ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 605/434/18Головуючий у 1-й інстанції Горуц Р.О.
Провадження № 22-ц/817/86/19 Суддя - доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Сташків Б. І., Щавурська Н. Б.,

за участю секретаря - Кантицька О.І.

та відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №605/434/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 15 листопада 2018 року, ухваленого суддею Горуцом Р.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

у серпні 2018 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 12 жовтня 2002 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Підгаєцького районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №20, а також стягнення судового збору.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначила, що від даного шлюбу у них є двоє дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Їхнє сімейне життя не склалося, оскільки відповідач не поважає її як жінку, між ними постійно виникають скандали з його вини, а також зловживає спиртними напоями і не допомагає сім'ї та дітям. Між ними втрачено довіру та взаєморозуміння, шлюб носить лише формальний характер, а також те, що сім'я розпалась з його вини і на примирення та збереження шлюбу вона категорично не згідна і бажає з ним розлучитися.

Рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 15 листопада 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу - задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який зареєстрований 12 жовтня 2002 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Підгаєцького районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №20.

Після розірвання шлюбу позивачці ОСОБА_2 її прізвище залишено без змін.

Судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок сплачений позивачем при подачі позову до суду, стягнуто із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, жительки АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення повністю з закриттям провадження у справі з підстав, передбачених ч.1 ст.257 та ч.5 ст.177 ЦПК України; у разі неможливості задовольнити пункт 1 апеляційної скарги, скасувати оскаржуване судове рішення повністю і ухвалити нове рішення, надавши сторонам 6-місячний строк на примирення; у разі неможливості задовольнити пункти 1 та 2 апеляційної скарги, просить доповнити резолютивну частину оскаржуваного рішення наступними словами: "Неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити проживати при відповідачу", витрати по справі покласти на позивача, посилаючись на те, що воно винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також загальноприйнятих норм міжнародного сімейного права, та не відповідає фактичним обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що в судовому засіданні він просив головуючого суддю надати їм термін на примирення, однак, судом було проігноровано дане клопотання. Також те, що в день винесення рішення суду, він у повній мірі не усвідомлював значення судового засідання та не міг витримати психологічного натиску дружини та судді, оскільки в цей час хворів легкою формою алкозалежності, проте, на даний час пройшов лікування від алкозалежності в медичному закладі. Суд першої інстанції ґрунтовно та об'єктивно не досліджував дійсних причин позову (отримання субсидії), а також не врахував питання пов'язані з вихованням їхніх двох малолітніх синів, тому суд повинен був зупинити провадження і призначити строк на примирення, оскільки це не суперечило б моральним засадам суспільства та відповідало б інтересам їхніх дітей та їхній сім'ї. Більше того, позивач вела переписку з державним працівником, адже, нею був пропущений 5-ти денний строк для усунення недоліків, а тому складається підозра в законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 354.

У відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.

Заслухавши пояснення відповідача, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги наявність малолітньої дитини, а також й те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, що має істотне значення, враховуючи інші обставини життя подружжя, прийшов до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_2 про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Колегія суддів, з даним висновком суду першої інстанції погоджується, оскільки він відповідає встановленим обставинам, зібраним по справі доказам, нормам матеріального та процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями ч.ч.3, 4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Згідно із ст.112 СК України визначено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Таким чином, з контексту вищевказаних правових норм випливає, що кожен із подружжя має право на розірвання шлюбу. Примушування до збереження шлюбу є порушенням права чоловіка, або дружини. Відповідно, шлюбні відносини формуються на вільному волевиявленню двох сторін.

З матеріалів справи вбачається, що 12 жовтня 2002 року був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, Серія НОМЕР_3, відповідний актовий запис №20, виданий відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Підгаєцького районного управління юстиції у Тернопільській області (а.с. 21).

Під час даного шлюбу у них народилися двоє синів: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження, Серія НОМЕР_4, актовий запис №2 (а.с. 8) та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження, Серія НОМЕР_5 актовий запис №6 (а.с. 9).

Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося, їх шлюб носить формальний характер, оскільки подружні відносини припинені, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, позивач в судовому засіданні ствердила, що примирення неможливе, а відповідач - заявив, що не бачить сенсу та шляхів для примирення.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача відносно того, що суд повинен був вжити заходи щодо примирення, проте цього не зробив, виходячи з такого.

Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

З аналізу ст.111 СК України вбачається, що закріплена у цій статті норма є диспозитивною, оскільки, суд буде вживати заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Тобто, у випадку виявлення обставин або фактів, під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення.

Також, диспозитивність норми підкреслюється і у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", в якій зазначається, що вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов'язком.

Крім цього, пункт 10 вказаної Постанови передбачає, що вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення.

Враховуючи те, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, примирення між сторонами неможливе, оскільки як і позивач, так і відповідач у судовому засіданні заявили, що не бачить сенсу та шляхів для примирення, тому суд прийшов до обґрунтованого висновку про недоцільність надання строку для примирення.

Також є надуманими доводи апеляційної скарги відносно того, що суд не врахував питання пов'язані з вихованням їхніх двох малолітніх синів, оскільки сторонами не заявлялося вимоги щодо виховання дітей.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 15 листопада 2018 року - залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах них понесених.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 15 листопада 2018 року - залишити без змін.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах них понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 14 січня 2019 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи