Провадження № 2/761/3334/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

у складі:

головуючого судді Осаулова А.А.

за участю секретаря Вольда М.А.

відповідача та представників учасників: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування спадковим майном, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_4 (далі - позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) з даним позовом, у якому просила зобов`язати відповідача не чинити перешкод у здійсненні права користування позивачкою спадковим майном як особою, яка прийняла спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 у вигляді однокімнатної квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема, у спосіб надання останній ключів від вхідних дверей вищевказаної квартири.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є тіткою позивачки. В строк до 6-ти місяців після відкриття спадщини, позивач звернулась із письмовою заявою про прийняття спадщини у Першу Київську державну нотаріальну контору, де 18.10.2016 року було заведено спадкову справу за/ №1202/2016.

Пізніше з`ясувалося, що ОСОБА_1 , яка є двоюрідною онучкою померлої, звернулась до Третьої Київської державної нотаріальної контори з заповітом посвідченим Жовнівською сільською радою Бережанського району Тернопільської області від 20.12.2010 року, за яким нібито ОСОБА_5 заповіла відповідачці усе своє спадкове майно.

Однак, за висновками двох судово-почеркознавчих експертиз (копії додаються), проведений Тернопільським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України № 1.1-283/17 від 05.10.2017 року та Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз Тернопільського відділення МЮ України №613/614/18-22 від 21.09.2018 року в рамках кримінального провадження № 0000127 від 26 травня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України за фактом підроблення заповіту ОСОБА_5 у Жовнінській сільській раді, встановлено, що Заповіт посвідчений Жовнівською сільською радою Бережанського району Тернопільської області від 20.12.2010 року на користь Відповідача, був складений особою, яка не мала на це права. Тобто, ОСОБА_5 даний заповіт не укладала та не підписувала, що вказує на відсутність волевиявлення заповідачки, заповісти своє нерухоме майно відповідачу. Між чим, відповідач не маючи документа, що підтверджує її право власності на квартиру померлої ОСОБА_5 , заволоділа ключами від даної квартири та володіє і користується нею на власний розсуд. Не зважаючи на законність вимог позивача щодо володіння та користування спадковим майном. Відповідач чинить перешкоди у здійсненні такого права позивачем, зокрема, не дозволяє заходити та перебувати у спадковому приміщенні, заперечує право позивача на володіння та користування цим майном, не надає ключі від вхідних дверей спадкової квартири.

У відзиві на позовну заяву від 23.01.2019 року, відповідач зазначає, що заповіт складений заповідачкою ОСОБА_5 на користь саме ОСОБА_1 не визнавався недійсним у встановленому законом порядку, а отже є дійсним. Заповідачка останні роки життя хворіла потребувала догляду та допомоги, які їй надавала ОСОБА_1 , а не позивачка ОСОБА_4 . У зв`язку із скрутним становищем заповіт оформлювався саме у Жовнівській сільській раді, в межах юрисдикції якої перебувала на той час заповідач. Відповідач ОСОБА_1 не використовувала та не використовує спірний об`єкт спадкового майна у комерційних цілях, а лише разом із сусідами заповідачки доглядає за його збереженням, підтриманням у належному стані, а також сплачує комунальні послуги. Відповідачем наголошено, що позивачкою не наведено доказів того, що вона зверталась до відповідачки, а та чинила перешкоди у користуванні спадковим майном. Також позивачем ОСОБА_4 не надано доказів про її права власності або законного володіння спірним спадковим майном, або існування ризиків псування або пошкодження такого.

У відповіді на відзив від 31.01.2019 року, позивачкою вказано, що наведені аргументи щодо відмови у накладенні арешту на спадкову квартиру, не визнання заповіту недійсним, підтвердження факту догляду за померлою, її похованню та складення заповіту на відповідача очевидно не відноситься до предмета даного спору і не мають розглядатись у цій справі.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позову, зазначила про його необґрунтованість та безпідставність, просила у його задоволенні відмовити.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що двері в спірній квартирі відкривав ОСОБА_7 , який повідомив, що він вже 1,5 років винаймає квартиру у ОСОБА_1 , яка передала йому ключі. Доступу до майна не має, відповідач ключі не дає.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що в спірній квартирі проживають чужі люди, кватиранти. Людина, яка там проживає повідомила, що з`їде після рішення суду. Доступу до квартири немає, ключі знаходяться у відповідачки, яка відмовляється їх віддавати.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона слідкує за квартирою та електролічильником, сплачує комунальні послуги за кошти, що пересилає відповідачка. Квартира закрита, там нікого не має, відповідачка не здає її в оренду, до квартири ніхто не заходить. Відповідачу бачила коли вона приїздила до померлої, померла передавала відповідачці передачки. ОСОБА_4 ніколи не бачила.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що ОСОБА_4 ніколи не бачила, приїздила лише ОСОБА_1 . Померла розповідала про заповіт, казала, що окрім відповідачки нікого не має та перепише квартиру на неї. Померла хворіла, після інсульту її відвезли в лікарню, в мене були ключі від її квартири, які я віддала відповідачці.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 11.12.2018 року відкрито провадження за позовом в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання по цивільній справі.

Протокольною ухвалою суду від 08.08.2019 року, до матеріалів справи долучено відзив на позовну заяву та відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 08.08.2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , про що відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві здійснено відповідний актовий запис № 11572, та видано свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 від 26.07.2016 року (а.с. 40).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, яка складалась з: квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини, як це передбачено статтею 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до положення ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що спадкоємцями померлої ОСОБА_5 є її племінниця ОСОБА_4 (рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 26.12.2016 року) та двоюрідна онука ОСОБА_1 (рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 21.07.2017 року) (а.с.29-34).

18.10.2016 року ОСОБА_4 звернулась до Першої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини на підставі заповіту після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 (а.с.37).

10.12.2016 року ОСОБА_1 звернулась до Третьої Київської державної нотаріальної контори з заявою п про прийняття спадщини за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 (а.с.142-143).

Постановою державного нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори від 20.02.2017 року, відмовлено ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2 , у зв`язку з ненаданням правовстановлюючого документа (а.с.42).

Звертаючись з даним позовом, позивачка, посилалась на ст. 387 ЦК України, зазначала, що вона прийняла спадщину та є власником квартири в розумінні ч. 5 ст. 1268 ЦК України, а відповідачка чинить перешкоди у користуванні успадкованим майном.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з правової позиції, висловленої Верховним Судом України від 23 січня 2013 року у справі № 6-142цс12, у спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього.

Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. В свою чергу, особа, яка має речові права на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника цього майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу (захист права власності).

Таким чином, у спорі між особою, яка вважає себе власником спірного майна, та особою, яка вважає себе законним володільцем (користувачем) спірного майна, сторонами спору є особи, які претендують на спірне майно, а суду для правильного вирішення спору слід з`ясувати та перевірити передусім правові підстави, відповідно до яких виникло та існує речове право на майно.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», Застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування, як зазначено у ст.ст. 76, 77 ЦПК України.

Разом із тим, судом не встановлено жодних обставин, які б свідчили про порушення прав позивача як спадкоємця померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 .

Стороною позивача не надано суду належних та допустимих доказів прийняття спадщини позивачем в розумінні ст. 1268 ЦК України.

Посилання позивача на те, що вона прийняла спадщину, оскільки звернулась до нотаріуса протягом 6 місяців після відкриття спадщини, не приймаються судом до уваги, оскільки це спростовується матеріалами справи, а саме постановою державного нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори від 20.02.2017 року про відмову у видачі свідоцтва про право власності .

Крім того в матеріалах справи відсутні та не встановлені під час судового розгляду, докази вчинення відповідачем перешкод у користуванні спірним майном.

Відтак, позивачем не доведено обставин перебування у власності спірної квартири, а також перешкод у користуванні нею.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 16, 387,388,638,1216,1222,1261,1268 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 17-19, 76-82, 141, 221, 223, 258, 259, 263-266, 268, 352, 354, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування спадковим майном - квартирою АДРЕСА_2 , - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників:

Позивач: ОСОБА_4 , адреса проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_4 .

Суддя: Андрій Анатолійович Осаулов

Повний текст рішення складено 25.11.2019 року