Постанова

Іменем України

28 листопада 2019 року

м. Київ

справа №136/214/18

провадження №61-7690св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Прилуцьке»,

процесуальним правонаступником, якого є товариство з обмеженою відповідальністю «СХК «Вінницька промислова група»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Прилуцьке» на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 04 січня 2019 року у складі судді Стадника С. І. та постанову Вінницького апеляційного суду від 12 березня 2019 року у складі колегії суддів Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В., Стадника І. М.,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Прилуцьке» (далі - ТОВ «Прилуцьке»), в якому просила визнати недійсним договір оренди землі від 26 березня 2014 року, укладений між нею та ТОВ «Прилуцьке» про передачу в оренду земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,0445 га, що розташована на території Новоприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області.

Позов мотивовано тим, що позивач є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,0445 га, яка розташована на території Новоприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області.

У травні 2017 року позивач отримала від ТОВ «Прилуцьке» матеріали реєстраційної справи, у зв`язку з чим їй стало відомо про існування договору оренди землі від 10 червні 2014 року, укладеного між нею та відповідачем строком на 5 років та предметом якого є зазначена земельна ділянка.

Вказаний договір оренди землі вона не підписувала, волевиявлення на передачу в оренду земельної ділянки не мала, що є підставою для визнання такого правочину недійсним.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 04 січня 2019 року, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 12 березня 2019 року, позов задоволено.

Визнано недійсним договір оренди землі від 26 березня 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Прилуцьке» про передачу в оренду земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,0445 га, що розташована на території Новоприлуцької сільської ради Липовецького району Вінницької області.

Стягнуто з ТОВ «Прилуцьке» на користь ОСОБА_1 судові витрати на проведення судової експертизи в сумі 4290 грн та судовий збір в сумі 704,80 грн.

Рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду мотивовані тим, що оспорюваний договір, укладений від імені орендодавця підписаний не нею, а іншою особою, тобто укладений без волевиявлення позивача, а тому наявні підстави для визнання цього правочину недійсним на підставі статей 203, 215 ЦК України.

При цьому, суди не знайшли підстав для застосування строків позовної давності та вважали, що позивач звернувся до суду з позовом у межах строку позовної давності, оскільки дізналась про існування спірногодоговору оренди землі у травні 2017 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ТОВ «Прилуцьке», не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанції, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі рішення та відмовити у задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій в порушення статті 267 ЦК України безпідставно не застосовано до позовних вимог позивача строк позовної давності. Суди не врахували, що позивач не мала жодних об`єктивних перешкод довідатися про наявність договору оренди землі з часу його укладення, як власник земельної ділянки могла і повинна була довідатись про порушення своїх прав, оскільки частина перша статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав.

Крім того, судами неповно встановлено фактичні обставини справи, не надано належної правової оцінки іншим доказам і обставинам, крім висновку судової почеркознавчої експертизи, якими підтверджено отримання позивачем орендної плати за спірну земельну ділянку з 2014 року.

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи до суду не подано.

Короткий зміст поданих під час касаційного провадження клопотань та їх вирішення

Щодо клопотання про залучення у справі правонаступника відповідача

У вересні 2019 року до Верховного Суду надійшло клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «СХК «Вінницька промислова група» (далі - ТОВ «СХК «Вінницька промислова група») про залучення до участі у справі у якості правонаступника відповідача.

Клопотання мотивовано тим, що 29 серпня 2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР) внесено запис про припинення ТОВ «Прилуцьке» за рішенням засновників; ТОВ «СХК «Вінницька промислова група» є правонаступником всіх прав та обов`язків ТОВ «Прилуцьке», що підтверджується витягами з ЄДР.

У зв`язку з наведеним, ТОВ «СХК «Вінницька промислова група» просить суд залучити до участі у справі правонаступника відповідача ТОВ «Прилуцьке» - ТОВ «СХК «Вінницька промислова група».

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд при вирішенні питання про залучення до участі у справі правонаступника, а також застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Відповідно до частини першої статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми. У разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов`язки попередньої юридичної особи (стаття 108 ЦК України).

Враховуючи, що ТОВ «Прилуцьке» припинено шляхом реорганізації та його правонаступником є ТОВ «СХК «Вінницька промислова група» клопотання про залучення до участі у справі правонаступника відповідача підлягає задоволенню.

Щодо заяви про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень

У червні 2019 року ТОВ «Прилуцьке» через засоби поштового зв`язку подало до Верховного Суду заяву, в якій просить зупинити дію оскаржуваних судових рішень до закінчення касаційного перегляду.

За змістом частини першої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Вирішуючи питання про зупинення виконання судових рішень або зупинення їх дії, суд касаційної інстанції враховує необхідність у цьому, зокрема, у разі існування ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, з метою забезпечення дотримання балансу інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки.

Обґрунтовуючи необхідність зупинення дії судових рішень, заявник послався на наявність такої процесуальної можливості.

В оцінці заявленого клопотання про зупинення дії судових рішень, колегія суддів врахувала зміст цих рішень, а також предмет позову, характер спірних правовідносин, з урахуванням чого зробила висновок про відсутність підстав для його задоволення на даній стадії касаційного розгляду справи.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 16 ЦК Українипередбачено, що визнання правочину недійсним є одним з визначених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК Україниволевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК Українипідставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені у тому числі частиною третьою статті 203 цього Кодексу.

Вирішуючи даний спір, суди попередніх інстанцій, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, правильно встановили та взяли до уваги те, що згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 04 жовтня 2018 року встановлено, що підпис в графі «орендодавець» договору від 26 березня 2014 року щодо оренди земельної ділянки площею 3,0445 га, - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою, без наслідування її почерку.

Висновки вказаної судової експертизи у встановленому законом порядку відповідачем не спростовані, що є його процесуальним обов`язком відповідно до положень процесуального закону у разі заперечення такого факту, у зв`язку з чим посилання у касаційній скарзі на те, що суди взяли до уваги лише висновок експертизи, а не всі докази у сукупності, є безпідставними.

Установивши, що оспорюваний договір укладено від імені позивача, однак підписаний не нею, а іншою особою, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання цього правочину недійсним відповідно до частини третьої статті 203 та частини першої статті 215 ЦК України, оскільки встановлені під час розгляду обставини свідчать, що волевиявлення ОСОБА_1 на вчинення цього правочину було відсутнє.

Доводи касаційної скарги про пропуск позивачем строку позовної давності спростовуються матеріалами справи та встановленими судами обставинами, відповідно до яких про порушення свого права позивачу стало відомо у травні 2017 року, після отримання від відповідача матеріалів відповідної реєстраційної справи, а з позовом до суду звернулася у лютому 2018 року, тобто у межах строку позовної давності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц (провадження № 14-306цс18) з подібними правовідносинами зроблено правовий висновок про те, що оскільки підставами позову було непідписання спірного договору оренди землі, додаткового договору та акта приймання-передачі земельної ділянки, що свідчить про відсутність волевиявлення на укладення договору на вказаних у ньому умовах, а саме щодо строку договору, то для правильного вирішення вказаної справи, зокрема у частині висновків щодо початку перебігу позовної давності, важливим є така фактична обставина, як момент, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права. За вказаних обставин особа взагалі не знала про наявність цих документів, адже їх не підписувала, тому визначальним є саме момент, коли вона довідалася про порушення свого права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК Українипри виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доводи касаційної скарги, що про пропуск позивачем строку позовної давності з тих підстав, що про порушення свого права вона могла дізнатися ще у 2014 році після отримання у відповідача орендної плати, є безпідставними, оскільки отримання орендної плати не свідчить про наявність укладеного між сторонами договору оренди земельної ділянки та не є беззаперечним доказом укладення договору оренди земельної ділянки на умовах, визначених у договорі, який позивач не підписувала.

Факт отримання орендної плати не є визначальним при обчисленні строків позовної давності, якщо особа, права якої порушено, вважала, що правовідносини виникли з інших підстав.

Така позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі 6-48цс15.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц (провадження № 14-306цс18) не знайшла підстав для відходу від такої правової позиції.

Оскільки за встановлених судами фактичних обставин справи позивач до травня 2017 року не знала по існування письмового договору оренди землі, то факт такої обізнаності і є початком перебігу строку позовної давності.

Доводи позивача щодо дати початку перебігу строку позовної давності, зокрема з моменту, коли їй стало відомо про оспорюваний договір оренди, відповідач під час розгляду справи належними і допустимими доказами не спростоував.

За наведених обставин, доводи касаційної скарги не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів і встановлених на їх підставі обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК Українизнаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів першої та апеляційної інстанції.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 55, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Заяву товариства з обмеженою відповідальністю «СХК «Вінницька промислова група» про заміну правонаступника сторони у справі задовольнити.

Залучити товариство з обмеженою відповідальністю «СХК «Вінницька промислова група» до участі у справі в якості правонаступника товариства з обмеженою відповідальністю «Прилуцьке».

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Прилуцьке», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «СХК «Вінницька промислова група» залишити без задоволення.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 04 січня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 12 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

І. В. Литвиненко

І. М. Фаловська