ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 658/1783/18 Головуючий в І інстанції: Марків Т.А.
Номер провадження: №22-ц/819/444/19 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В.,

секретар Прушинська О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні цивільну справу за апеляційними скаргами адвоката Стукан Юлії Олегівни, діючої в інтересах ОСОБА_3, а також ОСОБА_4 на рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 05 листопада 2018 року, у складі судді Марків Т.А., у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу,

В С Т А Н О В И В :

23 травня 2018 року позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6звернулися до суду з вказаним позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в якому просили визнати недійсними договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, розташовані за адресою: АДРЕСА_1, укладені 21 вересня 2017 року кожний між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчені кожний приватним нотаріусом Каховського районного нотаріального округу Коршуновою Людмилою Анатоліївною, зареєстровані кожний в реєстрі за номером відповідно 587, 588.

В обґрунтування позову, пославшись на ч.1 ст.203, ст.ст.215, 216 ЦК України, вказали, що вказані житловий будинок та земельна ділянка знаходяться у власності ОСОБА_3 на підставі договорів дарування від 10.06.2016 року, укладених між ОСОБА_8 та ОСОБА_3. Впровадженні Каховського міськрайонного суду Херсонської області знаходиться цивільна справа №658/2068/17 за позовом ОСОБА_6 та ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів дарування вказаних житлового будинку та земельної ділянки.

В рамках вказаної справи №658/2068/17 ухвалою суду від 21.09.2017 року було накладено арешт на зазначені житловий будинок та земельну ділянку. Про накладення арешту було достовірно відомо ОСОБА_3, оскільки 20.09.2017 року її представником безпосередньо до суду було надано заперечення на заяву про забезпечення позову, а також 19.09.2017 року - заяву про відкладення розгляду справи, призначеного на 20.09.2017 року.

Однак, не зважаючи на накладення арешту ухвалою суду від 21.09.2017 року, в той же день, але після постановлення ухвали, ОСОБА_3 уклала з ОСОБА_4 зазначені договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки.

Вважають, що метою укладення оспорюваних договорів було ускладнення реального виконання можливого рішення суду про задоволення позову у справі №658/2068/17.

На підставі викладеного просять у цій справі задовольнити позов.

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 05 листопада 2018 рокупозов було задоволено. Суд вирішив:

--- визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, укладений 21 вересня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Каховського районного нотаріального округу Коршуновою Л.А., зареєстрований в реєстрі за № 587;

--- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, укладений 21 вересня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Каховського районного нотаріального округу Коршуновою Л.А., зареєстрований в реєстрі за № 588.

В апеляційній скарзі адвокат Стукан Юлія Олегівна, діюча в інтересах ОСОБА_3,просить вказане рішення суду скасувати й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, недоведеність обставин, які суд вважав доведеними, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права й неправильне застосування норм матеріального права. Зокрема, вказала, що суд не звернув уваги на відсутність доказів порушення оспорюваними договорами прав позивачів у цій справі, а також на те, що позивачі у цій справі не є сторонами оспорюваних договорів. Також зазначила, що поза увагою суду залишилось і те, що на час укладення оспорюваних договорів за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про обтяження таких прав щодо даного майна шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно були відсутні, а також те, що у справі відсутні докази того, що відчужувачу майна ОСОБА_3 було відомо про заборону відчужувати майно. При цьому послалася на висновок Верховного Суду в постанові від 30.05.2018 року у справі №639/3980/16-ц.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4просить вказане рішення суду скасувати й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи та порушення норм процесуального права й неправильне застосування норм матеріального права. Зокрема, вказала, що суд не звернув уваги на недоведеність обізнаності ОСОБА_3 про подання заяви про забезпечення позову. Також зазначила, що поза увагою суду залишилось і те, що до спірних правовідносин має бути застосована правова позиція Верховного Суду та Верховного Суду України, зокрема, в постанові від 30.05.2018 року у справі №639/3980/16-ц, відповідно до якої укладений під час дії ухвали про забезпечення позову правочин з майном, яке є об'єктом такого забезпечення, може бути визнаний недійсним лише в тому випадку, коли відчужувачу арештованого майна про вжиті заходи забезпечення позову було достеменно відомо.

У своїх відзивах позивач ОСОБА_5 просить апеляційні скарги адвоката Стукан Юлії Олегівни, діючої в інтересах ОСОБА_3, а також ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У своїй відповіді на відзив ОСОБА_4 просить задовольнити її апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Житловий будинок та земельна ділянка, розташовані за адресою: АДРЕСА_1,знаходяться у власності ОСОБА_3 на підставі договорів дарування від 10.06.2016 року, укладених між ОСОБА_8 та ОСОБА_3.

Це не заперечується учасниками справи та підтверджується Інформаційною довідкою з різних державних реєстрів (Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності тощо), сформованою станом на 21.09.2017 року (а.с.122-123, 124).

Зазначені договори дарування від 10.06.2016 року оскаржуються. Так, впровадженні Каховського міськрайонного суду Херсонської області знаходиться інша цивільна справа №658/2068/17 за позовом ОСОБА_6 та ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів дарування від 10.06.2016 року вказаних житлового будинку та земельної ділянки (а.с.8-10).

Копії деяких документів тієї справи долучені до матеріалів цієї справи:

--- ухвалою суду від 21.09.2017 року за заявою представника позивачів було накладено арешт на зазначені житловий будинок та земельну ділянку (а.с.16-17);

--- ухвалу суду оголошене 21 вересня 2017 року о 11.02 год., що підтверджується журналом судового засідання (а.с.154);

--- відповідно до заперечення на заяву про забезпечення позову, поданого до суду 20.09.2017 року представником відповідача, останній просить відмовити в задоволенні заяви представника позивачів про забезпечення позову (а.с.13-15);

--- згідно заяви від 19.09.2017 року представник відповідача просить відкласти розгляд справи (а.с.12).

Ухвалою суду першої інстанції від 01.08.208 року про призначення справи до судового розгляду були витребувані докази:

--- з відділу державної реєстрації Каховської міської ради: копії реєстраційних справ щодо проведених 21.09.2017 року державної реєстрації права власності ОСОБА_4 на придбане нею майно (вказані житловий будинок та земельну ділянку);

--- від приватного нотаріуса Каховського районного нотаріального округу Коршунової Л.А.: копії Інформаційних довідок з різних державних реєстрів (Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності тощо), сформованих 21.09.2017 року під час вчинення нотаріальних дій - посвідчення договорів купівлі-продажу вказаних житлового будинку та земельної ділянки (а.с.90-91).

Часом формування відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, використаних нотаріусом, відповідно до ч.3 ст. 46-1 Закону України "Про нотаріат", при посвідченні оспорюваних договорів, є 15.42 год. та 15.46 год. 21 вересня 2017 року (а.с.122 - 124).

За вказаними відомостями власником вказаних будинку та земельної ділянки в момент вчинення оспорюваних договорів є ОСОБА_3 (на підставі договорів дарування від 10.06.2016 року). При цьому відсутні будь-які обтяження та заборони відчуження вказаного майна.

Інформаційною довідкою з різних державних реєстрів (Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності тощо), сформованою станом на 21.09.2017 року, підтверджується виникнення у ОСОБА_4 права власності на вказані будинок та земельну ділянку на підставі договорів купівлі-продажу від 21.09.2017 року (а.с.18-20).

Заяви ОСОБА_4 про державну реєстрацію права власності на житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані нотаріусом 21 вересня 2017 року о 17.13 год (а.с.107-108, 112-113).

Рішення ж про відповідні державні реєстрації прав та їх обтяжень прийняті приватним нотаріусом Коршуновою Л.А. 21.09.2017 року о 17-23 год, як це вбачається із вказаної вище Інформаційної довідки з різних державних реєстрів (а.с.18-20).

Отже, не зважаючи на накладення арешту ухвалою суду від 21.09.2017 року, в той же день, але після постановлення ухвали, ОСОБА_3 уклала з ОСОБА_4 зазначені договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки.

Статтею 124 Конституції України визначено принцип обов'язковості судових рішень, який з огляду на положення ст.ст. 14, 153 ЦПК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Відповідно до ч.9, ч.10 ст.153 ЦПК України (в редакції, чинній на 21 вересня 2017 року), ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема ч.1 ст.203 цього Кодексу.

