Дата документу 28.11.2019 Справа № 330/2636/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №330/2636/18 Головуючий у 1 інстанції: Нестеренко Т.В.
Провадження № 22-ц/807/3063/19 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«28» листопада 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросіненергія Плюс» на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 18 червня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросіненергія Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення збитків,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2018 року ТОВ «Агросіненергія Плюс» звернулось до суду з позовом, який уточнив, до ОСОБА_1 про стягнення збитків.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що на підставі договору оренди, укладеного у жовтні 2007 року між товариством та ОСОБА_2 , спадкоємцем якої на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом є ОСОБА_3 , здійснює користування земельною ділянкою площею 10,8279, яка розташована на території Переможненської сільської ради, контур 141, для ведення товарного виробництва.

Пунктом 12.5 договору оренди передбачено, що у разі смерті фізичної особи - Орендаря, права за Договором оренди переходять до спадкоємців. Перехід права власності на орендовану земельну ділянку не є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Договір оренди пройшов реєстрацію у Якимівському районному відділі Запорізької регіональної філії ДП «Центр ДЗК при державному комітеті України по земельним ресурсам» та продовжував діяти у 2017 році.

З весни 2017 року користування земельною ділянкою почав здійснювати ОСОБА_1 , який провів посів насіння соняшнику.

Факт переходу права власності на земельну ділянку в порядку спадкування до ОСОБА_3 та користування ОСОБА_1 вказаною земельною ділянкою було встановлено рішенням Якимівського районного суду Запорізької області у цивільній справі № 330/1437/17 від 27.12.2017 року.

Відповідно до затвердженого плану у 2017 році товариство з урахуванням агротехнічних норм та правил на орендованій у ОСОБА_2 земельній ділянці планувало здійснити посів сої та отримати вражай на рівні 30 ц з га. Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_4 посів не здійснило, в наслідок чого товариству спричинені збитки у розмірі 173247,75 грн.

На підставі зазначеного просило стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Агросіненергія Плюс» збитки у розмірі 173 247,75 грн. та судові витрати.

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 18 червня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ТОВ «Агросіненергія Плюс» подало апеляційну скаргу, в якій зазначило, що відповідач без достатніх правових підстав використовував вказану земельну ділянку, товариством надано належні докази на підтвердження розміру збитків, згідно з позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 14 червня 20174 року у справі №3-463гс17 норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановлюють обов`язку підтвердити вимоги виключно розрахунками, зробленими відповідно до Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19.04.1993 року.

Просило скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що позивачем не дотримано вимог Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, розрахунок збитків є необґрунтованим, договір оренди, на який посилається позивач, розірвано, позивачем не надано доказів на підтвердження технічної та фінансової можливості здійснити посів сої на вказаній земельній ділянці, відповідно до рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 27 грудня 2017 року йому було відмовлено у визнанні права власності на врожай, вказаний врожай був отриманий позивачем.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 25 листопада 2019 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За приписами ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач належними доказами не підтвердив розмір збитків.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Матеріалами справи підтверджується, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_5 належала земельна ділянка площею 10,83 га, кадастровий номер :08:001:0003, яка розташована на території Переможненської сільської ради в контурі 141, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.27-29).

10.10.2007 року між ОСОБА_5 та ТОВ «Агросіненергія Плюс» укладено договір оренди вказаної земельної ділянки на строк десять років (а.с.3-4).

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 21 червня 2016 року №296 ОСОБА_3 є спадкоємцем вищезазначеної земельної ділянки після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.33).

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 27 грудня 2017 року у справі №330/1437/17 позов ОСОБА_1 до ТОВ «Агросінергія Плюс», ОСОБА_3 , ОСОБА_7 про визнання права власності на врожай задоволено частково. В частині визнання права власності на врожай, зібраний з земельної ділянки кадастровий номер земельної ділянки :08:001:003, яка за життя належала ОСОБА_5 , відмовлено, на підставі того, що зазначена земельна ділянка була орендована ТОВ «Агросінергія Плюс», а ОСОБА_1 користувався вказаною земельною ділянкою без наявності на це правових підстав у період з 2015 по 2017 роки, сплачував земельний податок за вказану земельну ділянку, обробляв зазначену земельну ділянку (а.с.30-32).

Ухвалою Якимівського районного суду Запорізької області від 18 червня 2018 року затверджено мирову угоду, укладену 18 червня 2018 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Агросіненергія Плюс» у цивільній справі №330/227/18 за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «Агросіненергія Плюс» про розірвання договору оренди землі та стягнення грошових коштів за користування земельною ділянкою, згідно з якою договір оренди земельної ділянки від 10 жовтня 2007 року достроково розірвано з дня набуття чинності ухвали суду про затвердження мирової угоди, тобто з 10 липня 2018 року (а.с.47-48).

Звертаючись до суду з цим позовом, ТОВ «Агросіненергія Плюс» посилалось на те, що з весни 2017 року вказана земельна ділянка використовувалась відповідачем без будь-якої правової підстави, що позбавило його як орендаря можливості отримати дохід (упущену вигоду) від використання земельних ділянок.

Відповідно до частин першої, третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною другою статті 22 ЦК України передбачено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з частиною четвертою статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Особа, яка вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які могли б бути реально отримані.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною другою статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Отже пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

Пунктом "ґ" ч.3 ст.152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відшкодування заподіяних збитків.

Відповідно до п. "д" ч. 1 ст.156 ЗК України, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

За приписами статей 2, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасиків справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Матеріали справи не містять та позивачем не надано ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції належних доказів на підтвердження того, що насіння сої в кількості 160 кг, добриво, паливо в кількості 60,88 л із розрахунку на 1 га, які зазначені в наданій калькуляції (а.с.7) дійсно були придбані ТОВ «Агросіненергія Плюс» у відповідній кількості для оброблення саме вищезазначеної земельної ділянки.

З видаткових накладних №2/1 від 10 березня 2017 року на придбання насіння сої, №4128 від 24 січня 2017 року, №4178 від 27 лютого 2017 року на придбання дизельного палива також не вбачається, що вищезазначений товар був придбаний ТОВ «Агросіненергія Плюс» для обробки вищезазначеної земельної ділянки (а.с.86,87).

Окрім того, ТОВ «Агросіненергія Плюс» не надано розрахункових документів, в розумінні вимог ст.ст.1,9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», положень ст.ст. 2, 3, 8 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», які б підтверджували саме факт оплати товару.

Також, позивач не довів, що він міг і повинен був отримати визначенні доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Окрім того, колегія суддів приймає до уваги те, що рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 27 грудня 2017 року у справі №330/1437/17 ОСОБА_1 відмовлено у визнанні за ним права власності на врожай, зібраний з земельної ділянки, кадастровий номер земельної ділянки :08:001:0003, що свідчить про понесення відповідачем негативних наслідків його дій у вигляді позбавлення права на, зокрема, розпорядження вказаним врожаєм, оскільки ТОВ «Агросіненергія Плюс» був визнаний законним користувачем земельної ділянки.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наявність обґрунтування можливості отримання прибутку не є підставою для його стягнення. Стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності. Для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Доводи апеляційної скарги щодо необхідності застосування позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 14 червня 2017 року у справі № 3-463гс17, не спростовують висновків суду щодо недоведеності позовних вимог.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросіненергія Плюс» залишити без задоволення.

Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 18 червня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 28 листопада 2019 року.

Головуючий

Судді: