Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 638/3779/15-ц

провадження № 61-20759св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Петрова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану її представником ОСОБА_3 , на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 17 серпня 2016 року у складі судді Руднєвої О. О. та рішення Апеляційного суду Харківської області від 22 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Котелевець А. В., Піддубного Р. М., Пилипчук Н. П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором відступлення права вимоги.

Позов мотивовано тим, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 липня 2009 року, зміненим рішенням Апеляційного суду Харківської області від 20 січня 2010 року, позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано біржову угоду від 11 квітня 2008 року № 72519, укладену між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на товарній біржі «Слобожанщина» про купівлю-продаж автомобіля «Mersedes benz», S350, кузов № НОМЕР_1 , тип ТЗ - легковий седан - В, рік випуску 2005, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований МРЕВ м. Харкова 31 березня 2006 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (далі - ТЗ) від 31 березня 2006 року НОМЕР_3 , недійсною та анульовано реєстрацію права власності ОСОБА_6 на вказаний автомобіль. Встановлено право спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на вказаний ТЗ. Застосовано двосторонню реституцію шляхом вилучення у ОСОБА_6 вказаного автомобіля та передано його ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 100,00 грн, отриманих в результаті укладення такої угоди. Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 лютого 2012 року змінено спосіб виконання рішення цього суду від 30 липня 2009 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 584 800,00 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 30 травня 2012 року ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 лютого 2012 року змінено. Змінено спосіб виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 липня 2009 року. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_7 423 549,00 грн вартості автомобіля «Mersedes benz», S350, кузов № НОМЕР_1 , тип ТЗ - легковий седан - В, рік випуску 2005, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

15 листопада 2013 року між ним та ОСОБА_4 , ОСОБА_7 укладено договір відступлення прав вимоги (цесії), відповідно до умов якого він набув право вимоги від боржника виконання зобов`язань, а саме сплати 423 549,00 грн, тому посилаючись на підстави, передбачені статтею 512 ЦК України, просив стягнути на його користь з ОСОБА_6 423 549,00 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2015 року до участі у справі залучено ОСОБА_2 - правонаступника ОСОБА_6 .

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 борг з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних в загальному розмірі 608 424,03 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2016 року позов задоволено частково.Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором відступлення права вимоги (цесії) в розмірі 423 549,00 грн, 119 017,26 грн інфляційних втрат за період з 15 листопада 2013 року до 28 лютого 2015 року, три проценти річних за період з 15 листопада 2013 року до 31 грудня 2015 року в розмірі 26 909,87 грн, на користь держави - 6 890,00 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, сума боргу підлягає стягненню з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних після укладення договору про відступлення права вимоги (цесії).

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 22 лютого 2017 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2016 року змінено в частині стягнення трьох процентів річних за період з 15 листопада 2013 року до 31 грудня 2015 року та інфляційних втрат за період з 15 листопада 2013 року до 28 лютого 2015 року.Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три проценти річних за період з 15 листопада 2013 року до 24 лютого 2015 року в розмірі 16 118,07 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати за період з 15 листопада 2013 року до 24 лютого 2015 року в розмірі 91 486,58 грн.Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 5 311,53 грн.В іншій частині рішення залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що стягуючи 119 017,26 грн інфляційних втрат за період з 15 листопада 2013 року до 28 лютого 2015 року та три проценти річних за період з 15 листопада 2013 року до 31 грудня 2015 року в розмірі 26 909,87 грн, суд першої інстанції не врахував, що це зобов`язання припинилося зі смертю боржника ОСОБА_6 - 24 лютого 2015 року, тому вказані суми мають стягуватися за період з 15 листопада 2013 року до 24 лютого 2015 ріку. В іншій частині рішення є законним та обґрунтованим.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

31 березня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі.

Згідно із статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 червня 2019 року вказану справу призначено судді-доповідачеві Петрову Є. В.

Ухвалою Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не надано оцінки наданим ОСОБА_2 письмовим доказами, а саме нотаріально засвідченим заявам ОСОБА_4 та ОСОБА_7 від 15 листопада 2013 року про погашення боргу ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . Оскільки за судовими рішеннями боржником була ОСОБА_6 , тому саме вона звернулася із вказаними заявами до суду про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з проведенням повного розрахунку. Проте, судами взято до уваги показання свідка, який заперечував факт передання йому коштів боржником. Судами не враховано, що спірним автомобілем користується сам позивач, а право власності на автомобіль оформлено на його дружину. Апеляційним судом застосовано неправильні коефіцієнти інфляції та неправильно встановлено розмір трьох процентів річних.

Аргументи інших учасників справи

У запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_1 зазначав, що рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, а доводи касаційної скарги не підтверджені жодними доказами.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Фактичні обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 липня 2009 року, зміненим рішенням Апеляційного суду Харківської області від 20 січня 2010 року, позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано біржову угоду від 11 квітня 2008 року № 72519, укладену між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на товарній біржі «Слобожанщина» про купівлю-продаж автомобіля «Mersedes benz», S350, кузов № НОМЕР_1 , тип ТЗ - легковий седан - В, рік випуску 2005, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований МРЕВ м. Харкова 31 березня 2006 року, свідоцтво про реєстрацію ТЗ від 31 березня 2006 року НОМЕР_3 , недійсною та анульовано реєстрацію права власності ОСОБА_6 на вказаний автомобіль. Встановлено право спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на вказаний транспортний засіб. Застосовано двосторонню реституцію шляхом вилучення у ОСОБА_6 вказаного автомобіля та передано його ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 100,00 грн, отриманих в результаті укладення такої угоди.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 лютого 2012 року змінено спосіб виконання рішення цього суду від 30 липня 2009 року. Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 584 800,00 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 30 травня 2012 року ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 лютого 2012 року змінено. Змінено спосіб виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 липня 2009 року. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_7 423 549,00 грн вартості автомобіля «Mersedes benz», S350, кузов № НОМЕР_1 , тип ТЗ - легковий седан - В, рік випуску 2005, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а. с. 3-5).

Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

15 листопада 2013 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 укладено договір відступлення прав вимоги (цесії), відповідно до умов якого він набув право вимоги від боржника виконання зобов`язань, а саме - сплати 423 549,00 грн (а. с. 7-8).

Щодо порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права

Згідно з матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом 19 березня 2015 року (т. 1, а. с. 1,2).

Відповідно до свідоцтва про смерть від 25 лютого 2015 року ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 21).

ОСОБА_2 03 квітня 2015 року подано до суду першої інстанції заяву про закриття провадження на підставі пункту 6 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року (т. 1, а. с. 20).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року, чинного на час пред`явлення позову та розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Аналогічна норма права міститься й у пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, чинного на час розгляду справи Верховним Судом.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо померла фізична особа, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва (пункту 6 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року).

Аналогічна норма міститься у пункті 7 частини першої статті 255 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року.

З аналізу пункту 6 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року (пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України) вбачається, що правонаступників у справу можна залучити тільки у випадку, коли смерть особи сталася вже після набуття нею статусу сторони у справі, тобто після відкриття провадження у справі.

Відповідно до статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження.

У випадках, встановлених законом, охороняються інтереси зачатої, але ще не народженої дитини.

У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов`язки може пов`язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку.

Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті

У статті 26 ЦК України визначено, що усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки.

Фізична особа має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та цим Кодексом.

Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом.

Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства.

Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Згідно з частиною першою статті 26 ЦПК України 2004 року у справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб (аналогічна норма у частині першій статті 42 чинного ЦПК України).

У статті 28 ЦПК України 2004 року визначено, що здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи (стаття 46 чинного ЦПК України).

Частиною першою статті 29 ЦПК України 2004 року передбачено, що здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 чинного ЦПК України).

Системний аналіз вказаних норм права, а також положень частин першої, другої, четвертої статті 25, частини першої статті 26 ЦК України та частини другої статті 48 чинного ЦПК України, дозволяє дійти висновку про те, що на момент звернення із позовом до суду відповідач у справі має бути живим. В іншому випадку провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите - підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 чинного ЦПК України, пункт 1 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року).

Відповідно до частини першої статті 30 ЦПК України 2004 року сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина перша статті 48 чинного ЦПК України).

Аналіз вказаних норм процесуального права, а також положень частин першої, другої, четвертої статті 25, частини першої статті 26 ЦК України та частини другої статті 48 чинного ЦПК України, дозволяє дійти висновку про те, що на момент звернення із позовом до суду відповідач у справі повинен мати цивільну процесуальну правосуб`єктність. В іншому випадку провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите - підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 чинного ЦПК України, пункт 1 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року).

При цьому норма статті 205 ЦПК України 2004 року (статті 255 чинного ЦПК України) є імперативною. Тобто за наявності підстав, визначених пунктами 1-8 частини першої статті 255 ЦПК України (пунктами 1-7 статті 205 ЦПК України 2004 року), незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі. На такі дії суду не впливає те, що у справі беруть участь відповідачі-спадкоємці, які на час розгляду справи мають цивільну процесуальну правосуб`єктність і не заявляли клопотання про закриття провадження у справі.

Вказаний висновок узгоджується з принципом правової визначеності, на якому неодноразово наголошував у своїй практиці Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним й безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

ЄСПЛ зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Таким чином, суд першої інстанції не повинен був відкривати провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , який звернувся до суду з позовом до померлої особи. А, відкривши провадження у справі, суд повинен був його закрити на підставі пункту 1 статті 205 ЦПК України 2004 року (пункту 1 частини першої статті 255 чинного ЦПК України).

Апеляційний суд на вказане порушення норм процесуального права судом першої інстанції уваги не звернув та переглянув справу в апеляційному порядку по суті.

Крім того, нормою пункту 6 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року (пункту 7 частини першої статті 255 чинного ЦПК України) визначено, що суд продовжує розглядати справу у випадку смерті фізичної особи, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво. Оскільки правосуб`єктність померлої особи припинилася, до цивільного процесу залучаються правонаступники. Якщо ж позивач у зв`язку із залученням спадкоємців змінив предмет та підставу позову одночасно, суд повинен відмовити у вчиненні відповідної процесуальної дії, оскільки одночасна зміна предмета та підстави позову є фактично новим позовом, який може бути пред`явлено до спадкоємців самостійно (окремо). Тобто у такому разі визнається, що позивач відмовився від первинно пред`явленого позову.

З огляду на вимоги частини другої статті 263, статті 412 ЦПК України недотримання судом вимог цивільного процесуального закону є підставою для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Згідно з частиною першою статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 червня 2019 року у справі № 185/998/16.

Якщо правонаступництво у справі допускається, то правонаступників можна залучити тільки у випадку, коли смерть особи сталася після набуття нею статусу сторони у справі, тобто після відкриття провадження у справі.

При цьому незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі. На такі дії суду не впливає те, що у справі беруть участь відповідачі-спадкоємці, які на час розгляду справи мають цивільну процесуальну правосуб`єктність і не заявляли клопотання про закриття провадження у справі».

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, тому оскаржені судові рішення підлягають скасуванню з закриттям провадження у справі.

Керуючись статтями 255, 256, 400, 409, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану її представником ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 17 серпня 2016 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 22 лютого 2017 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором відступлення права вимоги закрити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Петров

Судді: А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська