КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Судді Київського апеляційного суду Суханової Є.М.
11 листопада 2019 року м. Київ
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Судді-доповідача: Лівінського С.В.,
суддів: Березовенко Р.В.,Суханової Є.М.
Секретар судового засідання: Малашевський О.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Пошелюзного Сергія Вячеславовича на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва, у складі судді Шкрібай М.І. від 03 червня 2019 року у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Назара Васильовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , -
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 03 червня 2019 року на виконання рішення суду першої інстанції та постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Н.В. було накладено на ОСОБА_1 тимчасове обмеження виїзду за кордон.
Не погодившись з висновком суду першої інстанції в цій частині, апелянт звернувся з апеляційною скаргою, в якій ухвалу суду просить скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Н.В.
З цього приводу маю окрему думку.
Згідно зі ст.ст. 3-4, 24-27 Закону України «Про виконавче провадження», приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павлюком Н.В. 06 листопада 2018 року, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.
Так, постановою приватноговиконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Н.В. від 06 листопада 2018 року (копія якої додана до справи)відкрито виконавче провадження № 57621795,надано боржнику строк для самостійного виконання рішення суду. Постанову направлено боржнику для виконання.
Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішення, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі (ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження»), і підтвердження про направлення постанови додано.
Згідно з матеріалами справи та поясненнями представника ОСОБА_1 , адвоката Пошелюзного С.В., встановлено, що протягом двох років апелянт проживає поза межами держави Україна, у державі Бельгія (більш точна адреса невідома).
З матеріалів справи вбачається, що приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павлюком Н.Вбуло зроблено всі процесуальні дії, передбачені законодавством, щодо повідомлення боржника про добровільну сплату боргу, але ОСОБА_1 це проігнорував, вимоги щодо виконання рішення про стягнення з нього заборгованості не виконав та протягом тривалого часу (майже п`ять років) не здійснив жодного платежу, проігнорувавши те, що рішення суду, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому виконанню.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 27 квітня 2016 року було задоволено позов ТОВ «Фінансова компанія «ЦЕНТРАЛ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 24 мільйони 484 874, 76 коп. російських рублів, що становить 10 мільйонів 118 129 грн. 64 коп.
6 березня 2017 року видано виконавчий лист, де зазначено про стягнення на користь ТОВ «Фінансова компанія «ЦЕНТРАЛ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 24 мільйони 484 874, 76 коп. російських рублів, що становить 10 мільйонів 118 129 грн. 64 коп.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
За ч.ч. 1, 3 ст.16 Закону України «Про виконавче провадження» сторони можуть реалізувати свої права і обов`язки у виконавчому провадженні самостійно або через представників. Представництво юридичних осіб у виконавчому провадженні здійснюється їх керівниками чи органами, посадовими особами, які діють у межах повноважень, наданих їм законом чи установчими документами юридичної особи, або через представників юридичної особи.
Рішення суду, на підставі якого судом видано вищевказаний виконавчий документ, боржником не виконано і будь-яких документів від боржника стосовно виконання рішення не надходило.

На підставі ст.ст. 26, 52 Закону України «Про виконавче провадження» постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Н.В від 06 листопада 2018 року (копію додано, оригінали зберігаються у заявника) (а.с. 41-42, т. 2) стягнуто з ОСОБА_1 на користь стягувача заборгованість за кредитним договором у зазначеній сумі.

Усупереч вимогам п.п. 3, 5 ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник ОСОБА_1 не подав приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема, про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України, і своєчасно не з`являвся на вимоги приватноговиконавця.
З матеріалів справи вбачається (а.с.50, т.2), що за клопотанням представника боржника адвоката Норова Гліба Олександровича, який діє на підставі договору про наданням правої допомоги № 11/2017 від 19 грудня 2017 року, всю кореспонденцію за даним виконавчим провадженням просить надсилати за адресою електронної пошти представника боржника та для зв`язку за допомогою телефонограм, використовувати телефон представника боржника адвоката Норова Гліба Олександровича.
Зазначена обставина свідчить про те, що направлення приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва за цією адресою (на ім`я представника боржника Норова Г.О.) усіх процесуальних документів відповідає вимогам чинного законодавства та вказує про волевиявлення самого ОСОБА_1 про обрання саме такого способу захисту своїх процесуальних прав.
Також усупереч вимогам ч.ч. 3, 4 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» боржник на вимогу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва (копії додано, оригінали зберігаються у заявника) не подав інформацію про доходи, а також про майно і кошти, що належать боржнику від третіх осіб, та інші відомості, що характеризують майновий стан боржника.

Відповідно до вищенаведеного, рішення суду першої інстанції до теперішнього часу боржником в особі ОСОБА_1 не виконується і боржник навмисно ухиляється та не вживає заходів щодо виконання рішення суду.
На час звернення до суду з поданням сума заборгованості не була погашена навіть частково, і боржник не вчиняв жодних дій для її погашення, що трактується не інакше, як ухилення від погашення існуючої заборгованості та від виконання рішення суду.
При цьому, до боржника приватнимвиконавцем виконавчого округу міста Києва Павлюком Н.В. доведено про наявність рішення суду, яке підлягає виконанню, і попереджено про необхідність його самостійного виконання.
Згідно з п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи, чи керівника боржника - юридичної особи, за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішенням про стягнення періодичних платежів.
Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.
Верховний Суд України у своєму листі від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» також зазначив, що з набранням чинності від 09.03.2011 року Закону України №2677-УІ «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) закріплено право державного виконавця, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України.
Згідно зі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Відповідно до п. 5 ч. 1, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України» громадянинові який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань. При цьому паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті, або в разі використання паспорта для вчинення злочину, або виявлення у ньому підробки, а також у випадках припинення громадянства України. Тимчасове затримання або вилучення паспорта у таких випадках здійснюється судом, органами прокуратури, внутрішніх справ, служби безпеки, Державної прикордонної служби України, військовими комісаріатами та консульською службою України.
За ч. 1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Отже, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобовязань.
Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.
Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 6 вказаного закону передбачено, що громадянин України, що має паспорт, може бути тимчасово обмежений у праві виїзду за кордон у випадках, коли діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання - до виконання зобов`язань, або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.
Крім вказаного, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», також може бути тимчасово обмежений у праві виїзду за кордон громадянин України, що ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.
Отже, законом встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання.
Разом з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема, про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.
Відповідно до п. 2 розділу XIIIІнструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 року за №789/20802 (надалі - Інструкція), подання готується на бланку відповідного органу державної виконавчої служби, приватного виконавця. Подання має обов`язково містити: для встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - найменування суду, до якого надсилається подання; для встановлення заборони в`їзду в Україну іноземців або осіб без громадянства - найменування органу, зазначеного в пункті 4 розділу І цього Порядку; відомості про виконавче провадження (найменування, дата, номер виконавчого документа, на підставі якого відкрито виконавче провадження, орган (посадова особа), який (яка) видав(ла) виконавчий документ, резолютивна частина рішення, номер виконавчого провадження згідно з автоматизованою системою виконавчого провадження, дата відкриття виконавчого провадження тощо; прізвище, ім`я та по батькові боржника (керівника юридичної особи - боржника), дату народження (число, місяць та рік); громадянство боржника (керівника юридичної особи - боржника) (за наявності таких даних); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію і номер паспорта боржника (керівника юридичної особи) - громадянина України, який через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний контролюючий орган і має відмітку у паспорті (за наявності таких даних).

Згідно з ч. 1 ст. 446 ЦПК України процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.
Розділом VI ЦПК України передбачений інший порядок вирішення судом питання щодо тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.
Так, відповідно до ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.
Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.
Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником, за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.
Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.
Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.
Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця.
За результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. Відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.
За ч. 1 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії проводяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від3 червня 2019 року поданняприватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Н.В. - задоволено.
В апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції та відмову у задоволенні подання.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності
Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив з того, що приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павлюком Н.В.доведено факт систематичного умисного ухилення ОСОБА_1 від виконання покладених на боржника рішенням суду зобов`язань.
Такі висновки повністю відповідають обставинам справи та вимогам закону.
За ст.ст. 3-4, 24-27 Закону України «Про виконавче провадження» приватним виконавцемвиконавчого округу міста Києва Павлюком Н.В. 06 листопада 2018 року винесено постанову про відкриття вищенаведеного виконавчого провадження.
Згідно з ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Боржником у виконавчому провадженні зазначено ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Боржнику ОСОБА_1 достеменно відомо про наявність відкритого виконавчого провадження, так як приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павлюком Н.В. рекомендованими поштовими відправленнями (а.с. 44, т.2) направлялися письмові виклики.
Усупереч вимогам п.п. 3, 5 ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник не подав виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України.
Усупереч вимогам ч.ч. 3, 4 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» боржник в особі ОСОБА_1 на законні вимоги виконавця не подав інформацію про дебіторську заборгованість і доходи боржника, а також про майно і кошти, що належать боржнику від третіх осіб, та інші відомості, що характеризують майновий стан боржника.
На підставі досліджених в судовому засіданні доказів та пояснень представника боржника суд вірно вважав, що приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павлюком Н.В.доведено факти систематичного умисного ухилення ОСОБА_2 від виконання покладених на боржника рішенням суду зобов`язань.
Саме виходячи з вищенаведеного суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо задоволення подання приватного виконавцявиконавчого округу міста Києва Павлюка Н.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон громадянина ОСОБА_2 .

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що обмеження апелянта у праві виїзду за межі України призвело до порушення конституційних, немайнових, встановлених міжнародними актами як прав апелянта.
Так, апеляційна скарга не містить жодного обгрунтування порушення ухвалою місцевого суду прав, інтересів та/або свобод заявника, передбачених ст.33 Конституції України, ст. 13 Загальної декларації прав людини, ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 313 ЦК України.
Застосоване до заявника судом першої інстанції обмеження відповідає усім трьом критеріям, про які йдеться у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Гочев проти Болгарії»:
1) обмеження грунтується на законі (п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст.441 ЦПК України);

2) обмеження переслідує легітимну мету, передбачену у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: обмеження є необхідним в демократичному суспільстві для підтримання публічного порядку (в даному випадку - щодо обов`язковості виконання судового рішення) та з метою захисту прав інших осіб (у даному випадку - прав стягувачів щодо ефективного виконання судових рішень);

3) обмеження перебуває у справедливому балансі між правами заявника та публічним інтересом (тобто є пропорційним меті його застосування): тимчасове обмеження заявника у виїзді за межі України не завдасть істотної шкоди майновим і немайновим правам заявника (у тому числі - більшої, аніж шкоди, яка заподіюється стягувачам внаслідок довготривалого невиконання боржником судових рішень) і сприятиме виконанню судових рішень і запобігатиме ухиленню заявника від виконання законних вимог державного виконавця щодо виконання судових рішень, які набрали законної сили.

Місцевий суд належно обґрунтував своє рішення з урахуванням ситуації, що узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Хлюстов проти Росії».
За таких обставин, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що заявник умисно ухиляється від виконання рішення суду і тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України є законодавчо обґрунтованим, співмірним та доведеним заходом впливу на боржника з метою його спонукання до виконання рішення суду.

Суддя Київського апеляційного суду Є.М. Суханова