Провадження № 22-ц/801/2394/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борисюк І. Е.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 рокуСправа № 127/18895/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача: Оніщука В.В.,

суддів: Копаничук С.Г., Медвецького С.К.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 вересня 2019 року, постановлене у складі судді Борисюк І.Е., в залі суду,

встановив:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання.

Позовна заява мотивована тим, що вона перебувала у шлюбі із ОСОБА_2 , у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка - ОСОБА_3 . Подружні стосунки між ними припинені. З 2018 року ОСОБА_3 навчається у Донецькому національному університеті ім. В. Стуса, на денній формі навчання, самостійного доходу вона не має і перебуває на її утриманні.

Позивач вказує, що відповідач підтримки на утримання дочки не надає, при цьому має постійний дохід, рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, аліменти нікому не сплачує і в шлюбі не перебуває, а тому може надавати матеріальну допомогу на утримання доньки - ОСОБА_3 в період її навчання.

На підставі наведеного, позивач просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 вересня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/5 частки від заробітку (доходу) ОСОБА_2 , щомісячно, починаючи з 09 липня 2019 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_3 є повнолітньою дочкою сторін по справі, яка продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, а відповідач у свою чергу спроможний надавати таку допомогу, тому з урахуванням обов`язку обох батьків по утриманню дитини, яка продовжує навчання, ОСОБА_2 зобов`язаний утримувати повнолітню дочку, при цьому аліменти визначено у розмірі 1/5 частки від заробітку (доходу) відповідача.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на неповне з?ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що судом першої інстанції було залишено поза увагою той факт, що донька ОСОБА_3 є інвалідом з дитинства, а також не було враховано матеріальний стан відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказав на те, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд правильно визначив характер спірних правовідносин та застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Апеляційна скарга на підставі ст.369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 7).

Відповідно до довідки Донецького національного університету ім. Василя Стуса № 263/6.6.0-44 від 18 червня 2019 року, ОСОБА_3 є студенткою першого курсу, спеціальності 061 Журналістика філологічного факультету, СО Бакалавр денної форми навчання за державним замовленням, період навчання з 01 вересня 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 8).

Згідно із довідкою № 64, виданою Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Чайка-Чехова» від 02 липня 2019 року, ОСОБА_1 проживає разом із донькою ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Згідно рішення ОЛКК № 326 від 06 липня 2017 року, ОСОБА_3 рекомендовано надати державну соціальну допомогу терміном до 18 років (до 19 червня 2019 року) (а.с. 10).

08 серпня 2017 року ОСОБА_3 . Департаментом соціальної політики Вінницької міської ради УСЗН видано посвідчення про призначення державної соціальної допомоги, посвідчення серії НОМЕР_2 (а.с. 11).

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжуються навчання і у зв`язку із чим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200, 201 СК України).

Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При цьому СК України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)».

Згідно статті 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192, 194-197 цього Кодексу.

Отже, для вирішення питання щодо стягнення аліментів суд має з`ясувати три складові: чи повнолітня дитина продовжує навчання, чи потребує вона матеріальної допомоги та чи може надавати таку матеріальну допомогу один з батьків, який не приймає участі в утриманні дитини.

Відповідно до ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В матеріалах справи наявні докази щодо матеріального становища відповідача, перебуванням на утриманні інших осіб та стану його здоров`я.

Суд апеляційної інстанції, з урахуванням матеріального становища відповідача, перебуванням на його утриманні малолітньої дочки та стану його здоров`я, виходячи з принципів закріплених в СК України, а саме принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства та беручи в основу інтереси дитини, погоджується з висновком суду першої інстанції, що аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/5 частки від заробітку (доходу) ОСОБА_2 , щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до закінчення дитиною навчання, але не більше ніж до досягнення дитиною 23 років будуть достатніми та будуть відповідати інтересам дитини для забезпечення належного рівня життя.

Посилання скаржника ОСОБА_1 на те, що їх донька є особою з інвалідністю, хворіє і потребує додаткових фінансових витрат на лікування, не заслуговують на увагу, оскільки вказані обставини не є підставою для збільшення розміру аліментів, тому як за своєю природою витрати пов`язані з хворобою дитини є додатковими витратами, до того ж наявність інвалідності може бути підставою для призначення державної соціальної допомоги.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не врахував матеріальний стан відповідача, а також не надав оцінці той факт, що їх донька є інвалідом з дитинства не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення скаржником норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

При вирішенні справи, суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ С.Г. Копаничук

/підпис/ С.К. Медвецький

Згідно із оригіналом:

Суддя-доповідач: В.В. Оніщук