Справа № 242/4403/18
Провадження 2/242/283/19
22 лютого 2019 року м. Селидове
Селидівський міський суду Донецької області в складі: головуючого судді Владимирської І.М., при секретарі Сафроновій К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку заочного спрощеного позовного провадження в місті Селидове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Військово-цивільна адміністрація м.Авдіївка Донецької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власницею квартири за адресою: АДРЕСА_1. У вказаній квартирі зареєстрований ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який з квітня 2015 року не проживає в зазначеній квартирі, місце перебування його невідоме. Відповідач не користується жилим приміщенням, комунальні платежі не сплачує. У зв'язку з чим, позивач просить визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,(паспорт НОМЕР_1, виданий Авдіївським МВ ГУМВС України у Донецькій області, 30.12.2005 року, таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_1.
Ухвалою суду від 27.08.2018 року відкрито провадження по справі та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного провадження.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, проти винесення заочного рішення у справі не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце слухання справи. Згідно ст.ст. 223, 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідачів з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження.
Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутність, проти позову не заперечує.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_3 показав, що він знає позивача ОСОБА_1 як дружину його знайомого ОСОБА_4. Він з 2015 року по 2017 року проживав у квартирі тещі за адресою: АДРЕСА_1, потім теща подарувала квартиру ОСОБА_1 ОСОБА_2 зареєстрований у зазначеній квартирі, але ніколи в ній не проживав, речей його в квартирі немає, він жодного разу в квартиру не приходив.
Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що вона проживає по-сусідству з ОСОБА_1 Позивач проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_1. Вона знає, що в квартирі зареєстрований ОСОБА_2, якого вона жодного разу не бачила, в квартирі він не проживає.
Суд, заслухавши пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює данні правовідносини, приходить до переконання, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.
Позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується договором дарування від 13.07.2017 року, посвідченим приватним нотаріусом Авдіївського міського нотаріального округу Донецької області, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
Згідно довідки № 06-30-д/6051, виданої реєстратором - головним спеціалістом відділу реєстрації ВЦА м.Авдіївка, ОСОБА_2, 1988 року народження зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.
Згідно довідки № 07-29д/3465, виданої головним спеціалістом відділу реєстрації ВЦА м.Авдіївка, ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1, за вказаною адресою зареєстрований ОСОБА_2
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та її представник зверталися до Відділу реєстрації ВЦА м.Авдіївка із заявами про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2, але їм було відмовлено.
З акту від 27.11.2018 року вбачається, що в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 проживають без співмешканців ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 19 червня 2017 року по теперішній час.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 391 ЦК України передбачено, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
Статтями 47, 48 Конституції України закріплено право громадян на житло, як найважливішою ланкою соціально-економічного права.
Частиною 1 статті 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Частиною першою ст.156 Житлового кодексу УРСР передбачено, що члени сім'ї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу УРСР до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме дружина наймача, їх діти і батьки; членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про користування цим приміщенням.
Приписами ст. 317 ЦК України унормовано, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст.72 ЖК визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни проводиться в судовому порядку.
Проаналізувавши надані докази, суд приходить до переконання, що відповідач ОСОБА_2 не мешкає в житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, це відповідно до ст. 405 ч. 2 ЦК України є підставою для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В судове засідання не надано доказів, які б свідчили про те, що причини відсутності відповідача у спірному приміщенні понад один рік є поважними. Суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням підлягають задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 16, 317, 319, 391, 405 ЦК України, ст..72 ЖК України, ст. ст. 12, 13, 81, 258, 259, 265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1(місце проживання: АДРЕСА_2) до ОСОБА_2(місце реєстрації: АДРЕСА_1), третя особа: Військово-цивільна адміністрація м.Авдіївка Донецької області(місцезнаходження: Донецька область, м.Авдіївка, вул.Молодіжна, б.5) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Селидівський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а після початку її функціонування, безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя