Справа № 466/3331/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2019 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Ковальчука О.І.

за участю секретаря Кайрякової К.О.

представника відповідача Марушко Н.В.

справа № 466/3331/19

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи АТ «СК АХА Страхування» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП та стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИВ :

22.04.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом до ОСОБА_2 відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП та стягнення моральної шкоди, в якому просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 36017,00 грн. у відшкодування матеріальних збитків, 3000грн. у відшкодування моральної шкоди, 2000,00грн. відшкодування вартості авто товарознавчого дослідження, а також витрати по сплаченому судовому збору в розмірі 768,40грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 17 лютого 2019 року ОСОБА_2 (відповідач) керуючи автомобілем: марки «Volkswagen Tiguan» д.н.з. НОМЕР_1 , порушивши вимоги п. 12.1, 13.1 ПДР, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Skoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , (позивача) який зупинився попереду, що призвело до технічних пошкоджень транспортних засобів, чим скоїв правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень, зазначених в схемі ДТП. Внаслідок чого ОСОБА_1 було завдано матеріальних збитків на суму 45 377,79 грн., що підтверджується висновком експертного дослідження №1610 Незалежна експертиза «Дикий та партнери» від 01 квітня 2019 року. Згідно проведеної експертизи вартість відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу складає 75 999, 29 (сімдесят п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять гривень 29 копійок).

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова (суддя Єзерський Р.Б.) від 07 березня 2019 року було встановлено, що відповідач своїми діями вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП, тобто порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

07 березня 2019 року викладені факти та обставини суддею Шевченківського районного суду м. Львова були встановлені у судовому засіданні в ході адміністративного провадження вина відповідача була встановлена та він за вчинене ДТП був притягнутий до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1188 ЦК України встановлено, що шкода, заподіяна при взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується особою, з вини якої шкода була заподіяна.

Розмір матеріального збитку, заподіяного транспортному засобу визначається на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 року за № 142/5/2092 (далі - Методика). Згідно абз. 2 п. 8.2. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля та величини ВТВ (втрати товарної вартості).

Вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових підтверджено висновком експертного дослідження № 1610 Незалежна експертиза «Дикий та партнери» від 01 квітня 2019 року (копія додається) і складає 45 377,79 грн. Величина ВТВ, яку визначено на підставі вказаного висновку експертного дослідження становить 30621, 5 грн.

Отже, разом розмір матеріального збитку, заподіяного автомобілю позивача становить: 7 675,00 - вартість ремонтно-відновлювальних робіт; 11 680,74 - вартість необхідних для ремонту матеріалів; 56 643,55 - вартість складових, що підлягають заміні під час ремонту, що дорівнює 75 999,29 гривень.

Оскільки відповідальність відповідача згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/6702909 від 20 грудня 2018 року (копія додається) застраховано у АТ «СК «АХА Страхування», позивач ОСОБА_1 звернувся за відшкодуванням до АТ «СК «АХА Страхування».

Поліс укладений на умовах відшкодування шкоди, заподіяної майну третіх осіб в межах до 100 000 грн. включно (франшиза не передбачена).

На підставі заяви про страхове відшкодування АТ «СК «АХА Страхування» здійснили виплату без урахування коефіцієнту фізичного зносу, у розмірі 39982,29 гривень.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Разом з тим, з урахуванням права на отримання позивачем відшкодування, відповідач зобов`язаний відшкодувати всю суму збитку, тобто коефіцієнт фізичного зносу, що не будо сплачено АТ «СК «АХА Страхування».

Як вбачається з висновку експертного автотоварознавчого дослідження №1610 Незалежна експертиза «Дикий та партнери» від 01 квітня 2019 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Skoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 , на момент проведення дослідження становить 75 999,29 гривень.

07 березня 2019 року АТ «СК «АХА Страхування» здійснило виплату страхового відшкодування в сумі 39 982,29 гривень.

Таким чином, позивачу не відшкодовано 36 017 (75 999,29 грн. - 39 982,29 грн.) Зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

При цьому позивач просить суд врахувати той факт, що при визначенні розміру вартості матеріального збитку саме в сумі 75 999,29 грн. експерт врахував значення коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу про що послався в своєму висновку.

Крім того, позивач просить суд врахувати правову позицію Верховного суду, зокрема висновки викладені у постанові №754/1114/15-ц від 14 лютого 2018 року, згідно якої, якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі ст. 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (ст.ст.36, 37 закону № 1961-ІУ). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за ст. 1194 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 20 січня 2016 року № 6-2808цс15.

Відтак вказує, що відшкодуванню на його користь підлягають і витрати на оплату здійснення автотоварознавчого дослідження, що підтверджуються квитанцією №15 від 01 квітня 2019 року на суму 2 000 грн.

Крім того, внаслідок цього ДТП позивачу також заподіяно і моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням власності - автомобіля, та неможливості протягом тривалого часу користуватися автомобілем за його призначенням, порушенням його нормальних життєвих зв`язків. Також він був змушений неодноразово відвідувати авторинок та магазини у пошуку необхідних для ремонту запчастин, і внаслідок відсутності таких, замовляти їх у Польщі.

До того ж, відмова відповідача на пропозицію добровільно відшкодувати матеріальний збиток, призвела до необхідності додаткових витрат часу для захисту своїх інтересів. Позивач потрібен був час для поїздок в Шевченківський районний суд м. Львова, при тому, що його місце проживання знаходиться в м. Києві, звернення до оцінювача для визначення вартості поновлювальних робіт. До негативних наслідків також відносить непередбачені витрати на громадський транспорт та таксі. Близько трьох місяців він позбавлений можливості використовувати свій автомобіль, який також потрібен і в роботі, в результаті неправомірних дій відповідача. Розмір відшкодування моральної шкоди визначає у 3 000 гривень.

Статтею 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Таким чином, просить врахувати реальний розмір завданої йому шкоди, який становить 75 999, 29 гривень, за виключенням 39 982,29 гривень, які було сплачено АТ «СК «АХА Страхування», що підтверджується відповідними документами та зобов`язати сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що становить 36 017 грн. З врахуванням вищевикладеного, змушений звернутися до суду.

Позивач в судове засідання не з`явився, однак подав до суду клопотання, в якому підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить суд розглядати справу у його відсутності, а тому суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов заперечив, надіслав письмовий відзив, долучений до матеріалів справи та просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами наступне.

17.02.2019 року в м. Львів по вул. Зеленій, 284 мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Skoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням позивача ОСОБА_1 та транспортного засобу марки «Volkswagen Tiguan» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням відповідача ОСОБА_2 . Внаслідок вищевказаної ДТП транспортним засобам було завдано технічних пошкоджень та матеріальної шкоди.

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 07.03.2019 року, справа №466/1383/19, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 8-9).

За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно Висновку експертного дослідження незалежної авто експертизи «Дикий та партнери» №1610 від 01.04.2019 року, вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Skoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_2 складає -75999,29 грн. Матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «Skoda Octavia» д.н.з. НОМЕР_2 в результаті його пошкодження при ДТП складає 45377,79 грн. (а.с. 10-16).

Крім того, між ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» та ОСОБА_4 укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/6702609 від 20.12.2018 року, предметом якого були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом марки «Volkswagen Tiguan» д.н.з. НОМЕР_1 . У відповідності до умов даного Договору, ПрАТ «СК «АХА Страхування» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування. Згідно вказаного полісу, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 100000,00 грн. (а.с.28).

Так, за заявою потерпілої особи ОСОБА_1 , ПрАТ «СК «АХА Страхування» 07.03.2019р. виплатило суму страхового відшкодування у розмірі - 39982,29 грн., що підтверджується заявою про страхове відшкодування (а.с. 29-30).

Проте, позивач вказує, що з врахуванням права на отримання ним відшкодування, відповідач зобов`язаний відшкодувати всю суму збитку, тобто коефіцієнт фізичного зносу, що не будо сплачено АТ «СК «АХА Страхування». Таким чином, позивач зазначає, що йому не відшкодовано 36017 (75 999,29 грн. - 39982,29 грн.), а тому вважає, що зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно з Законом України від 01.07.2004 р. «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст. 3 вказаного вище Закону, - обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

За змістом статті 979 ЦК України, статті 16 Закону України "Про страхування", - за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», - у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», - страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з роз`ясненнями викладеними в Постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 за змістом "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Страховий ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, як вказано в полісі, становить 100000,00 грн. Розмір шкоди, як вказує позивач, був завданий в розмірі 75999,29 грн., тобто в межах ліміту відповідальності.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату в строк, встановлений договором.

Згідно із частиною першою статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до пункту 35.1 статті 35 "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 14 цього Закону, - Моторному (транспортному) страховому бюро України (далі - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», - страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

В той же час, відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

04.07.2018 за результатами розгляду справи№755/18006/15-ц Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову, в якій містяться висновки, щодо правильного застосування норм права при стягненні матеріальної шкоди з особи, яка застрахувала свою відповідальність. Зокрема, Верховний Суд наголошує, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Вищевказана позиція була висвітлена також і в постановах Верховного Суду України від 21.11.2018 у справі № 757/646/16-ц та від 31.10.2018 у справі № 342/134/16-ц.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, оскільки судом встановлено, що відповідач уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за яким страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, і матеріали справи не містять доказів того, що існували підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), і розмір завданої шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, не підлягають до задоволення, як такі, що заявлені до неналежного відповідача та, які суперечать меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відтак, на думку суду, у позовній вимозі щодо стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 3000 грн., слід відмовити за безпідставністю, оскільки суду не представлено жодних доказів на підтвердження такої.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним і недоведеним, а тому у його задоволенні слід відмовити повністю.

Відповідно до ч.1 та п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України , судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки, суд відмовляє в задоволенні позову, судові витрати у справі залишаються на рахунку позивача.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, оскільки позивачами не надано суду належних доказів на підтвердження свої вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є безпідставними та не підлягають до задоволення. В матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували даний висновок суду.

Керуючись ст.ст.13,76,81-83,89,95,223,263-265,268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи АТ «СК АХА Страхування» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення апеляційної скарги.

Повний текст судового рішення виготовлено 27 листопада 2019 року.

Суддя О. І. Ковальчук