Як встановлено ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) - ч.3 ст.215 ЦК України.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

Зазначені обмеження суд установлює в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачу ОСОБА_3 було відомо про оспорювання позивачами в судовому порядку договорів дарування, про подання ними заяви про забезпечення позову, про дату, час і місце судового засідання, а тому вона могла припустити можливість вжиття судом заходів забезпечення позову. Також суд виходив з того, що як необізнаність відповідачів про постановлену ухвалу про забезпечення доказів, так і ненадходження цього судового рішення на момент укладення спірних договорів на виконання органів державної виконавчої та реєстраційної служб, не мають правового значення - за змістом ст.153 ЦПК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, ухвала про забезпечення позову виконується негайно, а її оскарження не зупиняє виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки до нього він дійшов при повному та всебічному дослідженні обставин справи та давши належну оцінку зібраним у справі доказам. Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував до цих правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють, і вирішив справу з дотриманням норм процесуального права.

Так, оспорювані договори були укладені з порушенням закону, оскільки об'єктами, відчуженими за цими договорами, було забезпечено позов ОСОБА_6 та ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів дарування від 10.06.2016 року вказаних житлового будинку та земельної ділянки (тобто, в іншій справі №658/2068/17).

Крім того, наявні докази того, що відповідачу ОСОБА_3 було відомо про оспорювання позивачами в судовому порядку договорів дарування, про подання ними заяви про забезпечення позову, про дату, час і місце судового засідання, а тому вона могла припустити можливість вжиття судом заходів забезпечення позову.

Таким чином зазначені оспорювані договори підлягають визнанню недійсними за позовом позивачів як заінтересованих осіб, права та законні інтереси яких було порушено вчиненням оспорюваних договорів, що є правовим наслідком недодержання сторонами під час вчинення правочину вимог закону, адже недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (частина перша статті 216 ЦК України).

Висновок суду першої інстанції відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №543/730/14-ц.

Обставини справи судом з'ясовані в повному обсязі, висновки суду відповідають встановленим обставинам і підтверджуються належними доказами.

Доводи апеляційних скарг не обґрунтовані вимогами закону та висновків суду не спростовують. Зокрема, не можуть бути прийняті до уваги посилання на відсутність доказів порушення оспорюваними договорами прав позивачів у цій справі, а також на те, що позивачі у цій справі не є сторонами оспорюваних договорів, оскільки, як вже зазначалось, об'єктами, відчуженими за цими договорами, було забезпечено позов ОСОБА_6 та ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів дарування від 10.06.2016 року вказаних житлового будинку та земельної ділянки. Тобто, позивачі є заінтересованими особами, права та законні інтереси яких було порушено вчиненням оспорюваних договорів. Також слід відхилити й посилання на ненадходження ухвали суду про забезпечення позову на момент укладення спірних договорів на виконання органів державної виконавчої та реєстраційної служб, а також на відсутність доказів обізнаності відчужувача майна ОСОБА_3 про заборону відчужувати майно, оскільки про знаходження цієї справи на розгляді суду та про подання заяви про забезпечення позову було відомо представнику ОСОБА_3, а, крім того, слід враховувати, що, з одного боку, наявне недодержання сторонами під час вчинення правочину вимог закону, а, з іншого боку, за змістом ст.153 ЦПК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, ухвала про забезпечення позову виконується негайно.

При цьому апеляційний суд не може прийняти до уваги як підставу для відмови в позові посилання скаржників на висновок Верховного Суду в постанові від 30.05.2018 року у справі №639/3980/16-ц, а також на інші висновки Верховного Суду (у справі №727/9372/16-ц) та Верховного Суду України (у відповідних рішеннях), оскільки в тих справах підставою для визнання правочину недійсним було встановлення обізнаності відчужувача майна про заборону відчужувати це майно. Однак, саме такі обставини і встановлено у цій справі. В зазначеній постанові (у справі №639/3980/16-ц) Верховний Суд не робив висновок про недійсність правочину лише у випадку обізнаності відчужувача про постановлену ухвалу про забезпечення доказів. Натомість суд першої інстанції послався також і на правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №543/730/14-ц, відповідно до якої ненадходження ухвали про забезпечення позову на момент укладення спірних договорів на виконання органів державної виконавчої та реєстраційної служб, не має правового значення, оскільки ухвала про забезпечення позову має виконуватись негайно після її постановлення і є неприпустимими будь-які правочини,спрямовані на відчуження майна, на яке накладено арешт в порядку забезпечення позову.

Оскільки суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України це є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги адвоката Стукан Юлії Олегівни, діючої в інтересах ОСОБА_3, а також ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 05 листопада 2018 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання безпосередньо до Верховного Суду касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 28 лютого 2019 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська