Дата документу 22.11.2019
Справа № 2-2090/02
Провадження № 4-с/334/4/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2019 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді Козлової Н.Ю.

при секретарі Манюхіні О.О.

розглянувши скаргу ОСОБА_1 про визнання неправомірними дії державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м.Запоріжжя Головного територіального управління юстиції в Запорізької області Вербицької Людмили Григорівни та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 56383376 від 13.05.2018 року, зацікавлена особа: ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ :

Представник боржника ОСОБА_1 адвокат Юрасов А.В., звернувся до суду зі скаргою на рішення та дії державного виконавця Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Вербицької Людмили Григорівни у виконавчому проваджені ВП № 56383376. У скарзі просить суд: Визнати рішення та дії державного виконавця Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Вербицької Л.Г. з приводу винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 56383376 від 13.05.2018 р. та складання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим провадженням ВП № 56383376 Олійник А.А. неправомірними. Скасувати постанову державного виконавця Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Вербицької Л.Г. про відкриття виконавчого провадження ВП № 56383376 від 13.05.2018 р. Визнати недійсним складений державним виконавцем Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Вербицькою Л.Г., розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим провадженням ВП № 56383376 Олійник А.А.

Скарга вмотивована тим, що державним виконавцем протиправно і необґрунтовано винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та складено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів. Державним виконавцем не враховано обставини, що виключали можливість та необхідність як отримання дублікату виконавчого документу (виконавчого листа) так і його звернення до примусового виконання. Виконавче провадження відкрито не із метою реального виконання рішення, а розрахунок заборгованості по суті є штучно створеним доказом для пред`явлення в рамках іншої справи за позовом ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за аліментами і пені та за зустрічним позовом ОСОБА_1 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами і пені (ЄУ № 334/6638/17, пр. № 2/334/440/19).

В свою чергу, чисельні порушення вимог законодавства на стадії відкриття виконавчого провадження ВП № 56383376 та підготовки розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, свідчать про неправомірність оскаржуваних рішень та дій державного виконавця.

У судове засідання з`явились заявник ОСОБА_1 та його представник адвокат Юрасов А.В., вимоги скарги підтримали, просили її задовольнити у повному обсязі.

У судове засідання також з`явився представник стягувача ОСОБА_2 адвокат Борисенков В.С., проти вимог скарги заперечував, просив у її задоволенні відмовити у повному обсязі. В своїх запереченнях, в тому числі, звертав увагу на розгляд Ленінським районним судом м. Запоріжжя, у складі головуючого судді Турбіной Т.Ф., цивільної справи ЄУ № 2-2090/02, пр. № № 4-с/334/30/19 за скаргою ОСОБА_2 на дії та рішення державного виконавця, в рамках якої серед інших питань, ставиться питання про зобов`язання відповідальних посадових осіб Дніпровського ВДВС відновити виконавче провадження ВП № 12093463 щодо примусового виконання рішення за виконавчим листом № 2-2090/02 про стягнення аліментів.

Державний виконавець у судове засідання не з`явився, надав суду відзив на скаргу, відповідно до якого просить у задоволенні скарги відмовити.

Розглянувши та вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що скарга пред`явлена обґрунтовано і підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно зі ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

В судовому засіданні встановлено, що 13.05.2018 р., державним виконавцем Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Вербицькою Л.Г., було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 56383376, щодо примусового виконання дублікату виконавчого листа № 2-2090/02, виданого 08.05.2018 р., Ленінським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини.

Із винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження, державним виконавцем було складено розрахунок заборгованості ОСОБА_1 (за минулий період) зі сплати аліментів в рамках виконавчого провадження ВП № 56383376.

В подальшому, примірники постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 56383376 від 13.05.2018 р. та розрахунку заборгованості зі сплати аліментів були із супровідним листом направлені учасникам виконавчого провадження простою кореспонденцією. 24.05.2018 р., боржник ОСОБА_1 отримав вказані документи виконавчого провадження. Не погоджуючись із рішеннями та діями державного виконавця боржник ОСОБА_1 оскаржив їх до суду.

Відкриттю виконавчого провадження ВП № 56383376 передувало звернення державного виконавця Вербицької Л.Г. до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа № 2-2090/02, з мотивів втрати даного виконавчого документа.

02.04.2018 р., Ленінський районний суд м. Запоріжжя, ухвалою ЄУ № 2-2090/02 (пр. № 6/334/97/18), вирішив, цитата: «Видати дублікат виконавчого листа № 2-2090/02 на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08.05.2002 р., згідно якого стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 08.05.2002 р. і до повноліття дитини».

Вказану ухвалу суду ЄУ № 2-2090/02 (пр. № 6/334/97/18) від 02.04.2018 р., боржник ОСОБА_1 , оскаржив до Апеляційного суду Запорізької області.

Постановою Апеляційного суду Запорізької області ЄУ № 2-2090/02 (пр. № 22-ц/778/2409/18) від 21.08.2018 р., ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02.04.2018 р. у цій справі було скасовано з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В подальшому, вказана справа розглядалась Ленінським районним судом м. Запоріжжя у складі головуючого судді Гнатюка О.М.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15.01.2019 р., у складі головуючого судді Гнатюка О.М., в результаті розгляду цивільної справи ЄУ № 2-2090/02 (пр. № 6/334/16/19) за заявою державного виконавця Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Вербицької Л.Г. про видачу дубліката виконавчого листа у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, у видачі дублікату виконавчого листа було відмовлено. При цьому, судом, який розглядав справу, були встановлені наступні обставини, сформульовані наступні висновки, цитата: «… Згідно з п. 17.4 перехідних положень ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця, починаючи з 08.05.2002 року і до повноліття дитини. Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_3 , зареєстроване відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінської районної адміністрації м. Запоріжжя, датою народження є ІНФОРМАЦІЯ_2 . Отже, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання було 30 жовтня 2017 року включно. Стягувачем не було поставлено питання щодо поновлення пропущеного строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на доказі, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). З матеріалів справи вбачається, що Дніпровський ВДВС м. Запоріжжя звернувся до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого листа №2-2090/02 про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 08.05.2002 року і до повноліття дитини. Дублікат виконавчого документа видається лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено. Проте в матеріалах справи міститься лише заява державного виконавця про видачу дубліката виконавчого листа. Жодного доказу направлення указаного виконавчого листа та постанови про відкриття та закінчення виконавчого провадження на адресу будь-кого з учасників виконавчого провадження в матеріалах справи немає. Таким чином, суд не може розглядати справу лише за змістом зави державного виконавця поданої у березні 2018 року, не надавши жодного доказу, який би підтвердив викладене у заяві, у зв`язку з чим суд, враховуючи пропущений строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання, відмовляє у задоволені заяви про видачу дублікату виконавчого листа».

Процитовану ухвалу суду першої інстанції було залишено без змін в результаті перегляду справи апеляційним судом. Крім того, постановою колегії суддів Запорізького апеляційного суду пр. № 22-ц/807/1414/19 від 10.04.2019 р., були встановлені наступні обставини, сформульовані наступні висновки, цитата: «… ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження. Таким чином, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання було 30 жовтня 2017 року включно. Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що дублікат виконавчого документа видається лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено. З огляду на зазначене, суд не може розглядати справу лише за змістом зави державного виконавця поданої у березні 2018 року, не надавши жодного доказу, який би підтвердив викладене у заяві. Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви про видачу дублікату виконавчого листа, оскільки заявником пропущений строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання».

У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, судами було встановлено відсутність як правової так і фактичної підстави для видачі дублікату виконавчого листа, а отже і подальшого відкриття виконавчого провадження, складання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів.

Крім того, матеріали справи свідчать, що між громадянами (колишнім подружжям) ОСОБА_2 та ОСОБА_1 склались довготриваючі спірні правовідносини з приводу аліментних зобов`язань. Чисельні судові процеси розглядаються Ленінським районним судом м. Запоріжжя з 2017 р.

Зокрема, на даний час, тривають судові процеси: за позовом ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за аліментами і пені та за зустрічним позовом ОСОБА_1 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами і пені (ЄУ № 334/6638/17, пр. № 2/334/440/19); за скаргою ОСОБА_2 на дії та рішення державного виконавця (ЄУ № 2-2090/02, пр. № № 4-с/334/30/19).

Зі змісту ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», вбачається, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження має на меті реальне виконання судових рішень.

Згідно із ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа (виконавчого листа), зокрема: за заявою стягувача про примусове виконання рішення; якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом. Згідно із ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно із ч.ч. 1, 3, 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

У відповідності до п. 7.13 Інструкції «Про організацію примусового виконання рішень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/57 від 02.04.2012 р. (в редакції 2012 р. № 512/5), державний виконавець у разі надходження виконавчого документа про стягнення аліментів у день відкриття виконавчого провадження повинен підрахувати розмір заборгованості зі сплати аліментів та разом з постановою про відкриття виконавчого провадження повідомити про нього стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості повинен бути помісячним і містити суму заробітної плати та інших доходів боржника, що залишилася після утримання податків, відсоток або частку заробітку (доходу), визначений виконавчим документом, загальну суму заборгованості. У разі якщо боржник не працює або відсутня інформація про отримання боржником доходів, державний виконавець розраховує заборгованість у такому самому порядку, виходячи із середньомісячної заробітної плати для відповідної місцевості. Аналогічні вимоги викладені у п. 12 цієї Інструкції в редакції наказу Міністерства юстиції України № 2832/5 від 29.09.2016 р.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що законодавець встановлює загальний порядок, який повинно застосовувати до всіх боржників при розрахунку заборгованості за несплату ними аліментів. Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу) відноситься до компетенції відповідного відділу державної виконавчої служби, а у разі спору до компетенції суду.

На теперішній час, спір між сторонами про стягнення заборгованості по аліментам вирішується Ленінським районним судом м. Запоріжжя, в рамках справи за позовом ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за аліментами і пені та за зустрічним позовом ОСОБА_1 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами і пені (ЄУ № 334/6638/17, пр. № 2/334/440/19).

Отже, знаходять своє підтвердження аргументи заявника ОСОБА_1 та його представника адвоката Юрасова А.В. про те, що спірний розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим провадженням ВП № 56383376 є штучно створеним доказом для використання в іншій справі. Принаймні суд не виключає можливості такого використання спірного розрахунку заборгованості, що безумовно суперечило б дійсній меті виконавчого провадження, тобто реального виконання рішення, а не штучного створення доказової бази для інших судових процесів.

Непослідовною відносно скарги виявляється і позиція сторони стягувача, який заперечуючи проти задоволення скарги ОСОБА_1 в рамках даної справи, водночас наполягає на необхідності відновлення іншого виконавчого провадження ВП № 12093463 за тим самим виконавчим листом № 2-2090/02 про стягнення аліментів (у справі ЄУ № 2-2090/02, пр. № 4-с/334/30/19 за скаргою ОСОБА_2 на дії та рішення державного виконавця).

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення ЄСПЛ від 22.10.1996 р. за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п. 570 рішення ЄСПЛ від 20.09.2011 р. за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

В своїх поясненнях, заявник ОСОБА_1 та його представник адвокат Юрасов А.В. неодноразово зазначали про те, що в рамках спору щодо заборгованості по аліментам ОСОБА_2 в дійсності намагається вирішити «житлові питання». Враховуючи значний плин часу, пропущення граничного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, повноліття дитини, в сукупності з тією обставиною, що звернення до суду із позовом про стягнення аліментів позивачем ОСОБА_2 відбулось наприкінці 2017 р., а ініціювання відкриття виконавчого провадження в травні 2018 р., суд не може поза всяким розумним сумнівом виходити з того, що виконавче провадження ВП № 56383376 має на меті реальне виконання рішення суду і захист законних прав заінтересованої особи (стягувача).

Цивільне законодавство України встановлює презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав (ч. 1 ст. 261 ЦК України), а також ґрунтується на засадах справедливості, добросовісності та розумності (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Правила регулювання строків, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. (рішення ЄСПЛ від 28.10.1998 р., reports 1998 -VIII, с. 3255, параграф 45 у справі de Rada Cavanilles проти Іспанії).

Враховуючи викладене, у сукупності із обставинами, встановленими ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15.01.2019 р., у справи ЄУ № 2-2090/02 (пр. № 6/334/16/19) та постанові Запорізького апеляційного суду пр. № 22-ц/807/1414/19 від 10.04.2019 р., суд вважає скаргу ОСОБА_1 обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Керуючись ст. 447-451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 на рішення та дії державного виконавця задовольнити.

Визнати рішення та дії державного виконавця Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Вербицької Людмили Григорівни з приводу винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 56383376 від 13.05.2018 р. та складання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим провадженням ВП № 56383376 Олійник А.А. неправомірними.

Скасувати постанову державного виконавця Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Вербицької Людмили Григорівни про відкриття виконавчого провадження ВП № 56383376 від 13.05.2018 р.

Визнати недійсним складений державним виконавцем Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Вербицькою Людмилою Григорівною, розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим провадженням ВП № 56383376 Олійник А.А.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Н.Ю.Козлова