закону заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. від 08 червня 2018 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 643/15320/13-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором від 05 травня 2008 року з ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину «судового провадження» відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а отже принцип справедливого правосуддя розповсюджується і на цю стадію судового провадження.

За положеннями статей 1 та 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадженняздійснюється з дотриманням серед інших таких засад як верховенства права, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Згідно з частиною другою статті 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

На суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Обґрунтовуючи свої вимоги, боржниця вказувала, що строк пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання сплив 26 березня 2016 року.

За правилами частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час винесення державним виконавцем постанови від 25 березня 2015 року) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; інші виконавчі документи протягом року, якщо інше не передбачено законом.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони (частина3 статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час винесення державним виконавцем постанови від 25 березня 2015 року)

Згідно з пунктом 5 Розділу ХШ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-УШ виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Тлумачення пункту 5 Розділу ХШ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-УШ свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання яких не сплив на час набрання чинності Законом № 1404-УШ. Для пункту 5 Розділу ХШ «Прикінцеві та перехідні положення» не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм Закону № 1404-УШ до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання яких сплив на час набрання ним чинності.

Вказаний правовий висновок наведений Верховним Судом у постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 553/1951/14-ц (провадження № 61-20552св18).

Оскільки на даний час здійснюються заходи щодо примусового виконання виконавчого листа № 643/15320/13-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором від 05 травня 2008 року з ОСОБА_1 на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. від 08 червня 2018 року, яка боржником не оскаржується, правові підстави для визнання цього виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, відсутні.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги про те, що ПАТ «Дельта Банк» мав право пред`явити виконавчий документ для примусового виконання протягом строку з дня повернення, тобто з 26 березня 2015 року по 26 березня 2016 року, не можуть бути прийняті до уваги. Матеріалами справи доведено, що правові підстави для визнання виконавчого листа № 643/15320/13-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором від 05 травня 2008 року з ОСОБА_1 таким, що не підлягає виконанню, відсутні. При цьому з заявою про повторне пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання стягувач звернувся 07 квітня 2016 року (вих. № 8-87 від 14 березня 2016 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п.1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 11 листопада 2019 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

О.Ю.Тичкова