Номер провадження: 22-ц/813/77/19
Номер справи місцевого суду: 507/799/18
Головуючий у першій інстанції Вужиловський О.В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Бєляєвої А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 19 вересня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання батька,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Любашівського районного суду Одеської області із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання батька по 1000 гривень з кожного.

В обґрунтування позову, ОСОБА_4 зазначає, що він є пенсіонером, отримує пенсію за віком 1200 гривень, інших джерел доходу не має, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги.

При цьому, у нього є троє дітей, які працюють та мають можливість надавати йому матеріальну допомогу.

У липні 2018 року представники відповідачів - адвокати Остапишена Л.С. та Басюк О.М. звернулися до суду із відзивом на позовну заяву, в якій зазначають, що відповідачі не оспорюють факт непрацездатності позивача, проте вважають, що у нього не має потреби у матеріальній допомозі. Позивач отримує пенсію за віком та має у власності майно, що може приносити дохід. Так, у власності позивача, окрім будинку, в якому він проживає в смт. Любашівка Одеської області, є дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Липецької сільської ради Подільського району Одеської області. Крім того, на підставі рішення за позивачем визнано право власності на спадкове майно, а саме на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1. Крім того, позивач у 1997 році від ОСОБА_4 на підставі договору дарування отримав житловий будинок, розташований у с. Солтанівка Любашівського району Одеської області. Таким чином, у позивача є майно, яке може приносити дохід. Крім того, у позивача відсутні будь-які важкі захворювання, у тому числі група інвалідності, які б потребували вартісного лікування. Вказані у виписці діагнози є поширеними та характерними для людей похилого віку (а.с.44-46).

14 вересня 2018 року позивач надав заперечення на відзив, та зазначив, що нажите та отримане у спадщину ним майно не звільняє їх від обов'язку утримувати батька, який є непрацездатний в силу віку та потребує матеріальної допомоги. Він не вимагає від дітей стягнення додаткових витрат на нього чи витрат на лікування. Вони не звільненні від обов'язку утримувати його. Він все життя піклувався про дітей, виховував, забезпечував їх матеріально, а тепер, на його думку, вони зобов'язані матеріально допомагати батькові в силу закону (а.с.69).

Рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 19 вересня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Любашівського районного суду Одеської області від 19 вересня 2018 року та ухвалити нове, яким задовольнити його вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що пенсія позивача не є меншою, ніж встановлений законом прожитковий мінімум для категорії осіб, до якої він відноситься. Крім того, позивач на праві власності має нерухоме майно, яке може приносити йому дохід, тому підстави вважати, що позивач є особою, яка потребує сторонньої матеріальної допомоги, відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає матеріалам справи та встановленим обставинам у суді апеляційної інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що позивач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5.

ОСОБА_2, на день позову досяг пенсійного віку та отримує пенсію за віком, яка станом на травень 2018 року, згідно довідки, складає 1 514,29 грн. (а.с.08).

ОСОБА_2, на підставі розпорядження Котовської районної державної адміністрації, на праві власності належать:

-земельна ділянка, площею 1,9243 гектарів, яка розташована в Одеській області, Подільському районі (колишній Котовський), Липецька сільська рада, діл.№ 1250 (за межами населеного пункту) для введення товарного сільськогосподарського виробництва (державний акт серія НОМЕР_2);

-земельна ділянка, площею 1,9243 гектарів, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яка розташована в Одеській області, Подільському районі (колишній Котовський), Липецька сільська рада (державний акт серія НОМЕР_3) (а.с.48-49).

Відповідно довідки Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області від 24.07.2018 року, громадянин ОСОБА_2, дійсно успадкував житловий будинок після ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1, згідно рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 31.03.2009 року (а.с.50).

Відповідно договору дарування будинку, 17.06.1997 року, ОСОБА_4 (син позивача) подарував ОСОБА_2 будинок з прилеглими господарчими будівлями, що знаходиться за адресою: с. Солтанівка, Любашівського району, Одеської області, розташованого на земельній ділянці 1630 кв.м. (а.с.52).

Відповідно довідки Виконавчого комітету Любашівської селищної ради від 07.06.2018 року, ОСОБА_2 (позивач) проживає в АДРЕСА_2 з дружиною ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_7, а зареєстрований в с. Солтанівка Любашівського району Одеської області (а.с.09).

Крім того, позивачем до позову додано копію привласненого йому ІПН - НОМЕР_1 та копію свого паспорту серії НОМЕР_4 виданий Любашівським РВ УМВС України в Одеській області 29.01.1998 року.

Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_4, виданий Любашівським РВ УМВС України в Одеській області 29.01.1998 року, є власником земельної ділянки АДРЕСА_3 з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).

Таким чином, ОСОБА_2 на праві власності має кілька об'єктів нерухомості - будинки та земельні ділянки, серед яких 2 земельні ділянки сільськогосподарського призначення та земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).

Між тим, його син ОСОБА_4, який за договором дарування подарував позивачеві ОСОБА_2 будинок, проживає зі своєю співмешканкою ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_9, та її неповнолітніми дітьми ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_10, та ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_11, в АДРЕСА_4 без реєстрації та без права власності на будинок. АДРЕСА_5, по договору найму (а.с.54).

Згідно довідки, ОСОБА_4 працює в КВЕП „Подільськтеплокомуненерго" на посаді водія та його середньомісячний дохід складає 6414, 51 грн.(а.с.53).

Син позивача ОСОБА_3 проживає зі своєю родиною, а саме дружиною ОСОБА_13, чотирьма дітьми ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_11, ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_13, ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_14, ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_15, та матір'ю ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_16, в АДРЕСА_6 (а.с.58).

