Постанова

Іменем України

30 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 664/335/16-ц

провадження № 61-25066св18

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Карпенко С. О., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Приватний нотаріус Скадовського районного нотаріального округу Херсонської області Власенко Ірина Іванівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 17 травня 2017 року у складі судді Заславець Н. В. та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 11 липня 2017 року у складі колегії суддів: Воронцової Л. П., Ігнатенко П. Я., Полікарпової О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просив визнатинедійсним заповіт ОСОБА_3 , посвідчений 16 вересня 2011 року приватним нотаріусом Скадовського районного нотаріального округу Власенко І. І. за реєстром № 1406, яким все належне майно вона заповіла ОСОБА_2 .

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він є онуком ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя ОСОБА_3 залишила заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Цюрупинського районного нотаріального округу Басовим О. М. 14 березня 2011 року, за яким все належне їй майно заповіла йому, а саме: частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельні ділянки сільськогосподарського призначення.

У лютому 2016 року він звернувся до приватного нотаріуса Цюрупинського районного нотаріального округу Леби Л. М. з заявою про прийняття спадщини, від якого дізнався про існування іншого заповіту ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Скадовського районного нотаріального округу Власенко І. І. 16 вересня 2011 року, на ім`я ОСОБА_2

Вважає, що вказаний заповіт складений за відсутності волевиявлення ОСОБА_3 і не відповідав її внутрішній волі, оскільки у ньому відсутній підпис заповідача, а підстав для вчинення підпису іншою особою замість неї на момент посвідчення заповіту не було, так як його бабуся не хворіла, недоліками зору не страждала та самостійно могла підписувати документи. Він постійно проживав з бабусею в її будинку, доглядав за нею та її недієздатним сином ОСОБА_4 , опікуном якого він є за рішенням суду, а тому якби у неї були проблеми зі здоров`ям або зором він обов`язково знав би про це.

До того ж зазначив, що заповіт на його ім`я, який складено у березні 2011 року, ОСОБА_3 підписала особисто, що свідчить про її волевиявлення.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 17 травня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 11 липня 2017 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Заповіт, складений і посвідчений приватним нотаріусом Скадовського районного нотаріального округу Власенко І. І. 16 вересня 2011 року та зареєстрований за реєстром № 1406, від імені ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ім`я ОСОБА_2 , визнано недійсним.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені у справі судові витрати по сплаті судового збору в сумі 826, 80 грн та витрати на оплату правової допомоги в сумі 7 350, 00 грн, а всього стягнуто в сумі 8 176, 80 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що в ході розгляду справи належними та допустимими доказами підтверджено, що на момент складення спірного заповіту ОСОБА_3 могла власноручно його підписати та прочитати, оскільки була письменною і на вади зору не страждала, а тому відсутні були підстави для підписання заповіту іншою особою, що свідчить про те, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало її волі.

Водночас суди вважали, що внутрішня воля спадкодавиці була направлена на забезпечення житлом її недієздатного сина та забезпечення йому опіки за рахунок позивача, на ім`я якого вона склала заповіт у березні 2011 року.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 17 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 11 липня 2017 року і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що визнання заповіту як правочину недійсним не мало під собою підстав, оскільки психічними розладами здоров`я ОСОБА_3 не страждала, волевиявлення її було вільним і відповідало її внутрішній волі в момент складення заповіту, що встановлено нотаріусом та підтверджено свідками.

Вказує, що належних та допустимих доказів протилежного позивач не надав. При цьому показання свідків, допитаних зі сторони позивача, вважає суб`єктивними, а те, що до 2014 року ОСОБА_3 не зверталася до лікарів за медичною допомогою не свідчить про те, що вона була здоровою людиною та на момент складання заповіту могла його прочитати і особисто підписати, адже на той час їй виповнилось 83 роки, а чинне законодавство не забороняє укладення заповіту при свідках.

Проте суди на зазначене уваги не звернули і дійшли помилкового висновку, що волевиявлення ОСОБА_3 не було вільним та задовольнили позов, вийшовши при цьому за межі заявлених вимог.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано її матеріали з Цюрупинського районного суду Херсонської області.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

15 травня 2018 року справу № 664/335/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 21 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Від представника позивача ОСОБА_6 надійшли заперечення на касаційну скаргу, в яких він просить залишити її без задоволення, а рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 17 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 11 липня 2017 року без змін.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Суди встановили, що 14 березня 2011 року приватним нотаріусом Цюрупинського районного нотаріального округу Басовим О. М., реєстровий № 228, посвідчено заповіт, відповідно до якого ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповіла все належне їй майно ОСОБА_1 Заповіт прочитаний ОСОБА_3 вголос та підписаний нею особисто.

16 вересня 2011 року приватним нотаріусом Скадовського районного нотаріального округу Власенко І. І, реєстровий № 1406, посвідчено заповіт, згідно з яким ОСОБА_3 на випадок своєї смертізаповіла все належне їй майно ОСОБА_2 . В заповіті зазначено, що ОСОБА_3 не змогла його прочитати та підписати через поганий стан здоров`я та поганий зір, а тому заповіт їй прочитано та підписано на її прохання свідком ОСОБА_9 у присутності двох свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , 1928 року народження, померла.

Після її смерті залишилося спадкове майно, до складу якого увійшли 4/6 частини житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , 1/3 частина земельної ділянки площею 6,79 га та земельна ділянка площею 6,91 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих на території Виноградівської сільської ради Олешківського району Херсонської області.

29 грудня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Цюрупинського районного нотаріального округу Леби Л. М. з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 , а 08 лютого 2016 року надійшла заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини за заповітом.

Встановлено, що членами сім`ї ОСОБА_3 на день її смерті були онук ОСОБА_1 та син ОСОБА_4 , які зареєстровані та постійно проживали з нею в будинку АДРЕСА_1 , про що свідчить довідка виконкому Виноградівської сільської ради Цюрупинського району від 29 січня 2016 року.

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 29 червня 2010 року було задоволено заяву ОСОБА_3 про визнання особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна, визнано її сина ОСОБА_2 , 1955 року народження, недієздатним, встановлено над ним опіку та призначено його опікуном позивача ОСОБА_1 .

У статті 1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Частиною четвертою статті 207 ЦК України передбачено, якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа.

Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Згідно із статтею 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Як встановлено судами попередніх інстанцій, після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належний їй житловий будинок та земельні ділянки. Відповідно до заповіту від 16 вересня 2011 року ОСОБА_3 все своє майно заповіла ОСОБА_2 . У заповіті зазначено, що у зв`язку із хворобою та поганим зором заповідач не змогла його прочитати та підписати, а тому заповіт підписано іншою особою.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним цього заповіту, посилаючись на те, що підстав для підпису заповіту іншою особою не було, оскільки ОСОБА_3 проблем зі здоров`ям або зором на момент його посвідчення не мала і наміру заповідати своє майно відповідачу також не мала, оскільки в першу чергу турбувалася про свого недієздатного сина.

Встановлено, що зазначені позивачем обставини підтверджуються, зокрема, фактом проживання померлої ОСОБА_3 однією сім`єю зі своїм хворим сином ОСОБА_4 та позивачем, який є опікуном останнього, складенням ОСОБА_3 у березні 2011 року заповіту на ім`я позивача, який вона власноручно прочитала та підписала, довідкою головного лікаря КЗ «Цюрупинський центр первинної медико-санітарної допомоги» Цюрупинської районної ради Херсонської області від 15 лютого 2016 року, якою підтверджено, що у 2011 році ОСОБА_3 зі скаргами на стан здоров`я не зверталася. Крім того, з показань допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 - громадського помічника дільничного інспектора поліції, суди встановили, що за життя ОСОБА_3 була жвавою, не скаржилася на здоров`я і вади зору, особисто підписувала документи, розповідала, що син ОСОБА_2 хоче, щоб вона на нього переоформила будинок, вона ж хотіла, щоб будинок залишився онукові, який доглядає за її недієздатним сином ОСОБА_4 .

Відтак, встановивши, що волевиявлення ОСОБА_3 не було вільним і не відповідало її внутрішній волі, оскільки на момент посвідчення спірного заповіту ОСОБА_3 була письменною , на вади зору не страждала, а отже передбачених законом підстав для підписання заповіту замість неї іншою особою не було, суди дійшли правильного висновку про задоволення позову. При цьому суди обґрунтовано відхилили доводи відповідача про те, що волевиявлення його матері було вільним, оскільки жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 за станом здоров`я не могла власноручно підписати заповіт ним не надано і судами таких обставин не встановлено.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що постановляючи ухвалу про залишення без змін рішення місцевого суду апеляційний суд вийшов за межі позовних вимог та безпідставно застосував положення частини другої статті 1257 ЦК України, оскільки під час розгляду справи судами встановлено відсутність вільного волевиявлення заповідача заповідати своє майно відповідачу, що є підставою для визнання заповіту недійсним на підставі зазначеної норми права. Такий спосіб захисту порушених прав позивача відповідає положенням статей 55, 124 Конституції України, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Інші доводи касаційної скаргине дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов?язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для їх скасування. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 17 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 11 липня 2017 року без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 17 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 11 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов

СуддіВ. С. Жданова С. О. Карпенко В. А. Стрільчук

М. Ю. Тітов