Провадження №22-ц/812/53/19
Провадження №22-ц/812/98/19
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 січня 2019 року м. Миколаїв

справа № 467/703/17

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Коломієць В.В.

суддів : Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Лептугою С.С.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») до ОСОБА_1, третя особа: Арбузинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за апеляційною скаргою, поданою представником ОСОБА_1 -ОСОБА_2, та апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області, ухвалене 17 жовтня 2018 року під головуванням судді Догарєвої І.О. у приміщенні цього суду, повний текст рішення складено 23 жовтня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2017 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позивач зазначав, що 17 березня 2009 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», назву якого змінено на Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», і ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 129, за умовами якого банк надав позичальнику кредит на загальну суму 100000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 23 % річних з кінцевим терміном повернення 17 березня 2019 року.

Того ж дня, між Відритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», назву якого змінено на Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого, остання передала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме : 1 (один) одноповерховий житловий будинок АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 30 грудня 1988 року Арбузинською державною нотаріальною конторою Миколаївської області, зареєстрованого в Арбузинському бюро технічної інвентаризації Миколаївської області 04 березня 2009 року за № 320, у книзі 3, а також прилегла до нього земельна ділянка площею 0,15 га, призначена для обслуговування житлового будинку, розташована за цією ж адресою, та належить відповідачці на підставі державного акту на право приватної власності на землю Серії НОМЕР_1, виданого 04 лютого 2003 року виконавчим комітетом Арбузинської селищної ради Миколаївської області.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 02.03.2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 27 квітня 2017 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором № 129 від 17.03.2009 року в розмірі 177297 грн. 65 коп., з яких: заборгованість за основним боргом - 81003 грн. 39 коп.; заборгованість за відсотками - 37573 грн. 27 коп.; заборгованість за комісіями 2348 грн. 71 коп., інфляційні витрати від прострочених сум заборгованості за кредитом - 51854 грн. 31 коп., 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитним договором - 4517 грн. 97 коп. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним п. 5.2 Кредитного договору щодо сплати пені за прострочення зобов'язання у розмірі 25% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Як вказав позивач, станом на 26.06.2017 року вищевказане рішення суду не виконане, сума заборгованості становить 117103 грн. 22 коп., з яких: заборгованість за основним боргом - 81003 грн. 39 коп; заборгованість за відсотками - 33791 грн. 62 коп.; заборгованість за комісіями 2308 грн. 21 коп. Крім того, інфляційні витрати від прострочених сум заборгованості за кредитом становлять 69816 грн. 44 коп., 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитним договором - 9845грн.73коп., штраф за п.7.2 Іпотечного договору - 11710 грн. 32 коп., а всього 208475 грн. 71 коп.

Посилаючись на викладене, Банк просив суд в рахунок погашення вищевказаної заборгованості звернути стягнення на іпотечне майно, визначити спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних (електронних) торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною предмета іпотеки для подальшої реалізації в розмірі не нижчою 232700,00 грн., але в будь-якому випадку за ціною, яка реально склалася на ринку на момент його реалізації та є реальною щодо його відчуження за грошові кошти на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» витрати, пов'язані із зверненням стягнення на предмет іпотеки (виконання робіт з незалежної оцінки майна) в розмірі 3500,00 грн.

09.08.2018 року позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій, просив: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, яка станом на 03.08.2018 року складає 98738 грн. 04 коп. з яких: заборгованість за основним боргом - 81003 грн. 39 коп.; заборгованість за відсотками - 15426 грн. 44 коп.; заборгованість за комісіями - 2308 грн. 21 коп., інфляційні витрати від прострочених сум заборгованості за кредитом та 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитним договором - 79662 грн. 17 коп., штраф за п.7.2 Іпотечного договору - 11710 грн. 32 коп., а всього 190110 грн. 53 коп., а також в рахунок погашення витрат на оплату послуг з оцінки предмета іпотеки за договором на виконання робіт з незалежної оцінки №1941-МК від 13.01.2017 року в розмірі 3500 грн. 00 коп. та за договором на виконання робіт з незалежної оцінки №2120-МК від 11.09.2017 року в розмірі 3500 грн. 00 коп., що разом складає 7000 грн. 00 коп., звернути стягнення на іпотечне майно шляхом проведення прилюдних (електронних) торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною предмета іпотеки для подальшої реалізації в розмірі не нижчою 238000 грн. 00 коп., але в будь-якому випадку за ціною, яка реально склалася на ринку на момент його реалізації та є реальною щодо його відчуження за грошові кошти на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2018 року позов ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №129 від 17.03.2009 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», назву якого змінено на Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_1, в розмірі 174309 грн. 27 коп., що складається з суми заборгованості за основним боргом 81003 грн. 39 коп., суми заборгованості за процентами 11335 грн. 53 коп., суми заборгованості за комісіями 2308 грн. 21 коп., суми інфляційних втрат 69816 грн. 44 коп., суми 3% річних 9845 грн. 70 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки, нерухоме майно відповідно до Іпотечного договору від 20.11.2009 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», назву якого змінено на ПАТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_1: 1 (один) одноповерховий житловий будинок АДРЕСА_1, буд. НОМЕР_2 та належить на праві власності ОСОБА_1, та земельну ділянку площею 0,15 га призначену для обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1

Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних (електронних) торгів у межах процедури виконавчого провадження: житловий будинок АДРЕСА_1, буд. НОМЕР_2 - за початковою ціною предмета іпотеки не нижчою 333905 грн. 00 коп. ; земельна ділянка площею 0,15 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - за початковою ціною предмета іпотеки не нижчою 54000 грн. 00 коп., але в будь-якому за ціною, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки майна, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на час укладення правочину щодо відчуження.

В задоволенні інших вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» витрати на оплату судового збору в сумі 2925 грн. 27 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неспівмірність вимог та вартості предмета іпотеки, невірно визначений залишок суми основного боргу, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Також апелянт зазначала, що вона не отримувала вимогу про усунення порушеного зобов'язання перед тим, як банком було подано позов про звернення стягнення на предмет іпотеки. На її думку іпотечний договір є припиненим після стягнення грошових коштів з відповідача та поручителя, а діють лише умови кредитного договору від 17.03.2009 р. № 129.

В апеляційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк України» вказував на порушення судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи щодо відмови у задоволенні вимог про включення штрафу за п.7.2 Іпотечного договору до заборгованості, в рахунок погашення якої звернуто стягнення на іпотечне майно, а також на невірне зазначення судом ціни продажу іпотечного майна. Посилаючись на викладене, Банк просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити частково. В рахунок погашення заборгованості за укладеним сторонами кредитним договором, в розмірі 183773грн.98коп., що складається з суми заборгованості за основним боргом 81003грн. 39коп., суми заборгованості за процентами 11335 грн. 53 коп., суми заборгованості за комісіями 2308 грн. 21 коп., інфляційних втрат 69816грн.44коп., 3% річних 9845 грн. 70 коп., суми штрафу 9464 грн. 71 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки. Визначити спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних (електронних торгів) у межах процедури виконавчого провадження за ціною, що реально склалася на ринку на момент його реалізації та є реальною щодо його відчуження за грошові кошти на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2, посилаючись на безпідставність апеляційної скарги ПАТ «Державний ощадний банк України», просила залишити її без задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України», посилаючись на необґрунтованість та безпідставність апеляційної скарги ОСОБА_1, просило залишити її без задоволення.

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції представник позивача - адвокат Гофман О.Є. - апеляційну скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України» підтримала. Представник відповідача - адвокат - ОСОБА_6 - апеляційну скаргу, подану представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2, також підтримала.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «Державний ощадний банк України» підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_1 - залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статей 625 та 1048 ЦК України інфляційні, 3% річних та проценти за позикою входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 17 березня 2009 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», назву якого змінено на ПАТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 129, за умовами якого Банк надав відповідачці кредит на загальну суму 100000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 23 % річних з кінцевим терміном повернення 17 березня 2019 року.

Того ж дня, між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого, остання передала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме : 1 (один) одноповерховий житловий будинок АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 30 грудня 1988 року Арбузинською державною нотаріальною конторою Миколаївської області, зареєстрованого в Арбузинському бюро технічної інвентаризації Миколаївської області 04 березня 2009 року за № 320, у книзі 3, а також прилегла до нього земельна ділянка площею 0,15 га, призначена для обслуговування житлового будинку, розташована за цією ж адресою, та належить відповідачці на підставі державного акту на право приватної власності на землю Серії НОМЕР_1, виданого 04 лютого 2003 року виконавчим комітетом Арбузинської селищної ради Миколаївської області.

В зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 обов'язків за Кредитним договором в листопаді 2016 року ПАТ «Державний ощадний банк України», скориставшись своїм правом, передбаченим ч. 2 ст. 1050 ЦК України, звернулось до суду з вимогами про дострокове стягнення кредитної заборгованості.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 02.03.2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 27 квітня 2017 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором станом на 25 серпня 2016 року в загальному розмірі 177297 грн. 65 коп., з яких: заборгованість за основним боргом - 81003 грн. 39 коп.; заборгованість за відсотками - 37573 грн. 27 коп.; заборгованість за комісіями 2348 грн. 71 коп., інфляційні витрати від прострочених сум заборгованості за кредитом - 51854 грн. 31 коп., 3% річних від прострочених сум заборгованості за кредитним договором - 4517 грн. 97 коп.

Наявними у справі письмовими доказами доведено, що вказане рішення суду у повному обсязі дотепер не виконано, що підтверджується змістом листа Арбузинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 27.09.2018р. № 7159/6 (а.с. 20).

Визначаючи розмір заборгованості ОСОБА_1 станом на час ухвалення рішення, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що заборгованість за основним боргом становить 81003грн. 39коп., заборгованість за процентами - 11335грн. 53коп., заборгованість за комісіями - 2308грн. 21коп., інфляційні втрати - 69816грн. 44коп., 3% річних - 9845грн. 70коп.

При цьому судом були враховані сплачені ОСОБА_1 і ОСОБА_4 після 27.09.2018 року кошти відповідно до наданих суду квитанцій (т. 2 а.с. 32-37, 40-44).

За таких обставин доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо невірного визначення судом розміру невиконаної частини рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 02.03.2017 року не заслуговують на увагу.

Також є безпідставними доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції факту припинення кредитного договору з дати направлення ОСОБА_1 вимоги про дострокове погашення кредиту та включення до суми заборгованості пені, нарахованої після набрання законної сили рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, тобто після 02.03.2017 року.

Так, з наданих Банком розрахунків заборгованості вбачається, що позивач припинив нарахування відповідачу відсотків та неустойки за Кредитним договором з 01 липня 2016 року та продовжує нарахування відповідачу сум інфляційних втрат та 3% річних від прострочених сум заборгованості, встановленої рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 02.03.2017 року, що не суперечить чинному законодавству та правовим висновкам Верховного Суду.

Що стосується доводів апелянта про включення до суми заборгованості пені, нарахованої після набрання законної сили рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, то оскаржуване судового рішення такого висновку не містить.

Посилання апеляційної скарги на невірне визначення судом розміру інфляційних втрат є необґрунтованими.

Так, за змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону.

Отже, застосування ст. 625 ЦК до невиконаної частини грошових зобов'язань відповідачки, що виникли на підставі рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 02.03.2017 року, є правильним.

Наданий апелянтом ОСОБА_1 розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних не може вважатись вірним, оскільки такі втрати нараховувались тільки на суму боргу за тілом кредиту, без врахування усієї суми невиконаного грошового зобов'язання.

Доводи апеляційної скарги про недійсність іпотечного договору на час розгляду справи судом та його припинення у зв'язку із стягненням за переднім судовим рішення кредитної заборгованості - є безпідставними.

Також не можуть бути прийняті до уваги посилання апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо неможливості звернення стягнення на іпотечне майно в зв'язку із не направленням Банком на її адресу відповідного попередження. Так, законом України «Про іпотеку» таке обов'язкове попередження передбачено тільки у разі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання (стаття 36). До того ж частиною 3 пункту 6.1. укладеного сторонами договору іпотеки передбачено, що ненаправлення іпотекодавцю та боржнику такого попередження не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду.

Разом із тим, суд першої інстанції вважав, що відсутні підстави для задоволення вимог Банку про включення передбаченого п. 7.2. договору іпотеки штрафу до суми, в рахунок погашення якої звернуто стягнення на майно.

Проте, колегія суддів не може погодитись із таким висновком з огляду на таке.

Так, пунктом 3.3.9. іпотечного договору передбачений обов'язок ОСОБА_1 страхувати предмет іпотеки. Пунктом 7.2. цього договору передбачена сплата іптекодавцем штрафу у розмірі 10 відстків вартості невиконаного зобов'язання.

Судом першої інстанції встановлено і таке не заперечувала відповідач, що умови договору в частині страхування предмета іпотеки нею не були виконані.

Отже, нарахування Банком передбаченого умовами іпотечного договору штрафу є правомірним

Умовами іпотечного договору сторони погодили право Банку звернути стягнення на предмет іпотеки у разі неналежного виконання як за кредитним, так і за іпотечним договором. Зобов'язаннями, які забезпечуються іпотекою, є зобов'язання як за кредитним, так і за іпотечним договором.

За такого, встановивши що ОСОБА_1 умови кредитного договору належним чином не виконала, допустила утворення заборгованості, а банк скористався передбаченим іпотечним договором правом та звернувся до боржника із вимогою про дострокове повернення кредитних коштів, які ОСОБА_1 не повернула, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість задовольнити вимоги Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення існуючої заборгованості відповідно до ст. ст. 33, 41 Закону України «Про іпотеку». Проте, до заборгованості, в рахунок якої звернуто стягнення на майно, слід включити суму штрафу в розмірі 9464грн. 71 коп.

