Номер провадження: 22-ц/813/4922/19
Номер справи місцевого суду: 509/4538/18
Головуючий у першій інстанції Бочаров А.І.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Дрішлюка А.І., Громіка Р.Д.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 лютого 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину,-

ВСТАНОВИВ:

02.10.2018 року ОСОБА_2 звернулась до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 жовтня 2006 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу позивач з дитиною проживає в будинку своєї матері в смт.Овідіополь, а дитина протягом 12 років знаходиться на повному утриманні та матеріальному забезпеченні позивача. Відповідач проживає в м АДРЕСА_1 Полтавської області, не цікавиться долею дитини та станом її здоров`я. Дитина зростає без батьківської турботи та поза батьківською увагою.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 12.11.2012 року у цивільній справі № 1521/4682/12 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісячно, але не менш, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.10.2012 року до повноліття дитини та додаткові витрати на дитину в розмірі 100 грн. щомісячно, починаючи з 02.10.2012 року до повноліття дитини.

На час звернення позивача до суду дитині виповнилось 16 років; В даний час вона є ученицею 11-«Г» класу Овідіопольського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів гімназія».

У зв`язку з інфляцією та зростанням цін за період з 2012 року по теперішній час додаткові витрати на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою тощо) значно зросли, а тому додаткові витрати на дитину в розмірі 100 грн. щомісячно, стягнуті з батька згідно з рішенням суду від 12.11.2012 року, лише незначною мірою покривають фактичні додаткові витрати на дитину.

Позивачем надано суду розрахунки понесених нею додаткових витрат на дитину, а також зазначено докази, що підтверджують вказані нею обставини.

Посилаючись на вищезазначені обставини та норми ст.ст.141, 180, 185 Сімейного кодексу України, ст.8 Закону України від 26.04.2001р. №2402-III «Про охорону дитинства», ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20.11.1989р. (ратифікована Постановою ВР України від 27.02.1991р. №789-XII) (далі Конвенція про права дитини), позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на дитину

- у розмірі 2 685,93 грн. щомісячно - для оплати лікування, оздоровлення та навчання дитини, на час до досягнення дитиною повноліття, а саме, до 20.12.2019 року;

- після фактичного понесення додаткових витрат в період з 01.01.2018 року по 01.08.2018 року, у розмірі 1 966,33 грн. (на лікування) та 1 403,35 грн. (на навчання).

Крім того, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені останньою витрати на правничу допомогу адвоката.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 лютого 2019 року позов задоволено в повному обсязі.

Постановлено стягувати щомісячно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_3 ) додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце реєстрації АДРЕСА_3 ) в розмірі 2 685 (дві тисячі шістсот вісімдесят п`ять) гривень 93 копійок для оплати лікування, оздоровлення та навчання дитини, до досягнення нею повноліття, а саме, до 20.12.2019 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_3 ) додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце реєстрації АДРЕСА_3 ) після їх фактичного понесення разово в період з 01.01.2018 року по 01.08.2018 року в розмірі 1 966 (одна тисяча дев`ятсот шістдесят шість) гривень 33 копійок (на лікування) та 1 403 (одна тисяча чотириста три) гривень 35 копійок (на навчання).

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_3 ) судові витрати, а саме витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 22 917 (двадцять дві тисячі дев`ятсот сімнадцять) гривень 50 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_2 ) судовий збір на користь держави в сумі 768,40 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням судуОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 лютого 2019 року та ухвалити нове про стягнення додаткових витрат на дочку в розумних розмірах.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 жовтня 2006 року шлюб між позивачем та відповідачем було.

Починаючи з 25.05.2010 року після розірвання шлюбу позивач з дитиною проживає в будинку своєї матері в смт.Овідіополь, а дитина знаходиться на повному утриманні та матеріальному забезпеченні позивача.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 12 листопада 2012 року у цивільній справі № 1521/4682/12 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.10.2012 року до повноліття дитини та додаткові витрати на дитину в розмірі 100 грн. щомісячно, починаючи з 02.10.2012 року до повноліття дитини.

Разом з тим, з моменту набрання законної сили рішенням суду від 12.11.2012 року у цивільній справі №1521/4682/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача додаткових витрат на дитину в розмірі 100 грн. минуло більше шести років.

На час ухвалення судом цього рішення дитині виповнилось 17 років, вона є ученицею 11-«Г» класу Овідіопольського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів гімназія».

Судом враховано, що відповідно до ст.12 Закону України від 22.12.2011р. №4282-VI «Про державний бюджет України на 2012 рік» розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років складав з 01.12.2012 року 1 197 грн.

Починаючи з 08.07.2017 року, з часу набуття чинності Закону України №2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» мінімальний розмір аліментів на одну дитину збільшився з 30% до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (згідно з новою редакцією ч.2 ст.182 СК України).

Статтею 7 Закону України від 23.11.2018р. № 2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум з 1 січня 2019 року з 01 січня 2019р. по 30 червня 2019р. для дітей віком від 6 до 18 років в розрахунку на місяць у розмірі 2 027 грн.

З урахуванням вищенаведеного, суд обґрунтовано погодився з аргументами позивача про те, що у зв`язку з інфляцією та зростанням цін за період з 2012 року до 2019 року додаткові витрати на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою тощо), значно зросли.

За вказаних обставин основний тягар щодо відшкодування додаткових витрат на дитину та її утримання фактично лягає на позивача, яка є матір`ю дитини. Разом з тим, розмір участі батька (відповідач у справі) у додаткових витратах на дитину є незначним, а додаткові витрати на дитину в розмірі 100 грн. щомісячно, стягнуті з батька згідно з рішенням суду від 12.11.2012 року, лише незначною мірою покривають фактичні додаткові витрати на дитину.

Позивач вказував, що батько дитини не бажає в добровільному порядку брати участь у додаткових витратах на дитину, що багаторазово перевищують розмір присудженої судом суми 100 грн. на місяць, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду з відповідним позовом до батька дитини про стягнення додаткових витрат на дитину.

Зібраними у справі доказами підтверджується та обставина, що у 2008 році лікарями Овідіопольської центральної районної лікарні дитині було встановлено діагноз «хронічний пієлонефрит, дисметаболічна нефропатія». Тому дитина потребує систематичного медикаментозного лікування, а також санаторно-курортного лікування в санаторіях нефрологічного профілю, що супроводжується необхідними витратами на медичне обстеження, придбання ліків та потребує коштів на придбання путівок в санаторії відповідного профілю.

Крім того, доказами, дослідженими у судовому засіданні, підтверджується та обставина, що 02.09.2016 року лікарями Одеської обласної дитячої клінічної лікарні дитині був встановлений діагноз «маляційна кіста правої потиличної частки, вегето-судинна дистонія, судинна недостатність в ВББ вертеброгенного ґенезу». Внаслідок цього, починаючи з вересня 2016 року по теперішній час дитина систематично проходить обстеження та лікування в Одеській обласній дитячій клінічній лікарні.

Згідно з призначенням лікарів Одеської обласної дитячої клінічної лікарні обстеження головного мозку дитини, стану судин та їх лікування потрібно проводити двічі на рік.

Діагностичні обстеження та заходи щодо лікування вказаних захворювань дитини потребують значних коштів. З вересня 2016 року по теперішній час дитині було проведено велику кількість платних медичних обстежень головного мозку (судин головного мозку). Крім того, лікарями було призначено велику кількість медичних препаратів, ліків, курсів вітамінотерапії, масажів тощо. За проведені діагностичні обстеження та лікування дитини позивачем одноособово, тобто без участі батька, було сплачено кошти у сумі 9 831,75 гривень, що підтверджується розрахунками, наведеними в п.2.1.1 розділу ІІ позовної заяви в Таблиці 1, що містить розрахунок коштів, які були витрачені на обстеження та лікування дитини в період з 02.09.2016 року до 01.05.2018 року.

Так, на лікування дитини у період з січня по липень 2018 року позивачем понесено додаткові витрати, фактична сума яких складає

- 1 471,20 грн. - за медичні обстеження дитини;

- 3 861,45 грн. - за придбання медичних препаратів за призначенням лікарів,

а усього на загальну суму 5 332,65 грн.

Разом з тим, за період з січня по липень 2018 року відповідачем було відшкодовано на лікування дитини згідно з рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 12.11.2012 року у цивільній справі № 1521/4682/12 додаткові витрати на дитину усього в розмірі 700грн., виходячи з розрахунку 7 (міс.) * 100 (грн.) = 700 (грн.).

Отже, стягнуті з батька згідно з рішенням суду від 12.11.2012 року додаткові витрати на дитину в розмірі 100 грн. щомісячно покривають лише незначну частину фактично понесених матір`ю додаткових витрат на дитину.

Позивач вказувала на те, що сума додаткових витрат на обстеження дитини та придбання для неї ліків, що підлягає стягненню з батька після їх фактичного понесення позивачем, складає

а) 5 332,65 (грн.) 2 = 2 666,32 (грн.) - сума додаткових витрат за період з січня 2018 року по липень 2018 року з розрахунку на кожного з двох батьків;

б) 2 666,32 (грн.) 700 (грн.) = 1 966,33 (грн.) - сума додаткових витрат на медичне обстеження та придбання ліків, які підлягають стягненню з батька дитини після їх фактичного понесення матір`ю.

Враховуючи те, що середня вартість разового обстеження дитини на рік, що фактично сплачена матір`ю дитини, складає 2 040,40 грн., та беручи до уваги те, що лікарі рекомендують проводити такі обстеження двічі на рік, то щорічна вартість обстеження дитини складає 4 080,80 грн., виходячи з розрахунку 2 040,40 (грн.) * 2 = 4 080,80 (грн.).

Середня вартість обстеження дитини на місяць складає 340,06 грн., виходячи з розрахунку 4 080,80 (грн.) 12 (міс.) = 340,06 (грн.).

Отже, середня вартість обстеження дитини на місяць, яку повинен сплачувати кожен з батьків, складає 170,03 грн., виходячи з розрахунку 340,06 (грн.) 2 = 170,03 (грн.).

Враховуючи те, що середня вартість медичних препаратів для одноразового лікування дитини складає 3 916,02 грн., а комплексне лікування дитини лікарі рекомендують проводити двічі на рік, то щорічна вартість ліків для дитини складає 7 832,04 грн., виходячи з розрахунку 3 916,02 (грн.) * 2 = 7 832,04 (грн.).

Звідси випливає, що середня вартість комплексного лікування дитини на місяць складає 652,67 грн., виходячи з розрахунку 7 832,04 (грн.) 12 (міс.) = 652,67 (грн.).

Цю суму повинні сплачувати обоє батьків.

Отже, середня вартість комплексного лікування дитини на місяць, яку повинен сплачувати кожен з батьків, складає 326,35 грн., виходячи з розрахунку 652,67 (грн.) 2 = 326,35 (грн.).

Таким чином, вартість комплексного лікування у дитини маляційної кісти правої потиличної частки, вегето-судинної дистонії, судинної недостатності в ВББ вертеброгенного генезу (медичного обстеження та медичних препаратів) на місяць, яку повинен щомісячно сплачувати кожен з батьків, складає 496,38 грн., виходячи з розрахунку 170,03 (грн.) + 326,35 (грн.) = 496,38 (грн.).

Крім того, для покращення стану здоров`я дочки лікарем було рекомендовано проведення курсу вітамінотерапії для дитини двічі на рік (весною та восени). Згідно наданого позивачем розрахунку, вартість курсу вітамінотерапії для дитини на місяць, яку повинен сплачувати кожен з батьків, складає 31,37 грн.

Для покращення стану судин та загального стану здоров`я дитини лікарями рекомендовано проведення курсу масажу - 1 раз в день протягом 10 днів (1 раз в квартал). Отже, лікарями рекомендовано проведення дитині масажу кількістю 40 сеансів щороку, виходячи з розрахунку

1 раз / день * 10 (днів) * 4 (квартали) = 40 (сеансів за рік).

Оскільки вартість одного сеансу масажу в смт.Овідіополь становить 100 грн., то вартість річного курсу масажу становить 4 000 грн., виходячи з розрахунку 40 (сеансів) * 100 (грн.) = 4 000 (грн.).

Отже, вартість курсу масажу на кожен місяць складає 333 грн., виходячи з розрахунку 4 000 (грн.) 12 (міс.) = 333 грн./міс.

Таким чином, вартість курсу масажу для дитини на місяць, що підлягає сплаті кожним з батьків, складає 166,50 грн., виходячи з розрахунку 333,00 (грн.) 2 = 166,50 (грн.).

У зв`язку з встановленим діагнозом «хронічний пієлонефрит, дисметаболічна нефропатія» дитина щорічно потребує санаторно-курортного лікування в санаторії нефрологічного профілю. Такий санаторій є в м.Трускавець, однак позивач не має достатніх коштів та фінансових можливостей, щоб придбати дитині путівку в санаторій, оскільки вартість лікування в зазначеному санаторії складає 500 грн. на день. Термін лікування - 24 дні. Таким чином, мінімальна вартість путівки для лікування в зазначеному санаторії складає 12 000 грн., виходячи з розрахунку 500 (грн.) * 24 (дні) = 12 000 (грн.).

Загальна вартість поїздки з смт.Овідіополь до санаторію в м.Трускавець та вартість поїздки в зворотному напрямку складає усього 1 172,00 грн.

