Постанова

Іменем України

09 січня 2019 року

м. Київ

справа № 761/24955/15-ц

провадження № 61-30025св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»,

представник відповідача - Мухін Андрій Миколайович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва в складі судді Рибак М. А. від 08 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва в складі колегії суддів: Українець Л. Д., Лапчевської О. Ф., Немировської О. В. від 15 листопада 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»), посилаючись на те, що 24 квітня 2013 року між ним та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір банківського вкладу (депозиту) на вимогу «Вільні гроші» № 6023/00-13, відповідно до умов якого він передав банку грошову суму в розмірі 3 000,00 дол. США строком до фактичної дати отримання клієнтом коштів у повній сумі вкладу зі сплатою 3,75% річних. Згодом вклад неодноразово поповнювався, частину коштів він зняв, до залишку 1 950,06 дол. США. Умови даного договору були порушені банком в односторонньому порядку з 01 квітня 201 року, кошти в сумі 1 950,06 дол. США були заморожені, відсотки не нараховані, кошти в сумі 1 900 дол. США йому не повернуті відповідно до заяви від 11 липня 2014 року.

01 листопада 2013 року між ним та банком було укладено договір про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» № 32979/370-13, згідно умов якого він передав банку грошову суму в розмірі 10 000 дол. США строком розміщення 370 днів до 06 листопада 2014 року зі сплатою 11% річних. Він звернувся до банку із заявою від 06 листопада 2014 року про повернення коштів, проте відповідні суми депозитного вкладу та нараховані проценти у строк, передбачений договором від 01 листопада 2013 року, не повернув.

З урахуванням заяви ОСОБА_4 про зміну предмета позову, вказував на те, що 17 вересня 2015 року в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію з 18 вересня по 17 грудня 2015 року. Строк вкладу «Нові гроші» закінчився 06 листопада 2014 року, а вклад на вимогу «Вільні гроші» мав бути повернутий 11 липня 2014 року, тобто до введення тимчасової адміністрації, тому дія тимчасової адміністрації не перешкоджає задоволенню його позовних вимог, ураховуючи вимоги статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Одностороння відмова від виконання умов договорів відповідачем і відмова від обов'язку надавати інформацію у вигляді банківських виписок у порушення Закону України «Про захист прав споживачів» унеможливлює захист його прав і законних інтересів згідно Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», адже загальна сума боргу банку є спірною. Таким чином, тільки у судовому порядку можливо встановити суму боргу відповідача по депозитним договорам.

З урахуванням наведеного, позивач просив суд: визнати дії ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» щодо відмови в односторонньому порядку від надання своїх послуг за договором № 6023/00-13 про банківський вклад (депозит) на вимогу «Вільні гроші» в іноземній валюті від 24 квітня 2013 року з 01 квітня 2014 року неправомірними; визнати дії ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» щодо відмови в односторонньому порядку від надання своїх послуг за договором № 32979/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 370 днів в іноземній валюті від 01 листопада 2013 року з 01 квітня 2014 року неправомірними; визнати суму боргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь позивача за договором № 6023/00-13 про банківський вклад (депозит) на вимогу «Вільні гроші» в іноземній валюті від 24 квітня 2013 року разом з нарахованими відсотками у розмірі 2 116,83 дол. США, а саме, в розмірі 1 950,06 дол. США - основна заборгованість, 102,27 дол. США - відсотки за період з 01 квітня по 28 серпня 2015 року, 64,50 дол. США - 3% річних; визнати суму боргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_4 за договором № 32979/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 370 днів в іноземній валюті від 01 листопада 2013 року разом з нарахованими відсотками у розмірі 11 834,44 дол. США, а саме, в розмірі 10 000 дол. США - основна заборгованість, 1 570,56 дол. США - відсотки за період з 01 квітня до 28 серпня 2015 року, 263,89 дол. США - 3% річних.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив із їх необґрунтованості та недоведеності.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 грудня 2015 року залишено без змін.

Апеляційний суд, погоджуючись з висновками місцевого суду зазначив про те, що у будь-якому разі в період здійснення ліквідаційної процедури банку задоволення вимог третьої особи має здійснюватися в порядку задоволенні вимог кредиторів до банку в порядку черговості, передбачених статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; Крім того, зазначеним Законом покладено повноваження по визначенню розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду на уповноважену особу Фонду, яка зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, й розраховується, виходячи з сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів.

У грудні 2017 року ОСОБА_4 подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 15 листопада 2017 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та прийняти нову постанову про задоволення його позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не взято до уваги те, що належним відповідачем у справі є саме банк, оскільки між ним як вкладником та банком існують матеріально-правові відносини з приводу виконання укладеного між сторонами договору та їх виконання. Правила зазначені позивачем у позовній заяві способу захисту судом порушених прав, не виключають можливості обрання іншого способу захисту і самим судом. Окрім того, при обмеженні права на звернення з відповідною заявою до суду порушується принцип справедливого та публічного суду, що суперечить Європейській Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відзив на касаційну скаргу до суду не надходив.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Вказана справа передана до Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Суд установив, що 24 квітня 2013 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» укладено договір № 6023/00-13 про банківський вклад (депозит) на вимогу «Вільні гроші» в іноземній валюті, згідно умов якого позивач розмістив у банку грошові кошти в розмірі 3 000 дол. США на строк з 24 квітня 2013 року до фактичної дати отримання клієнтом коштів у повній сумі вкладу, розміщеного у банку. За час зберігання та користування коштами банк нараховує та сплачує клієнту проценти на суму вкладу за процентною ставкою 3,75% річних, яка діє на дату укладення цього договору згідно діючих тарифів комісійної винагороди банку за розрахунково-касове обслуговування депозитних розрахунків фізичних осіб.

01 листопада 2013 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір-заяву про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 370 днів в іноземній валюті, згідно умов якого вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти в іноземній валюті в сумі 10 000 дол. США на строк з 01 листопада 2013 року по 06 листопада 2014 року. За час користування коштами вкладу протягом строку, визначеного в пункті 1 договору-заяви, банк нараховує і виплачує вкладникові проценти за ставкою 11,00% річних.

17 червня 2014 року ОСОБА_4 подав до банку заяву, в якій зазначив, зокрема, що за період з 01 квітня по 31 травня 2014 року йому не нараховані та не перераховані проценти, а тому просив провести перевірку дій банку щодо виконання умов договорів в частині щомісячної виплати процентів.

11 липня 2014 року позивач просив повернути йому кошти за договором № 6023/00-13 про банківський вклад (депозит) на вимогу «Вільні гроші» в іноземній валюті від 24 квітня 2013 року.

25 липня 2014 рок ОСОБА_4 подав до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заяви про надання виписок по рахункам НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 та НОМЕР_4 про рух коштів, про нараховані та сплачені проценти, а також про залишок коштів на цих рахунках.

06 листопада 2014 року позивач звернувся до банку із заявою повернення коштів за договором № 32979/370-13 від 01 листопада 2013 року.

17 вересня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит», згідно з яким з 18 вересня 2015 року по 17 грудня 2015 року (включно) запроваджено тимчасову адміністрацію.

Постановою Національного банку України від 17 грудня 2015 року № 898, відкликано банківську ліцензію.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18 грудня 2015 року № 230 розпочато процедуру ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» з 18 грудня 2015 року по 17 грудня 2017 року включно.

У спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Процедура повернення вкладу у разі ліквідації банку регламентується статтями 46, 52 Закону, зокрема, вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, погашають у четверту чергу.

Відтак, вимоги кредиторів банку після прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку підлягають задоволенню в порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Отримані під час виконання ліквідаційної процедури кошти, спрямовуються у визначеній чинним законодавством черговості, задоволення вимог кредиторів банку поза її межами Законом не передбачено.

Отже, у будь-якому разі в період здійснення ліквідаційної процедури банку задоволення вимог третьої особи має здійснюватися в порядку задоволення вимог кредиторів до банку та черговості, передбачених статтею 52 Закону.

Суд установив, що 10 листопада 2015 року ОСОБА_4 виплачено гарантовану суму 200 000,00 грн. Фондом гарантування вкладів фізичних осіб та включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів в четверту чергу, які мають право на задоволення своїх кредиторських вимог, що перевищує виплачену за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб суму.

Решта суми заборгованості у розмірі 60 570,84 грн визнана відповідачем та буде повернута в порядку черговості, передбаченому спеціальним законом.

Крім того, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» покладено повноваження по визначенню розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду на уповноважену особу Фонду, яка зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, й розраховується виходячи з сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів.

За таких обставин правильними є висновки судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 15 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

В. М. Коротун

В. П. Курило