КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 754/8288/17 Головуючий у І інстанції Галась І.А.
Провадження №22-ц/824/6503/2018 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 лютого 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Журби С.О.,Приходька К.П.

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Король Анжела Валеріївна, приватний нотаріус Київської області Макарівського районного нотаріального округу ЛисенкоЛюдмила Володимирівна про визнання права на обов'язкову частку у спадщині,

УСТАНОВИВ:

у червні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що 06 липня 2002 року ОСОБА_4, ОСОБА_7 та їх донька ОСОБА_8 згідно договору купівлі-продажу придбали квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, право власності на зазначену квартиру останні набули в рівних частках, тобто по 1/3 частині кожному.

ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_8 (дівоче прізвище - ОСОБА_8) померла, після її смерті спадкоємцями майна є її чоловік та батьки - позивач та ОСОБА_7

15 березня 2007 року державним нотаріусом П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Алейнік Л.О. посвідчено та видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/9 частки спадкового майна позивачу.

2007 році таке ж свідоцтво отримала ОСОБА_7 та на 1/9 частки спадкового майна свідоцтва про право на спадщину не видавалось.

Таким чином, ОСОБА_7 належала 4/9 частки квартири в АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_7 року ОСОБА_7 померла, отже відкрилась спадщина на належне їй майно.

02 серпня 2011 року ОСОБА_7 складено заповіт, яким все своє майно, заповіла ОСОБА_2, що є відповідачем у даній справі.

Однак, позивач в силу ст. 1241 ЦК України має право на обов'язкову частку у спадщині, яка гарантується непрацездатному вдівцю та спадкується, незалежно від змісту заповіту, в розмірі половини частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка)

Оскільки нотаріус в порушення вимог закону не перевірив наявність спадкоємців обов'язкової спадщини, а спадкоємець ОСОБА_2, в свою чергу не повідомила про наявність такого спадкоємця, ОСОБА_4 просив визнати за ним право на обов'язкову частку у спадщині після померлої померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 року ОСОБА_7 в розмірі 2/9 частини всього спадкового майна, а саме: квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 13 листопада 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право на обов'язкову частку у спадщині померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 року ОСОБА_7 в розмірі 1/9 частини всього спадкового майна, а саме квартири АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення по справі, порушення норм матеріального та процесуального права, просять рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Зокрема, серед доводів апеляційної скарги зазначають, що судом першої інстанції при визначенні розміру обов'язкової частки у спадщині після смерті ОСОБА_7, не було враховано усіх спадкоємців за законом першої черги, а саме померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_8, яка також входить до кола спадкоємців (спадкування за правом представлення ст. 1266 ЦК України).

Крім того, вважають, що ухвалюючи рішення про визнання за позивачем права на 1/9 частину спірної квартири, суд першої інстанції не врахував та не дав належної оцінки тій обставині, що 01.07.2016 року ОСОБА_3 набула право власності на 1/3 частину спірної квартири за договором дарування, дійсність якого ніким не оспорювалась.

Відзивів на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК Українина адресу Київського апеляційного суду не надходило.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції, керуючись ст. 1241 ЦК України, виходив з того, що незважаючи на наявність заповіту, складеного на користь ОСОБА_2, позивач ОСОБА_4 є спадкоємцем першої черги за законом після смерті дружини ОСОБА_7, являється непрацездатною особою, а тому має право на обов'язкову частку у спадщині в розмірі половини частки, яка б належала кожному з них у разі спадкування за законом, а саме 2/9 частин квартири АДРЕСА_1. Однак, при оформленні Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, ОСОБА_4 було визначено обов'язкову долю у спірному майні в розмірі 1/9 частини спірної квартири та видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на цю частку, а тому суд вважав правильним забезпечити права позивача шляхом визнання за ним права власності на іншу 1/9 частину квартири АДРЕСА_1.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується із вказаними висновками, так як вони не відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб (повторне), серії НОМЕР_4, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрували шлюб 10 березня 1996 року, про що складено відповідний актовий запис №128. Прізвище після державної реєстрації шлюбу чоловіка - ОСОБА_4, дружини - ОСОБА_4 (а.с.9).

Згідно договору купівлі-продажу від 06 липня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меліховою О.В. - ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 придбали у рівних частках квартиру АДРЕСА_1, реєстровий №2508 (а.с.7-8).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5, видане Відділом реєстрації смерті у м. Києві, ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року, у віці 41 років (а.с.121).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 05 березня 2007 року державним нотаріусом П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Алейнік Л.О., реєстровий №8-308 - спадкоємцем 1/3 частки майна ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 року є її мати - ОСОБА_7.

Спадкове майно, на яке видане в указаній частці, видано це свідоцтво, складається з: 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, яка належала померлій на підставі договору купівлі-продажу.

На 1/3 частку спадкового майна свідоцтво про право на спадщину видано ОСОБА_15, 2007 року.

На 1/3 частку спадкового майна свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с.123).

Отже, судом встановлено, що 4/9 частини АДРЕСА_1 на праві власності зареєстроване за:

1/3 частина ОСОБА_7 на підставі договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меліховою О.В. від 06.07.2002 року, №2508;

1/9 частини ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Алейнік Л.О., реєстровий №8-308.

02 серпня 2011 року ОСОБА_7, склала заповіт, відповідно до якого все її майно, де б воно не було і з чого б не складалося, і взагалі все те, на що вона за законом матиме право і що буде належати їй на момент смерті - заповідає ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3. Цей заповіт посвідчено приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Лисенко Л.В. (а.с.11).

Згідно свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_6, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 року у віці 82 років, про що 25 вересня 2014 року складено відповідний актовий запис №1062 (а.с.10).

16 грудня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Король А.В. з заявою про прийняття спадкового майна, що залишилось після смерті ОСОБА_7 (а.с.105).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 квітня 2015 року (а.с.149), засвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, ОСОБА_4 є спадкоємцем ј частки зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року. Спадщина, на яку в указаній частці видано це свідоцтво складається з 4/9 частини квартири АДРЕСА_1, з яких 1/3 частина квартири належала померлій на підставі Договору купівлі-продажу та 1/9 частина квартири належала померлій на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом.

Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/9 частину квартири видано ОСОБА_4.

10 квітня 2015 року ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Король А.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке складається з 4/9 частини квартири АДРЕСА_1 (а.с.152).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.04.2015 року (а.с.157), виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу КорольА.В., ОСОБА_2 є спадкоємицею зазначеного у заповіті майна ОСОБА_7. Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, з яких:1/3 частини квартири АДРЕСА_10, з яких: 1/3 частини квартири належала померлій на підставі Договору купівлі-продажу та 1/9 частина квартири належала померлій на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом.

Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/9 частину квартири видано ОСОБА_4.

Відповідно до договору дарування від 01 липня 2016 року, ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 1/3 частину успадкованої квартири АДРЕСА_1.

Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця),до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Як передбачає ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Частиною 1 ст.1222ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

У відповідності до ст. ст. 1233, 1235, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому

За ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Цивільним кодексом України визначено обмеження волі заповідача щодо права розпоряджатися власністю (обмеження принципу свободи заповіту) шляхом установлення права окремої категорії осіб на обов'язкову частку у спадщині, де право на обов'язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки, які спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Право на обов'язкову частку виникає лише у разі спадкування за заповітом, оскільки особи, що мають таке право, належать до спадкоємців за законом першої черги, а відтак, за відсутності заповіту (визнання його недійсним, усунення спадкоємців за заповітом від права на спадкування тощо) неодмінно закликаються до спадкування. Отже, обов'язковий спадкоємець наділений правом на спадкування у разі, якщо: він взагалі не вказаний у заповіті як спадкоємець; він прямо позбавлений права на спадкування змістом заповіту; частка спадщини цієї особи визначена змістом заповіту в меншому розмірі, ніж це встановлено законом.

Згідно з роз'ясненнями, наданими у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року « Про судову практику у справах щодо спадкування» за згодою особи, яка має право на обов'язкову частку у спадщині, належна їй частка визначається з майна , не охопленого заповітом. У разі незгоди ця частка визначається з усього складу спадщини. Перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, що визначений ст.1241 ЦК України, є вичерпним, і розширеного тлумачення не потребує.

Оскільки ОСОБА_4 є чоловіком померлої ОСОБА_7, постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, тому на підставі ч. 2 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки протягом 6 місяців не заявив про відмову від неї.

Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відтак, з урахуванням вищенаведених положень законодавства за спірними правовідносинами, суд вважає, що право вимагати обов'язкову частку у вказаних в ст.1241 ЦК України осіб виникає у тому разі, якщо стосовно якоїсь з них порушено її право на спадкування: особа не зазначена у заповіті взагалі, заповідана їй частка менша від обов'язкової. Спадкоємці, які мають право на обов'язкову частку, незалежно від змісту заповіту, отримують половину частки, яка належала б кожному з них при спадкуванні за законом. Якщо спадкоємцю, який має право на обов'язкову частку, в майні спадкодавця припадає частка, рівна обов'язковій або більша, то правила ст.1241 ЦК України не застосовуються.

Згідно з положенням ч.3 ст.1241 ЦК України, будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов'язкову частку. Мова йде, зокрема, про заповідальний відказ та заповідальне покладення.

Спадкування обов'язкової частки є правом, а не обов'язком спадкоємця. У зв'язку з чим такі особи мають реалізувати своє право шляхом прийняття спадщини, та, відповідно, можуть відмовитися від нього.

Позбавлення особи права на обов'язкову частку ЦК України не передбачає, хоча особа, яка має право на обов'язкову частку, може бути усунена від права на спадкування за правилом ст. 1224 ЦК України.

При визначенні розміру обов'язкової частки у спадщині беруться до уваги всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини.

Отже, виходячи із зазначених норм законодавства, ОСОБА_4 як спадкоємець, який прийняв спадщину, є власником обов'язкової частки у спадковому майні- частини квартири - з моменту відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_7 року і розмір такої частки повинен становити 2/9 частини квартири квартири АДРЕСА_1.

В той же час, визнаючи право позивача 1/9 частину спірної квартири, суд першої інстанції не дав належної оцінки тій обставині, що 01 липня 2016 року ОСОБА_2 розпорядилась своєю часткою у праві власності на квартиру та подарувала належну їй на праві власності 1/3 частину спірної квартири ОСОБА_3

Таким чином, на момент звернення до суду з даним позовом, право спілної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 було розподілено наступним чином: 1/3+1/9 +1/9=5/9 - за ОСОБА_4; 1/9 - за чоловіком померлої ОСОБА_8, якому свідоцтво про право на спадщину за законом не видавалось, 1/3 за ОСОБА_3 на підставі договору дарування. Тобто разом 9/9 частин - ціла квартира.

Відповідно до положень п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах щодо спадкування», у разі порушення права спадкоємців на обов'язкову частку у спадщині суд може вирішувати питання про недійсність свідоцтва про право на спадщину лише в тій частці, яка складає обов'язкову частку.

Однак, позивач з позовом до суду щодо визнання недійсним в частині свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.04.2015 року, виданого нотаріусом Київського міського нотаріального округу Король А.В. на ім'я ОСОБА_2 не звертався.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести тіобставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції на наведені обставини уваги не звернув, у зв'язку з чим дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_4, визнавши за ним право на обов'язкову частку у спадщині в розмірі 1/9 частини спірної квартири, оскільки позивачем не вірно обраний спосіб захисту свого порушеного права,який не дозволяє останньому при визнанні права на обов'язкову частку у спадщині на спірне майно, оформити своє право власності на це майно в порядку спадкування за законом.

Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки допущені судом порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з вищенаведених підстав .

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подачу апеляційної скарги відповідачами сплачено судовий збір в розмірі 1121,48. (а.с.13 том 2), у зв'язку із частковим задоволенням апеляційної скарги та відмовою у позовних вимогах з позивача підлягає стягненню на користь відповідачів по 560,74 грн. кожному.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13 листопада 2018 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Король Анжела Валеріївна, приватний нотаріус Київської області Макарівського районного нотаріального округу Лисенко Людмила Володимирівна про визнання права на обов'язкову частку у спадщині- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір по 560,74 грн.(п'ятсот шістдесят гривень сімдесят чотири копійки) кожній.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів.

Повний текст постанови складено 28 лютого 2019 року.

Реквізити сторін:

ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_4, місце проживання: АДРЕСА_1, ІПН:НОМЕР_1.

ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_5, місце проживання: АДРЕСА_3, ІПН:НОМЕР_2.

ОСОБА_3, місце проживання: АДРЕСА_1, ІПН:НОМЕР_3.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.О. Журба

К.П.Приходько