Провадження №22-ц/824/9781/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Таргоній Д.О., Приходька К.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 08 квітня 2019 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2018 року позивач ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» звернувся до суду із позовом про відшкодування шкоди. Свій позов мотивував тим, що 31 жовтня 2015 року на парковці біля терміналу «Д» аеропорту «Бориспіль» в Київській області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Ssang Yong», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля марки «AUDI А-6», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 . В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль марки «AUDI», який був застрахований за договором страхування позивачем.

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 22 січня 2016 року встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушень правил дорожнього руху водієм ОСОБА_1 . Власник пошкодженого транспортного засобу марки «AUDI А-6» звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування. Виконуючи свої зобов`язання, позивач ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» в межах страхового ліміту здійснив виплату страхового відшкодування на користь страхувальника в розмірі 99 478,83 грн.

На час пригоди цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 як власника автомобіля марки «Ssang Yong» була застрахована в СК «АХА Страхування» за договором обов`язкового страхування наземного транспорту, страхова сума (ліміт відповідальності) становив 50 000 грн., франшиза - 1 000 грн. СК «АХА Страхування» здійснила виплату страхової суми на користь позивача, однак лише в розмірі страхового ліміту з відрахуванням франшизи, що становило 49 000,00 грн. Таким чином різниця між фактичним розміром матеріальної шкоди та страховою виплатою, яка була виплачена позивачу, становить 50 478,83 грн., яку позивач і просив стягнути на його користь з відповідача.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 08 квітня 2019 року вищезазначений позов задоволений повністю. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, вважає, що постановлене рішення не необґрунтоване та незаконне, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню. Зазначає, що судом не повно встановлені обставини та не досліджені надані позивачем докази на підтвердження понесених збитків, а саме: звіт, наданий позивачем, неналежним чином досліджений і не може бути належним доказом, оскільки складений з порушенням вимог відповідної методики; перелік пошкоджень, визначених в протоколі огляду ТЗ, відрізняється від переліку пошкоджень, зафіксованих після ДТП, а тому судом невірно визначено розмір збитків завданих власнику. Крім того судом не була надана оцінка невідповідності розміру заподіяних збитків внаслідок ДТП. Судом не звернуто увагу на той факт, що оплата страхового відшкодування була проведена позивачем до дати визначення розміру матеріального збитку. За таких умов суд не повно та не об`єктивно розглянув справу, а його висновки не відповідають фактичним обставинам справи, відтак рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що наведеним вимогам оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції належним чином встановив як факт скоєння дорожньо-транспортної пригоди, так і наявність підстав для задоволення вимог страхової компанії про стягнення коштів із завдавача шкоди в порядку регресу. В той же час колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з ухваленим по справі рішенням в частині визначення розміру такого стягнення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Вимогами п.п. 1,2 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

З системного аналізу вищевказаних норм вбачається, що особа, яка завдала шкоди майну іншій особі мусить відшкодувати останній спричинену її діями шкоду, яка визначається у витратах, необхідних для приведення такого пошкодженого майна у стан, в якому воно перебувало до завдання шкоди.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивачем було заявлено вимогу про відшкодування всієї виплаченої страхувальнику суми на здійснення ремонтних робіт автомобіля у відповідності до умов укладеного між ними договору, в той час як завдавач шкоди має відшкодовувати лише дійсний розмір шкоди, який в такого роду випадках не обов`язково є тотожним вартості ремонту, оскільки має вираховуватися з врахуванням фізичного зносу автомобіля та його деталей, тобто відповідати розміру витрат на приведення авто саме у стан, який він мав до його пошкодження.

В матеріалах справи міститься Звіт №460 від 11.11.2015 року про оцінку розміру матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «AUDI А-6», державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди(а.с. 53-55). Відповідно до вказаного звіту визначений експертом матеріальний збиток складає 55 302,25 грн. При цьому такий експертний звіт було складено за замовленням саме позивача по справі. На нього ж посилався позивач й у своїй позовній заяві. За таких умов саме визначена відповідним експертом вартість реального збитку пошкодженого автомобіля й має складати межі матеріальної відповідальності відповідача за спричинену ним в результаті ДТП шкоду майну потерпілого. При цьому колегія суддів критично відноситься до посилань апелянта на неналежність такого висновку як доказу розміру завданої шкоди внаслідок ДТП.

Положеннями ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Заперечуючи проти розміру заявленої шкоди, відповідач тим не менш жодного належного та допустимого доказу на підтвердження такої своєї позиції не надав. За таких умов його позиція залишилася недоведеною та не може бути прийнята судом, що в свою чергу обумовлює відсутність підстав для критичного відношення до наданого позивачем звіту.

Не вбачає колегія суддів апеляційного суду таких підстав й з огляду на відмінності в кількості та якості ремонтних робіт в остаточній калькуляції в порівнянні з первинними документами, що складені на місці ДТП, оскільки фактично такі переліки пошкоджень та ремонтних робіт не протирічать один одному, відрізняючись в частині необхідності здійснення ремонту прихованих пошкоджень автомобіля, які детально на місці ДТП не описувалися. При цьому, знову ж таки, будь-яких доказів невідповідності заявлених таких робіт реальним обставинам апелянт до суду не представив. Не ставилося ним і питання про призначення по справі відповідної судової експертизи.

З урахуванням викладеного колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що саме визначена в експертному звіті сума реальних збитків - 55 302,35 грн. і є тим граничним розміром відповідальності, яка підлягає покладеню на відповідача. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 свою цивільну правову відповідальність застрахував в СК «АХА Страхування». Ліміт цивільної відповідальності склав 50 000,00 грн., франшиза - 1 000,00 грн. Вказані обставини були зазначені і самим позивачем в позовній заяві. За таких умов відповідач має відшкодовувати лише різницю між розміром спричиненої ним шкоди та розміром застрахованої відповідальності з врахуванням встановленої франшизи, що в даному випадку складає 6 302,25 грн. (55 302,35 грн. - (50 000,00 грн. - 1000,00 грн.)).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення серед іншого є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення по справі нового рішення про часткове задоволення заявлених позовних вимог.

Згідно положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки апеляційний суд прийшов до висновку про те, що позов підлягає до часткового задоволення, відповідач має сплатити позивачу частину сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених та відхилених позовних вимог, що в даному випадку складає 219,90 грн. В свою чергу позивач має сплатити відповідачу 2 313,15 грн. в якості частини судового збору за подачу апеляційної скарги. В кінцевому розрахунку в порядку розподілу судових витрат між сторонами по справі з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 093,25 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 08 квітня 2019 року скасувати, ухвалити по справі нове судове рішення. Позов приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкодизадовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» грошові кошти в розмірі 6 302 (шість тисяч триста дві) грн. 25 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2 093 (дві тисячі дев`яносто три) грн. 25 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Д.О. Таргоній

К.П. Приходько