З копії трудової книжки ОСОБА_5 вбачається, що вона з 13.12.2017 року по 18.06.2018 року працювала в ДП „Престол" на посаді прибиральниці службових приміщень, зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 що належить ОСОБА_18, проте там не проживає (а.с.56-57).

Згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не є фізичними особами-підприємцями.

При розгляді позовів заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає низка норм, присвячених обов'язку дітей утримувати своїх батьків, яка наведена нижче та яка не є вичерпною.

Так, обов'язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків закріплений в статті 51 Конституції України. Дана конституційна норма знайшла своє відображення і в Сімейному кодексі України (статті 202-206).

Відповідно до статті 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Слід звернути увагу на те, що:

-обов'язок виплачувати аліменти батькам може бути покладено лише на повнолітніх дітей;

-потреба матеріальної допомоги полягає в тому, що батьки не мають можливості забезпечити своє гідне існування у зв'язку із відсутністю пенсій чи їх низького розміру, а також у зв'язку із відсутністю у них інших джерел існування;

-непрацездатними визнаються особи, які досягли пенсійного віку та інваліди І, II та III груп (стаття 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»).

Статтею 205 Сімейного кодексу України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

Розмір аліментів визначається в судовому порядку в залежності від матеріального та сімейного становища батьків та дітей. При цьому судом враховуються всі заслуговуючи на увагу інтереси сторін: непрацездатність батьків та їх потреба у матеріальній допомозі, матеріальне становище дітей, догляд дітей за батьками тощо. Також до уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність в батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Таким чином, в кожному конкретному випадку суд враховує всі види заробітку/доходу, майнового стану як дітей так і батьків.

Позивач звернувшись до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання батька, не надав жодного доказу що отримувана ним пенсія та майно, яке він має на праві приватної власності не забезпечує його потреби на харчування, лікування, тощо.

Саме по собі посилання на норму закону щодо обов'язку дітей утримувати батьків, які є непрацездатними, без доказів скрутного матеріального становища, через яке позивач не може забезпечити своє гідне існування, не може бути підставою для задоволення позову.

Крім того, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Відповідно до ЗУ „Про державний бюджет України на 2018 рік" прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність з 1 січня 2018 року складає - 1373 гривні, з 1 липня - 1435 гривень, з 1 грудня - 1497 гривень, а з 01 січня 2019 року, відповідно ЗУ „Про державний бюджет України на 2019 рік" прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність складає 1497 гривень.

При цьому, у зв'язку зі збільшенням мінімальної заробітної плати у 2019 році, підвищується і розмір пенсії для населення.

В засіданні судової колегії представник позивача надав копії документів про витрати позивача за надані послуги постачання електроенергії та газопостачання за адресою фактичного проживання: АДРЕСА_2 та копію договору оренди від 18.06.2018 року з СФГ «Баштанар» на земельну ділянку, площею 1,9243 гектарів, яка розташована в Одеській області, Подільському районі (колишній Котовський), Липецька сільська рада, діл. № 1250 (за межами населеного пункту) для введення товарного сільськогосподарського виробництва (державний акт серія НОМЕР_2 нормативною оцінкою 60 860 грн. 99 коп. та встановленим розміром орендної плати 9% від базової нормативної грошової оцінки на рік строком на 8 років (в середньому 5477 грн. на рік або 456 грн. на місяць).

При цьому, представник позивача не надав інформації про наявність орендних відносин щодо земельної ділянки площею 1,9243 гектарів, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яка розташована в Одеській області, Подільському районі (колишній Котовський), Липецька сільська рада (державний акт серія НОМЕР_3).

Також, представник позивача не надав відомостей щодо наявності у позивача земельної ділянки АДРЕСА_3 з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) та пояснень відносно розпорядження позивачем цією земельною ділянкою на предмет отримання доходу.

Апеляційним судом роз'яснено представнику позивача про можливість заявити клопотання про витребування відомостей з Пенсійного фонду щодо офіційного працевлаштування відповідачів та перевірки відомостей про їх офіційний дохід.

Проте, представник позивача не виявив бажання заявити відповідне клопотання про витребування додаткових доказів та просив вирішити апеляційну скаргу за тими документами, що вже додані до справи.

Таким чином, враховуючи, що пенсія позивача не є меншою, ніж встановлено законом, до категорії осіб, до якої він відноситься, а також враховуючи, що позивач має на праві приватної власності будинки та земельні ділянки, які приносять та можуть приносити йому дохід, відсутні підстави вважати, що позивач є особою, яка дійсно потребує сторонньої матеріальної допомоги.

Апеляційний суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги, що він не має доступу до будинку, де він зареєстрований, та що, будинок, який подарував йому син, він віддав доньці, яка його розвалила, оскільки ці доводи не підтверджені жодними належними доказами.

Доводи апеляційної скарги, що позивач має орендну плату лише 800 гривень на рік спростовані поданими ним же доказами у вигляді договору оренди однієї з земельних ділянок, що належать позивачу на праві власності, відповідно до яких орендна плата дорівнює 5477 грн. на рік. При цьому, інформації щодо доходу з інших земельних ділянок позивачем до суду не надано.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таким обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Враховуючи наведене, колегія судців відхиляє доводи апеляційної скарги в повному обсязі, оскільки їх обґрунтування правильність висновків суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову не спростовують.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 374,375,381,383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Любашівського районного суду Одеської області від 19 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено: 28.02.2019 року.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова