РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.01.2019 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира в складі:

головуючого судді - Полонця С.М.,

секретаря с/з - Глущенко Я.В.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстру,

за участю: позивача - ОСОБА_2, його представника - адвоката ОСОБА_4, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просив визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням, а саме за адресою: АДРЕСА_3 та примусово зняти її з реєстрації.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Полонця С.М. від 27.11.2018 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

12.12.2018 року від представника позивача надійшов до суду супровідний лист на виконання вимог вищезазначеної ухвали та позовну заяву уточнююча з додатками, в якій позивач просить визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням, а саме за адресою: АДРЕСА_3 та зняти її з реєстрації житлового приміщення. При цьому посилаються на те, що він є співвласником вказаного житлового будинку, а відповідач його колишньою дружиною, яка не проживає в цьому помешканні з січня 2016 року, але зареєстрована за місцем проживання за вказаною адресою, внаслідок чого позивач позбавлений права користування та розпорядження своїм майном.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Полонця С.М. від 13.12.2018 року у даній цивільній справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позов та просили його задовольнити з підстав, викладених в ньому.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча про час, день та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, відзив на позов не надала, а тому суд вважає за можливе вирішити спір без участі відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України.

Вислухавши пояснення позивача, його представника та дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 є власником 19/100 частини жилого будинку по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 14.12.1991 року.

Відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, є колишньою дружиною позивача, шлюб з якою було розірвано 28.10.2016 року, та яка зареєстрована за місцем проживання у вказаному будинку з 11.04.1992 року.

Відповідно до акту затвердженого директором ПП «ЖЕП №1 м. Житомира» Шепіль Л.І. 10.12.2018 року, складеного на підставі свідчень сусідів, відповідач ОСОБА_3 зареєстрована, але не проживає у вказаному будинку з січня 2016 року.

Згідно ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Вказана вище правова позиція викладена у постанові ВСУ в справі №6-709цс16 від 16.11.2016 року.

Як зазначено в п.п. 33, 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року №5, позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Згідно ч. 1 та 2 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За таких обставин, враховуючи фактичне не проживання відповідача ОСОБА_3 у належній позивачу на праві власності частині жилого будинку по АДРЕСА_2 без поважних причин понад один рік, є підстави для визнання відповідача такою, що втратила право користування вказаним житлом у відповідності до вимог ст.405 ЦК України.

Згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, тощо.

Відповідно до ст.11 вищезазначеного закону реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/ перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці здійснюється органом реєстрації.

З огляду на те, що питання зняття з реєстрації місця проживання віднесено законом до компетенції органу реєстрації, а тому суд не наділений такими повноваженнями і позовна вимога в цій частині не підлягає до задоволення.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений при зверненні до суду.

Разом з тим, суд відмовляє у стягненні з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, оскільки відповідно до ст.137 ЦПК України в матеріалах справи відсутні належні, допустимі, достовірні та достатні докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті позивачем та докази, які підтверджують здійснення відповідних витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 81, 82, 141, ч.3 ст.223, 259, 263, 265, гл.11 розд.3 ЦПК України, ст. ст. 383, 391, 405 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_2.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне судове рішення складено 10.01.2019 року.

Суддя: С.М. Полонець