Постанова

Іменем України

30 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 344/2289/16-ц

провадження № 61-20125св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Олійник А. С. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач -ОСОБА_1 ,

відповідач -ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору- Відділ державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 березня 2017 року у складі колегії суддів: Мелінишин Г. П., Беркій О.Ю., Пнівчук О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь 59 372,99 грн інфляційних втрат, три проценти річних від простроченої суми за період з листопада 2010 року до січня 2016 року в розмірі 12 403,93 грн, а всього 71 776,92 грн.

Позов обгрунтований тим, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 15 жовтня 2010 року з відповідача на її користь стягнуто 80 017,50 грн грошової компенсації частки у спільній сумісній власності подружжя - квартирі АДРЕСА_1 .

Це рішення набрало законної сили 26 жовтня 2010 року, відповідно із цього часу у ОСОБА_2 перед нею виникло грошове зобов`язання зі сплати цих коштів.

Враховуючи, що протягом п`яти років останній не виконав рішення суду, тому відповідно до статті 625 ЦПК України боржник має нести відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 31 січня 2017 року позов задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_2 за невиконання грошового зобов`язання на користь ОСОБА_1 59 372,99 грн - інфляційних втрат та 12 403,93 грн - три проценти річних від простроченої суми, а всього 71 776,92 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки наслідком прострочення виконання грошового зобов`язання є застосування до спірних правовідносин статті 625 ЦК України.

Суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь ОСОБА_1 71 776,92 грн за період з листопада 2010 року до грудня 2015 року.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Івано-Франківського міського суду від 31 січня 2017 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у позові.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у позові, виходив з того, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з виконанням судового рішення про стягнення компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно подружжя, тому до них не можуть застосовуватися положення статті 625 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 березня 2017 року, просила скасувати рішення апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Рух справи в суді касаційної інстанції

06 квітня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за вказаною касаційною скаргою й витребувано справу.

17 травня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення на касаційну скаргу.

У травні 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з розпорядженням від 07 червня 2019 року № 634/0/226-19 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи», відповідно до пунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року №7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» справу відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями призначено судді - доповідачеві Олійник А. С.

Ухвалою Верховного Суду від 23 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Рішенням суду з відповідача на користь позивача стягнуто грошову компенсацію і таке зобов`язання зводиться до сплати грошей, отже, є грошовим зобов`язанням.

Доводи інших учасників справи

У запереченні на касаційну скаргу ОСОБА_2 просить касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін. Вважає, що рішення суду апеляційної інстанції постановлено з додержанням норм матеріального права та з урахуванням судової практики.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, заперечення на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 15 жовтня 2010 року припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та визнано за відповідачем право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Відповідно зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 80 017,50 грн грошової компенсації її частки у спільній власності.

Це рішення звернуто до примусового виконання.

26 січня 2011 року головним державним виконавцем Івано-Франківського міського управління юстиції Судаком М. М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-1542 від 30 грудня 2010 року, виданого Івано-Франківським міським судом на підставі вказаного рішення суду.

Виконавче провадження щодо виконання рішення суду від 15 жовтня 2010 року закінчено 13 квітня 2016 року.

Суд першої інстанції встановив, що на погашення заборгованості за виконавчим листом №2-1542 від 30 грудня 2010 року була сплачена сума в розмірі 78 017,50 грн згідно з платіжним дорученням № 826 від 29 березня 2016 року.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду (частина п`ята статті 11 ЦК України).

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року, провадження № 14-16цс18 (справа № 686/21962/15-ц).

Висновок суду апеляційної інстанції, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з виконанням судового рішення, тому до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України), не відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду щодо тлумачення норми матеріального права.

З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.

Доводи касаційної скарги є обгрунтованими, спростовують висновок суду апеляційної інстанції щодо тлумачення частини другої статті 625 ЦК України.

З огляду на викладене, Верховний Суд вважає, що рішення Івано-Франківського міського суду від 31 січня 2017 року є правильним по суті, суд правильно застосував норму матеріального права - статтю 625 ЦК України до спірних правовідносин, а тому рішення рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 березня 2017 року підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції - залишенню в силі.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 413 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом було скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги, скасування рішення апеляційного суду та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Щодо судових витрат

Відповідно до статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, то зі ОСОБА_2 на її користь підлягає стягненню судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 862,00 грн.

Керуючись статтями 141, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 березня 2017 рокускасувати, рішення Івано-Франківського міського суду від 31 січня 2017 року залишити в силі.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 862 (вісімсот шістьдесят дві) грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий А. С. Олійник

Судді: І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко