Житомирський апеляційний суд
Категорія 53 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №295/14712/17 за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Авіакомпанія Українські вертольоти» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

на рішення Богунського районного суду м. Житомира, ухвалене 08 травня 2019 року суддею Перекупкою І.Г. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом, у якому просив стягнути з Публічного акціонерного товариства «Авіакомпанія Українські вертольоти» (далі - Товариство) заборгованість по заробітній платі в сумі 1240156,60грн, середній заробіток за час затримки розрахунку по день ухвалення рішення та збитки, завдані ушкодженням здоров`я в сумі 30 000 грн. В обґрунтування позову зазначив, що перебував з 13.12.2010 по 28.07.2017 у трудових відносинах з відповідачем, який заборгував йому заробітну плату, у зв`язку із чим він має право на виплату середнього заробітку по час ухвалення судом рішення у справі. Крім того, зазначив, що під час роботи у нього значно погіршився зір, завдану ушкодженням здоров`я шкоду він оцінює в 30000 грн.

У заяві від 17.05.2018 позивач просив суд залишити позов у частині відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я без розгляду (а.с. 182 т. 1).

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 08 травня 2019 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове - про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , вирішити питання розподілу судових витрат.

Вказав, що суд помилково розглянув позовну вимогу про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, оскільки позивач просив залишити її без розгляду відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Крім того зазначив, що суд не надав належної оцінки обставинам, викладеним у позовній заяві, безпідставно врахував пояснення представника відповідача щодо нечинності наказу від 31.12.2014 про встановлення надбавки до посадового окладу, підвищення заробітної плати, прийняв як доказ фото аркуша журналу реєстрації наказів та не врахував, що такий журнал не є документом суворої звітності і міг бути переписаний відповідачем.

У своїх доводах також послався на обставини, викладені у позовній заяві, вказав на розумність, якою має керуватися суд, щодо визначення розміру заробітної плати бортового інженера. Вважає, що бортовий інженер, до якого ставляться вимоги знати та керувати всіма системами вертольоту, вдень і вночі, за будь-яких погодних умов, в умовах військових конфліктів, та який має володіти іноземними мовами, не може отримувати мінімальну заробітну плату.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство просило залишити її без задоволення, посилаючись на безпідставність вимог позивача.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, представник відповідача Мога М.В . - не визнав.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працював у Товаристві на посаді інженера бортового з 13.12.2010 по 28.07.2017 (а.с. 4-5 т.1).

Згідно наказу по Товариству № 12/1707 від 16.12.2016 ОСОБА_1 відряджався до Республіки Малі для виконання авіаційних робіт за контрактом місії ООН в складі авіаційних груп фахівців Авіакомпанії (а.с. 6-8 т.1).

Судом також встановлено, що відповідачем, під час роботи позивача, було затверджено ряд локальних нормативних актів про оплату праці та преміювання. У період з січня 2016 року по травень 2016 року було чинним «Положення про оплату праці та преміювання», затверджене наказом №114 від 15.08.2011, зі змінами та доповненнями, внесеними наказами № 207 від 27.11.2012, №69/1 від 30.04.2013, №126/1 від 21.07.2014. Наказом № 59 від 18.03.2016 затверджено та введено в дію з 01.06.2016 Положення про оплату праці та преміювання в новій редакції (а.с. 146-154, 155-156, 164, 165-166, 167-173 т.1). Зазначеними документами було запроваджено комплексну систему надбавок та премій, які могли змінюватись та скасовуватись на власний розсуд Головою Правління, Генеральним директором Товариства в залежності від обсягу посадових обов`язків працівників, їх кваліфікації, виробничих показників діяльності та фінансово-економічного стану Товариства.

Товариство для розрахунку заробітної плати також керувалось штатним розписом (а.с. 43-52 т. 1), наказами про відрядження (а.с. 6-8 т.1), витягом з табелю обліку робочого часу (а.с. 53-63 т. 1).

В суді першої інстанції відповідач не заперечував, що розрахунок позивача при звільненні було здійснено з порушенням терміну, встановлено ст. 116 КЗпП України, у зв`язку із чим відповідно до ст. 117 КЗпП України позивачу у вересні 2017 було нараховано, а 03.10.2017 виплачено середній заробіток у сумі 3027,52 грн за весь час затримки по день фактичного розрахунку (в травні 2017 нараховано 2280 окладу за 12 днів роботи; в червні нараховано 3800 окладу та 18140 премії за 20 днів роботи; (2280+3800+18140)/32 робочих дні = 756,88 середньоденний заробіток; 756,88 х 4 робочих дні затримки = 3027,52 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку).

Ухвалюючи рішення про відмову у стягненні заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд першої інстанції виходив із недоведеності позову.

Такий висновок суду є правильним, оскільки розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин, застосував норми матеріального права, зокрема ст. 97 КЗпП України, ст.ст. 2,15, 22 Закону України «Про оплату праці», повно та всебічно з`ясував обставини справи, надав належну оцінку наданим сторонами доказам.

У своєму рішенні суд також навів розміри отримуваних позивачем надбавок та премій, їх розрахунки.

Доводи апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вважає безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до положень частини третьої статті 12 та частин першої та шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач належними та допустимими доказами не довів, що суми нарахованої і виплаченої йому заробітної плати, премій, надбавок, які наведені у розрахункових листках за відповідний період (а.с. 72-80) не відповідають вимогам наведених вище положень про оплату праці та преміювання.

Посилання позивача на копію наказу Товариства від 31.12.2014 «Про стимулювання роботи льотного та інженерно-технічного персоналу Авіакомпанії» (а.с.9-10 т. 1) є безпідставними, враховуючи відсутність у ньому реєстраційного номеру, як одного із обов`язкових реквізитів наказу. Як пояснив представник Товариства такий проект наказу дійсно був підписаний Головою Правління, проте у зв`язку із фінансовим станом Товариства був ним відкликаний.

Оглянутий судом апеляційної інстанції журнал реєстрації наказів по Товариству за 2014-2015 роки, який прошитий, пронумерований та скріплений печаткою, не містить запису про такий наказ та його реєстрацію. Доводи позивача щодо можливого підроблення Товариством цього журналу належними та допустимими доказами не підтверджені.

Отже, вищевказана копія наказу, на яку позивач посилався, як на підставу обґрунтування своїх позовних вимог, не має юридичної сили та не може бути врахована при вирішенні спору.

Твердження позивача щодо порушення Товариством нарахування і виплати йому заробітної плати, наявності заборгованості з оплати праці ґрунтуються на припущеннях, а надані ним фото з банківськими картами, роздруківка листування з головним бухгалтером, виписки по надходженням по картці/рахунку (а.с. 187-214 т. 1) не спростовують висновків суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги на правильність ухваленого рішення не впливають.

Разом з тим, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції припустився порушення норм процесуального права та у відповідності до п.5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України не вирішив питання залишення без розгляду позову ОСОБА_1 у частині відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, оскільки позивач до початку розгляду справи по суті подав відповідну заяву (а.с 182 т.1). Отже рішення суду у частині відмови у задоволенні позову про стягнення збитків, завданих ушкодженням здоров`я, у відповідності до ч. 1 ст. 377 ЦПК України, підлягає скасуванню, а позов у цій частині - залишенню без розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 377, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 08 травня 2019 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення збитків, завданих ушкодженням здоров`я, скасувати та залишити позов у цій частині без розгляду.

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 11 листопада 2019 року.