З огляду на вищевикладене, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру заборгованості, в рахунок погашення якої звернуто стягнення на іпотечне майно, підлягає зміні.

Апеляційна скарга ПАТ «Державний ощадний банк України» не містить вимог про скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог Банку про включення до суми заборгованості, в рахунок якої просили звернути стягнення на іпотечне майно, витрат, понесених позивачем на оцінку предмету іпотеки. Отже, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду першої інстанції в цій частині в апеляційному порядку не переглядалось.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо неможливості звернення стягнення на іпотечне майно у разі наявності рішення суду про стягнення кредитної заборгованості є безпідставними, оскільки наявність такого рішення, яке боржником не виконано, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно (постанова Верховного Суду України від 04.09.2013р. у справі № 73цс13).

Також не можуть бути прийняті до уваги посилання апеляційної скарги на неспівмірність суми боргу із вартістю іпотечного майна, оскільки зазначене не є підставою для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки (постанова Верховного Суду України від 04.11.2015 року у справі №6-340цс15).

Та обставина, що вже після ухвалення судового рішення, яке оскаржується, ОСОБА_1 було сплачено на погашення заборгованості 60618грн., не є підставою для відмови у задоволенні вимог про звернення стягнення на іпотечне майно, так як заборгованість погашена не у повному обсязі.

Положеннями ст. 42 Закону України «Про іпотеку» передбачені наслідки виконання основного зобов'язання до моменту реалізації предмета іпотеки. Так, частиною 1 зазначеної статті встановлено, що боржник вправі до дня продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах виконати вимогу за основним зобов'язанням чи ту її частину, виконання якої прострочено, разом з відшкодуванням будь-яких витрат та збитків, завданих іпотекодержателю, включаючи судові витрати, витрати на оплату винагороди залученим експертам (оцінювачам, юристам), витрати на підготовку до проведення прилюдних торгів тощо. Таке виконання є підставою для припинення реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах. Умови договорів, що обмежують це право боржника, є недійсними.

Доводи апеляційної скарги ПАТ «Державний ощадний банк України» щодо викладення резолютивної частини рішення про визначення способу реалізації предмета іпотеки в іншій редакції - без зазначення конкретної початкової ціни продажу предмета іпотеки, за ціною, що реально склалася на ринку на момент його реалізації та є реальною щодо його відчуження за грошові кошти на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій - не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Так, положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття ціни як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, беручі до уваги аналіз статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», неодноразово зазначав у своїх правових висновках, зокрема, у постанові від 01.03.2017р. у справі № 6-2284цс16, про необхідність викладаючи резолютивну частину рішення обов'язково встановлювати у грошовому вираженні початкової ціну предмету іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 цього Закону.

За такого, визначаючи початкову ціну продажу предмету іпотеки суд правильно виходив з ринкової вартості предмета іпотеки, встановленої висновком проведеної у справі судової експертизи, зазначивши її у резолютивній частині рішення (а.с. 182-210).

Разом із тим, відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж зазначена в резолютивній частині рішення суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на викладені вимоги закону, пропорційно до частини задоволених позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України», а також вимог апеляційної скарги з ОСОБА_1 на користь Банку підлягає стягненню відшкодування судового збору за позовну заяву в розмірі 2957грн. 07коп. та відшкодування судового збору за апеляційну скаргу в розмірі 259 грн. 00коп.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

Рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2018 року в частині визначення розміру заборгованості та розподілу судових витрат - змінити.

Викласти абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції:

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №129 від 17.03.2009 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1, в розмірі в розмірі 183773грн.98коп., що складається з суми заборгованості за основним боргом 81003грн. 39коп., суми заборгованості за процентами 11335 грн. 53 коп., суми заборгованості за комісіями 2308 грн. 21 коп., інфляційних втрат 69816грн.44коп., 3% річних 9845 грн. 70 коп., суми штрафу 9464 грн. 71 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки, нерухоме майно відповідно до Іпотечного договору від 20.11.2009 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», назву якого змінено на ПАТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_1: 1 (один) одноповерховий житловий будинок АДРЕСА_1, буд. НОМЕР_2 та належить на праві власності ОСОБА_1, та земельну ділянку площею 0,15 га призначену для обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» відшкодування судового збору за позовну заяву в розмірі 2957грн. 07коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» відшкодування судового збору за апеляційну скаргу в розмірі 259 грн. 00коп. (двісті п'ятдесят дев'ять гривень).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді: О.О. Данилова

Н.О. Шаманська

Повний текст постанови суду складено 16 січня 2019 року