Отже, вартість санаторно-курортного лікування дитини в зазначеному санаторії (м.Трускавець) разом з вартістю поїздки в санаторій складає усього 13 172,00 грн., виходячи з розрахунку 12 000,00 (грн.) + 1 172,00 (грн.) = 13 172,00 (грн.).

Середня вартість щомісячного санаторно-курортного лікування дитини складає 1 097,66 грн., виходячи з розрахунку 13 172,00 (грн.) 12 (міс.) = 1 097,66 (грн.).

Вартість курсу щомісячного санаторно-курортного лікування дитини, що підлягає сплаті кожним з батьків, складає 548,83 грн., виходячи з розрахунку 1 097,66 (грн.) 2 = 548,83 (грн.).

У судовому засіданні встановлено, що у 2017 році дитина брала участь в районному конкурсі захисті науково-дослідницьких робіт учнів членів Малої академії наук України (МАНУ) з історії України, де посіла перше місце. Крім того, дитина бере участь в учнівських олімпіадах, конкурсах з навчальних предметів, олімпіадах зі спеціальних дисциплін та конкурсах фахової майстерності, постійно бере участь в районних конкурсах художньої самодіяльності, а також в культурних заходах, що організовуються школою та районним будинком культури, що потребує значних витрат.

Усього за 2017 2018 р.р. за поїздки на конкурси, на придбання артистичного одягу та відповідних атрибутів позивач сплатила 5 700 грн. Крім того, згідно виконаного позивачем розрахунку (а.с.6 - І том), щомісячна вартість витрат, пов`язаних з участю дитини в культурних заходах, що проводились школою та районним будинком культури протягом січня липня 2018 року, складає 385,70 грн., виходячи з розрахунку 2 700 (грн.) 7 (міс.) = 385,70 грн.

Виходячи з цього, вартість витрат, пов`язаних з участю дитини в культурних заходах школи та районного будинку культури, які повинен сплачувати кожен з батьків, складає 192,85 грн., виходячи з розрахунку 385,70 (грн.) 2 = 192,85 (грн.).

Позивач зазначила, що в усіх випадках фінансування поїздок, виготовлення (пошиття) костюмів та покриття усіх витрат, пов`язаних з поїздками та участю дитини в олімпіадах, конкурсах, культурних заходах школи та районного будинку культури, забезпечувались тільки матір`ю дитини, тобто без участі її батька. Відповідачем не надано доказів, що свідчили б про його участь у відповідних витратах, пов`язаних з духовним розвитком дитини, хоча ч.2 ст.150 СК України зобов`язує обох батьків піклуватися про духовний та моральний розвиток дитини.

Судом встановлено, що у червні 2018 року дитина закінчила 10 клас Овідіопольського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів гімназія» та має бажання після закінчення 11 класу продовжити навчання у вищому навчальному закладі з метою отримання професії, що відповідає її здібностям, талантам та мрії.

Позивач вказує про те, що для підготовки до вступу до вищого навчального закладу дитині потрібно проходити підготовчі курси по основним предметам (дисциплінам). Між тим, вартість одного уроку занять з математики коштує у середньому 150 грн. Для отримання успішних результатів під час зовнішнього незалежного оцінювання знань необхідно підготувати у середньому близько 50 уроків по кожній із профілюючих дисциплін.

Отже, середня вартість підготовки дитини до вступу до вищого навчального закладу складає 30 000 грн. за рік, виходячи з розрахунку 4 (предмет.) * 50 (урок.) * 150 (грн.) = 30 000 (грн.).

Щомісячна вартість підготовки дитини до вступу до вищого навчального закладу складає 2 500 грн., виходячи з розрахунку 30 000 (грн.) 12 (міс.) = 2 500 (грн.).

Таким чином, вартість витрат, пов`язаних з підготовкою дитини до вступу до вищого навчального закладу, які повинен щомісячно відшкодувати кожен з батьків, складає 1 250,00 грн., виходячи з розрахунку 2 500 (грн.) 2 = 1 250,00 (грн.).

У судовому засіданні встановлено, що у червні 2018 року дитина брала участь в загально-університетському освітньому проекті «Літня школа 2018», який проводився Навчально-науковим інститутом неперервної освіти Київського Національного авіаційного університету, де загальна вартість навчання дитини складала 2 806,70 грн.

З урахуванням вищенаведеного, позивач виконала розрахунок додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами (хворобою дитини, її навчанням та розвитком здібностей), в яких батьки зобов`язані брати участь.

Суд погодився з наданим позивачем розрахунком, згідно з яким, виходячи з мінімальних потреб дитини, розмір додаткових витрат на дитину, що підлягає стягненню з відповідача, складає

1. Середня вартість медичного обстеження дитини на місяць 170,03 грн.

2. Середня вартість медичних препаратів для дитини на місяць 326,35 грн.

3. Середня вартість курсу вітамінотерапії для дитини на місяць 31,37 грн.

4. Середня вартість курсу масажу для дитини на місяць 166,50 грн.

5. Середня вартість санаторно-курортного лікування дитини на місяць 548,83 грн.

6. Вартість витрат, пов`язаних з участю дитини в культурних заходах школи та районного будинку культури, щомісячно 192,85 грн.

7. Вартість підготовчих курсів (50 уроків) з 4-х основних дисциплін загальноосвітньої школи для вступу до вищого навчального закладу, щомісячно 1 250,00 грн.

Таким чином, суд вважає, що загальний розмір щомісячних додаткових витрат, які слід стягувати з батька дитини, складає 2 685,93 грн., виходячи з розрахунку 170,03 +326,35 + 31,37 + 166,50 + 548,83 + 192,85 + 1 250,00 = 2 685,93 (грн.).

Крім того, як уже вказувалось вище, вартість витрат, пов`язаних з навчанням дитини в загально-університетському освітньому проекті «Літня школа 2018», який проводився Навчально-науковим інститутом неперервної освіти Київського Національного авіаційного університету, які підлягають стягненню з батька після їх фактичного понесення матір`ю дитини, складає 1 403,35 грн.

Суд дійшов висновку, що зазначений розмір додаткових витрат на дитину повністю обґрунтований розрахунком мінімальних щомісячних потреб дитини на медичне обстеження, амбулаторне лікування, санаторно-курортне лікування, участь в культурних заходах школи та районного будинку культури, заходах для підготовки дитини до вступу до вищого навчального закладу.

Частиною четвертою ст.263 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, при застосуванні статті 185 СК України до спірних правовідносин, що склалися між сторонами у даній справі, судом враховуються відповідні висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 10.05.2018р. у справі №2-1161/2011, де зазначено, зокрема, наступне

«…Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно…».

Враховуючи вимоги ч.2 ст.185 СК України та висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 10.05.2018р. у справі №2-1161/2011, суд під час ухвалення рішення бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище відповідача ОСОБА_1 , наявність у нього іншої неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка перебуває на його утриманні, інші обставини, що мають істотне значення. На думку суду, вищеперелічені обставини не можуть бути підставою для звільнення батька, який проживає окремо, від обов`язку брати участь у додаткових витратах на дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Правильним є висновок суду, що у даному спорі кожен з батьків повинен рівною мірою брати участь у додаткових витратах на дитину.

Підсумовуючи викладені обставини, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності правильним є висновок суду щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позовні вимоги ґрунтуються на приписах закону, та надані позивачем докази на підтвердження викладених в позовній заяві обставин, є належними, достовірними та допустимими.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив обставини у справі, надані докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, що їх регулює.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (див. рішення від 19 квітня 1994р. у справі «Ван де Харк проти Нідерландів» (Van de Hurk v. the Netherlands), серія А, №288, ст.20, п.61). Ступінь, в якому цей обов`язок вказувати причини застосовується, може варіюватися в залежності від характеру рішення. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України» (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), §58, рішення від 10 лютого 2010р., №4909/04) (див. також рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994р., серія A, №303-A, заява № 18390/91, п.29).

Пунктами 5, 6 ч.2 ст.356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі має бути зазначено в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо); нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Однак, всупереч положенням п.п.5, 6 ч.2 ст.356 ЦПК України, апеляційна скарга не містить доводів про те, у чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення суду від 08.02.2019р. Так, апеляційна скарга містить лише заперечення проти позовної заяви.

Посилання автора апеляційної скарги на упередженість судді, та на те, що позовна заява є надуманою та необґрунтованою; відповідач систематично надсилає дитині грошові перекази, в розмірі, що перевищують 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; витрати на лікування, оздоровлення та кавчання 17-річної дитини, позивач приховує свої доходи, судом першої інстанції не було прийнято до уваги скрутне матеріальне становище скаржника, судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права є такими, що не викликані особливими обставинами відповідно до ч.1 дт.185 СК України є необґрунтованими, оскільки не відповідають дійсним обставинам справи та спростовані дослідженими судом доказами, яким дана правильна правова оцінка.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Доводи апеляційної скарги не підтверджені жодними належними та допустимими доказами і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

Таким чином, висновок суду першої інстанції ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з матеріалами справи, у зв`язку із чим, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 375 , 381-384 ЦПК України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11.11.2019 року.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік