Постанова

Іменем України

30 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 503/361/16-ц

провадження № 61-34416св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач: Комунальний заклад «Івашківський навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад Кодимської районної ради Одеської області»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Одеської області від 14 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Сватаненка В. І., Артеменка І. А., Черевка П. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Комунального закладу «Івашківський навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад Кодимської районної ради Одеської області» (далі - КЗ «Івашківський НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад Кодимської районної ради Одеської області») про визнання звільнення з роботи незаконним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування завданої незаконним звільненням моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що вона з квітня 1999 року працювала технічним працівником в КЗ «Івашківський НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад Кодимської районної ради Одеської області». Після виходу на роботу у жовтні 2015 року позивач дізналась, що наказом директора школи КЗ «Івашківський НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад Кодимської районної ради Одеської області» від 04 червня 2014 року № 39-к її було звільнено з роботи за власним бажанням.

Крім того, позивач зазначила, що заяви про звільнення з роботи вона не писала, більше того, після закінчення лікарняного позивач наполягала на продовженні роботи на попередній посаді. Після звільнення відповідач не видав позивачу трудову книжку та не ознайомив її з наказом про звільнення.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила визнати звільнення з роботи незаконним, поновити її на посаді технічного працівника КЗ «Івашківський НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад Кодимської районної ради Одеської області», стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 27 909 грн та 10 000 грн на відшкодування завданої незаконним звільнення моральної шкоди, а також витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 23 червня 2016 року у складі судді Сопільняка О. М. позов ОСОБА_1 частково задоволено.

Визнано незаконним звільнення ОСОБА_1 відповідно до наказу директора КЗ «Івашківський НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад Кодимської районної ради Одеської області» від 04 червня 2014 року № 39-к з посади технічного працівника вказаного навчального закладу.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді технічного працівника КЗ «Івашківський НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад Кодимської районної ради Одеської області» з дня звільнення.

Стягнуто з КЗ «Івашківський НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад Кодимської районної ради Одеської області» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 04 червня 2014 року по 23 червня 2016 року в порядку та розмірі, визначеному Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Стягнуто з КЗ «Івашківський НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад Кодимської районної ради Одеської області» на користь ОСОБА_1 3 000 грн на відшкодування завданої моральної шкоди. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що із заявою про звільнення з роботи за власним бажанням позивач до адміністрації школи не зверталась, із наказом про звільнення не була ознайомлена, трудову книжку не отримала, а тому передбачений статтею 233 КЗпП України строк звернення до суду не пропущений.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 14 грудня 2016 року апеляційну скаргу КЗ «Івашківський НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад Кодимської районної ради Одеської області» задоволено.

Рішення Кодимського районного суду Одеської області від 23 червня 2016 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що відповідно до вимог частини першої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - у місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Позивач належним чином не надала доказів поважності причин пропуску встановленого законом місячного строку на звернення до суду із цим позовом та не довела суду належними та допустимими доказами підстав для задоволення її вимог щодо порушення трудових прав.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 26 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв у межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»,

за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку

за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

04 червня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що її звільнено без додержання процедури, передбаченої трудовим законодавством, оскільки із заявою про звільнення з роботи за власним бажанням вона до відповідача не зверталась, із наказом про звільнення не була ознайомлена, трудову книжку не отримала.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Наказом директора КЗ «Івашківський НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад Кодимської районної ради Одеської області» від 01 квітня 1999 року № 15 ОСОБА_1 прийнята на посаду технічного працівника вказаного навчального закладу.

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 отримала побутову травму та з 15 жовтня 2013 року перебувала на лікарняному.

У зв`язку із хворобою ОСОБА_1 , медичним закладом на її ім`я видавалися листки непрацездатності: з 15 по 16 жовтня 2013 року; з 16 жовтня по 04 листопада 2013 року; з 15 грудня 2013 року по 18 січня 2014 року; з 19 січня по 02 лютого 2014 року; з 03 лютого по 07 лютого 2014 року; з 12 березня по 22 березня 2014 року; з 28 травня по 07 червня 2014 року (а.с. 8, 10, 11, 12, 13)

Після 08 червня 2014 року ОСОБА_1 листки непрацездатності не видавались.

Рішенням МСЕК від 04 червня 2014 року ОСОБА_1 встановлена інвалідність третьої групи строком до 03 червня 2015 року (а.с. 4)

Наказом директора КЗ «Івашківський НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад Кодимської районної ради Одеської області» від 04 червня 2014 року № 39-к позивача звільнено із зазначеної посади за власним бажанням у зв`язку зі станом здоров`я (запис у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , порядковий номер запису № 7) (а.с.17)

06 червня 2014 року позивач написала заяву про звільнення з посади техпрацівника у зв`язку з переходом на пенсію по інвалідності, запис у книзі наказів КЗ «Івашківський НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад Кодимської районної ради Одеської області» від 04 червня 2014 року за № 39-к про звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням у зв`язку зі станом здоров`я ( а.с. 16, 36, 50-52).

Відповідно до заяви від 06 червня 2014 року ОСОБА_1 просила директора КЗ «Івашківський НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад Кодимської районної ради Одеської області» звільнити з посади техпрацівника у зв`язку з переходом на пенсію по інвалідності (а.с. 16, 36).

Відповідно до книги наказів КЗ «Івашківський НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад Кодимської районної ради Одеської області» 04 червня 2014 року директором установи прийнято наказ № 39-к про звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням у зв`язку зі станом здоров`я (а.с. 50-52)

З червня 2014 року позивач на роботу не виходила, листків непрацездатності не подавала, а трудову книжку в адміністрації навчального закладу отримав її чоловік.

03 червня 2015 року рішенням МСЕК ОСОБА_1 повторно призначена інвалідність третьої групи строком до 01 червня 2016 року (а.с. 9 - зворот, 38).

05 жовтня 2015 року позивач звернулась до директора КЗ «Івашківський НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад Кодимської районної ради Одеської області» із заявою-повідомленням, що вона виходить на роботу на свою посаду техпрацівника, однак у поновленні на посаді техпрацівника їй було відмовлено ( а.с. 11).

До суду із позовом про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 звернулася 02 березня 2016 року.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення в повній мірі не відповідає.

Згідно зі статтею 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, встановлені статтями 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений статтею 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Так, перебіг строку звернення до суду починається у разі: вирішення трудового спору - з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (тримісячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня вручення копії наказу про звільнення (місячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня видачі трудової книжки (місячний строк звернення до суду).

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 березня 2016 року у справі № 6-2426цс15.

Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Поважність причин пропуску строку - це обставини, які свідчать про те, що працівник не ставився зневажливо до питання про захист своїх трудових прав.

Поважними причинами пропущення строку звернення до суду за вирішенням трудового спору визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами щодо неможливості такого звернення.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 30 листопада 2006 року в справі «Красношапка проти України» вказано, що робітник, який вважає себе незаконно звільненим роботодавцем, має значний особистий інтерес у отриманні судового рішення щодо правомірності такої міри.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні указаних фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів (ст. 179 ЦПК України).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно з наказом директора КЗ «Івашківський НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дошкільного навчального закладу Кодимської районної ради Одеської області» від 04 червня 2014 року № 39-к ОСОБА_1 звільнено із зазначеної посади за власним бажанням у зв`язку зі станом здоров`я.

02 березня 2016 року позивач звернулась до суду з позовом про визнання звільнення з роботи незаконним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування завданої незаконним звільненням моральної шкоди.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що позов є необґрунтованим, позивач не надала доказів поважності причин пропуску встановлених законом місячного строку на звернення до суду із даним позовом.

Разом з тим суд апеляційної інстанції не перевірив, чи писала ОСОБА_1 заяву про звільнення за власним бажанням до видачі наказу від 04 червня 2014 року № 39-к.

Суд не вказав, з якого часу почався перебіг строку позовної давності, та не встановив, коли позивачу був вручений наказ про звільнення або видана трудова книжка, чи надавала вона згоду на отримання трудової книжки поштою, що свідчить про неправильне застосування статті 233 КЗпП України.

Таким чином, апеляційний суд у порушення вимог статей 263-265, 382 ЦПК України не забезпечив повний та всебічний розгляд справи, зазначених обставин та вимог закону не врахував, не встановив усіх обставин, необхідних для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, збирати нові докази та давати їм оцінку, розгляд справи апеляційним судом проведено не повно, то справу необхідно передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 14 грудня 2016 року скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк