Ухвала

28 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 761/34525/13-ц

провадження № 61-20507ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Шиповича В. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року у цивільній справі за позовом комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (далі - КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті за комунальні послуги у розмірі 50 467,84 грн з урахуванням інфляційних нарахувань у розмірі 11 051,26 грн, 3% річних у розмірі 37 95,87 грн, а також просили стягнути судовий збір в розмірі 504,68 грн.

Справа переглядалась судами неодноразово.

Останньою постановою Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Шевченківського суду м. Києва від 30 вересня 2015 року скасовано, позов КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 17 750,73 грн, а також інфляційні втрати в розмірі 186,97 грн та 3 % річних в розмірі 982 грн, а всього 18 919,70 грн, в іншій частині позов залишено без задоволення. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

14 листопада 2019 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на Київського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати судове рішення в частині задоволених вимог та в цій частині направити справу на новий розгляд. В іншій частині оскаржувану постанову апеляційного суду залишити без змін.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно із пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом

на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Ціна позову у справі № 761/34525/13-ц становить 50 467,84 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на

01 січня 2019 року.

Розмір оспорюваної за касаційною скаргою суми становить 18 919,70 грн.

Таким чином справа № 761/34525/13-ц є малозначною в силу вимог закону

(пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України), незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої або апеляційної інстанції.

ОСОБА_1 посилалась на наявність підстав передбачених підпунктами а) та в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України для касаційного оскарження судових рішень у малозначній справі.

Зокрема вважала, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа становить значний суспільний інтерес, оскільки відкриття касаційного провадження у цій справі забезпечить дотримання принципу єдності судової практики, адже встановлення судами дійсного розміру заборгованості відповідачів у справах про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та необхідності перевірки відповідності заявленого розміру заборгованості встановленим тарифам. Крім того, ОСОБА_1 просила врахувати, що відкриття касаційного провадження у такій категорії справ є непоодинокими.

Судом не встановлено передбачених частиною третьою статті 389 ЦПК України підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначній справі № 761/34525/13-ц, у тому числі обставин які б свідчили про те, що касаційна скарга ОСОБА_1 стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та/або що справа має виняткове значення для відповідача чи становить значний суспільний інтерес.

Сама по собі незгода ОСОБА_1 із судовим рішенням апеляційного суду не є підставою для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункти 8, 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

ОСОБА_1 реалізувала своє право на апеляційний перегляд справи № 761/34525/13-ц.

Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Європейський суд з прав людини у Рішенні від 5 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v.Croatia), № 40160/12) вказав на обмеженість доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції», рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шамоян проти Вірменії» (Shamoyan v. Armenia).

Крім того Європейський суд з прав людини в Ухвалі щодо неприйнятності заяви № 26293/18 від 9 жовтня 2018 року у справі «Азюковська проти України» (Azyukovska v. Ukraine) зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які могли вимагати касаційного розгляду справи.

Отже касаційну скаргу ОСОБА_1 подано на судові рішення, ухвалені у малозначній справі; справа № 761/34525/13-ц була розглянута судами першої та апеляційної інстанцій, які мали повну юрисдикцію; наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України судом не встановлена, тому відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 09 жовтня

2019 року у цивільній справі № 761/34525/13-ц.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Шипович