ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4886/19 Справа № 204/371/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Дубіжанська Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Всеукраїнський Банк Розвитку до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

23 січня 2015 року ПАТ Всеукраїнський Банк Розвитку звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 12 березня 2013 року між ним та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №IKAPNAIG.110616.001, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 75960,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,50% річних строком до 11 березня 2018 року. В якості забезпечення зобов`язань позичальника за кредитним договором, 12 березня 2013 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №PX029031.110638.001, згідно якого поручитель зобов`язується відповідати перед позивачем за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, визначених кредитним договором. Відповідач порушила свої зобов`язання щодо повернення частини кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом. У зв`язку з вказаними порушеннями, станом на 17.06.2016 року утворилась заборгованість в розмірі 90765,41 грн., яка складається з поточної заборгованості по тілу кредиту у розмірі 33227,07 грн., простроченої заборгованості по тілу кредиту у розмірі 25841,12 грн., поточної заборгованості за процентами у розмірі 236,55 грн., простроченої заборгованості за процентами у розмірі 12057,34 грн., простроченої заборгованості по комісії у розмірі 2734,56 грн., пені у розмірі 15007,90 грн., штрафу у розмірі 1660,87 грн. Тому, уточнивши позовні вимоги, позивач просив стягнути на свою користь солідарно з відповідачів вказану заборгованість в загальному розмірі 90765,41 грн. (а.с.118 т.1).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2016 року, з врахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 12 червня 2017 року, позовні вимоги задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» суму поточної заборгованості по тілу кредиту у розмірі 33227,07 грн., простроченої заборгованості по тілу кредиту у розмірі 25841,12 грн., поточної заборгованості за процентами у розмірі 236,55 грн., простроченої заборгованості за процентами у розмірі 12057,34 грн., простроченої заборгованості по комісії у розмірі 2734,56 грн., суми пені у розмірі 15007,90 грн., суми штрафу у розмірі 1660,87 грн., а всього 90765,41 грн. Стягнуто з відповідачів на користь держави судовий збір в рівних частках у розмірі по 689,00 грн., з кожного (а.с. 147-148,160 т.1).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується, зокрема, рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» (а.с. 17 т. 2), письмовою розпискою представника ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ОСОБА_2 (а.с. 204, 205 т.1, 11 т. 2).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 12 березня 2013 року між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №IKAPNAIG.110616.001, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 75960,00 грн. для придбання автомобіля зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,50 % річних терміном користування до 11 березня 2018 року (а.с. 11-13 т.1).

За змістом п. 1.6. кредитного договору №IKAPNAIG.110616.001 від 13.03.2013 року, позичальник сплачує банку комісію за надання кредитних ресурсів у розмірі 0,30% від суми кредиту по договору, щомісяця в період сплати; сплата комісії здійснюється в гривні; розрахунок та нарахування здійснюється одноразово щомісяця в перший робочий день місяця за поточний місяць; комісія за місяць видачі кредиту не нараховується; розрахунок комісії здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму кредиту що зазначений у п.1.2.; при несплаті комісії у визначений строк вона вважається простроченою.

Відповідно до п. 6.2 зазначеного вище кредитного договору, банк має право нараховувати позичальнику штраф в розмірі 2,0 % відсотка від суми кредиту зазначеного в п. 1.2 цього договору у разі невиконання чи неналежного виконання позичальником п.п., 4.2.3, 4.2.5, 4.2.6, 4.2.10, 4.2.11 цього договору за кожний факт порушення.

Пунктом 6.3 кредитного договору №IKAPNAIG.110616.001 від 13.03.2013 року погоджено, що за порушення строків сплати процентів за користування кредитом та/або комісії банк нараховує позичальнику пеню в розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення.

Згідно п. 6.5 при порушенні позичальником строків платежів за кожним із грошових зобов`язань, передбачених даним договором більш ніж на 30 днів, що спричинило звернення банку в судові органи, позичальник виплачує банку штраф у розмірі 1% від суми позову.

У пункті 8.6 кредитного договору №IKAPNAIG.110616.001 від 13.03.2013 року зазначено, що сторони домовились, що строк позовної давності до вимог за дим договором (в тому числі щодо стягнення неустойки) становить 10 (десять) років.

Додатком №1 до вказаного вище кредитного договору погоджено Таблицю визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки (а.с. 14 т.1).

Також між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та ОСОБА_1 було погоджено Графік погашення кредиту, який є додатком №2 до кредитного договору №IKAPNAIG.110616.001 від 13.03.2013 року (а.с. 15 т.1).

ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» надав ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 75960,00 грн. на придбання автомобіля, що підтверджується копією меморіального ордеру №73292 від 12 березня 2013 року про перерахування вказаної суми ТОВ Глобал Автогруп, а також не заперечується позичальником, згідно змісту апеляційної скарги (а.с. 25 т.1).

Встановлено, що 12 березня 2013 року для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним вище кредитним договором, між ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №PX029031.110638.001, згідно якого поручитель зобов`язується відповідати перед позивачем за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені, та інших платежів, відшкодування збитків (а.с. 16 т.1).

Згідно п. 14 договору поруки №PX029031.110638.001 від 12.03.2013 року, порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань, за кредитним договором №IKAPNAIG.110616.001 від 13.03.2013 року банком нарахована заборгованість станом на 17.06.2016 року, яка становить 90765,41 грн. та складаєтьсяф з поточної заборгованості по тілу кредиту у розмірі 33227,07 грн., простроченої заборгованості по тілу кредиту у розмірі 25841,12 грн., поточної заборгованості за процентами у розмірі 236,55 грн., простроченої заборгованості за процентами у розмірі 12057,34 грн., простроченої заборгованості по комісії у розмірі 2734,56 грн., пені у розмірі 15007,90 грн. (відповідно до п. 6.3 кредитного договору), штрафу у розмірі 1660,87 грн. (за пунктом 6.5 кредитного договору) (а.с. 119-132 т.1).

Позивач направив письмову вимогу позичальнику від 24.06.2014 року №8175 та поручителю №8277 від 26.06.2014 року, в яких ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» змінив умови договору та вимагав дострокового повернення кредиту, сплати винагороди та відсотків за користування кредитом та виконання інших зобов`язань, передбачених кредитним договором в строк до 24 липня 2014 року (а.с. 19, 20 т.1).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Разом з тим, згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши факт укладення між позивачем та ОСОБА_1 кредитного договору та отримання останньою кредитних коштів; встановивши також забезпечення виконання вказаного кредитного договору порукою ОСОБА_3 , яким було погоджено обсяг зобов`язань поручителя в тому ж розмірі, що і боржника; приймаючи до уваги зміну банком дати остаточного повернення кредиту - до 24 липня 2014 року - шляхом направлення письмової вимоги позичальнику та поручителю; встановивши строк дії кредитного договору від 12.03.2013 року - до 24.07.2014 року, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для солідарного стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ Всеукраїнський Банк Розвитку заборгованості за кредитним договором №IKAPNAIG.110616.001 від 12 березня 2013 року в загальному розмірі 59666,81 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 59068,19 грн. (у відповідності до змісту позовної заяви), заборгованості за відсотками в розмірі 7,86 грн. за період з 12.03.2013 року (згідно змісту позовної заяви) по 23.07.2014 року (у звязку зі зміною банком строку дії кредитного договору) та штрафу в сумі 590,76 грн.

Розмір наведеної вище заборгованості підтверджується представленим банком розрахунком, який є арифметично правильним, викладений у зручній для дослідження табличній формі (а.с. 119-132 т.1).

Підстави для стягнення з відповідачів відсотків в розмірі 12286,03 грн., що нараховані за умовами кредитного договору за межами строку його дії - за період з 25.07.2014 року по 17.06.2016 року (згідно змісту позовних вимог) відсутні.

Колегія звертає увагу, що штраф підлягає стягненню за п. 6.5 кредитного договору, яким передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів за кожним із грошових зобов`язань, передбачених даним договором більш ніж на 30 днів, що спричинило звернення банку в судові органи, позичальник виплачує банку штраф у розмірі 1% від суми позову. Таким чином, один відсоток від задоволеної частини позовних вимог 59076,05 грн. (тіло кредиту 59068,19 грн. + відсотки 7,86 грн.) становить 590,76 грн.

У правовій позиції Верховного Суду України в справі №6-2003цс15 зазначено, що, цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Таким чином, відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Враховуючи вищевикладене, стягнення на користь банку штрафу в сумі 590,76 грн., колегія вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення на користь ПАТ Всеукраїнський Банк Розвитку пені у розмірі 15007,90 грн., оскільки пунктом 6.3 кредитного договору №IKAPNAIG.110616.001 від 13.03.2013 року передбачено, що вказана пеня стягується за порушення позичальником строків погашення кредиту. Отже, вищевказана пеня є несправедливим подвійним нарахуванням неустойки.

Крім того, за положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Кредитний договір №IKAPNAIG.110616.001 від 12 березня 2013 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ Всеукраїнський Банк Розвитку, є споживчим кредитом, тому на нього розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час укладення кредитного договору, встановлено, зокрема, що споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час укладення кредитного договору, нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Згідно ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши у кредитному договорі сплату щомісячної комісії за надання кредитних ресурсів у розмірі 0,30% від суми кредиту (пункт 1.6 кредитного договору №IKAPNAIG.110616.001 від 12 березня 2013 року),банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються споживачу, - колегія приходить до висновку про нікчемність вказаного пункту кредитного договору та відсутність підстав для стягнення з відповідачів на користь ПАТ Всеукраїнський Банк Розвиткузаборгованості по комісії у розмірі 2734,56 грн.

Відсутні підстави для визнання поруки припиненою, адже договором поруки погоджено, що порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором - 24.07.2014 року. З даним позовом до суду позивач звернувся 23 січня 2015 року, що підтверджується відбитком штемпелю поштового відділення на конверті (а.с. 29 т.1), тобто в межах п`ятирічного строку для припинення поруки, що визначена договором.

Необхідно також зауважити, що наявні в матеріалах справи на аркушах 17, 18 у томі 1 копії повідомлень ПАТ Всеукраїнський Банк Розвитку на адресу ОСОБА_1 не змінюють строку дії договору, оскільки у вказаних повідомленнях банк вимагав погашення боржником лише простроченої заборгованості.

Колегія звертає увагу, що відповідачі із заявою про застосування позовної давності щодо вимог банку про стягнення заборгованості, до ухваленням оскаржуваного судового рішення, до місцевого суду не звертались, що підтверджується письмовими матеріалами справи, тому суд апеляційної інстанції дані обставини не перевіряє.

Інші докази суду не надані, клопотань про витребування доказів судом, зокрема, про призначення судової експертизи, - сторонами та їх представниками не заявлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи, протоколом та звукозаписом судового засідання суду апеляційної інстанції.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, не надав належної оцінки представленим у справі доказам, тому рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2016 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

За положеннями ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, а також те, що позивача на час подачі позову було звільнено від сплати судового збору; з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 необхідно стягнути в дохід держави судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі по 298,34 грн., з кожного.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення місцевого суду з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства Всеукраїнський Банк Розвитку.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Всеукраїнський Банк Розвитку заборгованість за кредитним договором №IKAPNAIG.110616.001 від 12 березня 2013 року в загальному розмірі 59666 (п`ятдесят дев`ять тисяч шістсот шістдесят шість) грн. 81 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 59068,19 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 7,86 грн. та штрафу в сумі 590,76 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог Публічного акціонерного товариства Всеукраїнський Банк Розвитку до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі по 298 (двісті дев`яносто вісім) грн. 34 коп., з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді