Постанова

Іменем України

26 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 712/791/2012

провадження № 61-41912св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Курило В. П.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 ,

відповідачі - приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу Вімерта Владислав Іванович,

третя особа - міський відділ Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Вімерта Владислава Івановича, третя особа - міський відділ Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 лютого 2012 року у складі судді Івашковича І. І. та постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 27 червня 2018 рокуу складі колегії суддів: Кондора Р. Ю., Куштана Б. П., Бисаги В. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Вімерта В. І., зареєстрований у реєстрі від 09 червня 2009 рокуза № 752, про звернення стягнення на нерухоме майно - вищевказану квартиру АДРЕСА_1 таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що 23 липня 2008 року на забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором, укладеним 11 липня 2008 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фольксбанк», укладено договір іпотеки, за умовами якого позивач передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві приватної власності.

09 червня 2009 року ПАТ «Фольксбанк» звернулося до приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Вімерта В. І., який вчинив виконавчий напис № 752, про звернення стягнення на нерухоме майно - вищезазначену квартиру, на підставі якого 16 червня 2009 року заступником начальника МВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та накладено арешт на вказану квартиру.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 грудня 2011 року договір іпотеки від 23 липня 2008 року визнано недійсним та знято заборону відчуження майна на вказану квартиру, а також виключено з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна заборону від 23 липня 2008 року, зареєстровану в реєстрі за № 2940 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Котлярової Л. В.

Ураховуючи наведене, при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не дотримано вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку», пункту 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5, чим порушені її законні права.

ОСОБА_1 просила позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області заочним рішенням від 06 лютого 2012 року позов ОСОБА_1 задовольнив. Визнав виконавчий напис приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Вімерта В. І., зареєстрований у реєстрі 09 червня 2009 року за № 752, про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , таким, що не підлягає виконанню.

Суд першої інстанції мотивував рішення наявністю правових підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса від 09 червня 2009 року таким, що не підлягає виконанню, оскільки договір іпотеки від 23 липня 2008 року, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , визнано недійсним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 грудня 2011 року, яке набрало законної сили.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Апеляційний суд Закарпатської області постановою від 27 червня 2018 року заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 лютого 2012 року скасував, у задоволенні позову відмовив.

Апеляційний суд мотивував постанову тим, що позов ОСОБА_1 пред`явлено до неналежного відповідача, що неможливо усунути на стадії апеляційного провадження.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 просить скасувати постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 27 липня 2018 року та змінити рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 лютого 2012 року в частині правових підстав задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції прийняв законне рішення з дотриманням норм матеріального права. Зауваження заявника про скасування рішення суду про визнання недійсним договору іпотеки, не може бути підставою для його оскарження в апеляційному порядку, оскільки цей факт може бути застосовано тільки для перегляду рішення суду першої інстанції за нововиявленими обставинами.

Положення Закону України «Про іпотеку» у частині здійснення звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, як такі, що суперечать нормам Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, щодо позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Апеляційний суд проігнорував застосовані та діючі на момент прийняття рішення судом першої інстанції норми матеріального права, оскільки порушення процесуального права, на думку апеляційного суду, має вищий пріоритет та нівелює законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції та правильність вирішення судової справи.

Суд першої інстанції вирішив справу правильно з дотриманням норм матеріального права, а тому, в силу вищенаведеного, порушення норми процесуального права, на яку посилається суд апеляційної інстанції, може бути підставою для скасування рішення першої інстанції за умови ухвалення нового судового рішення, яким буде змінено або доповнено мотивувальну частину рішення суду першої інстанції щодо встановлення правових підстави задоволення позову.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Апеляційний суд не оцінив поведінку відповідачів на предмет правомірності вчинення виконавчого напису, а лише зазначив про те, що позивачем обрано невірний спосіб захисту в частині пред`явлення позову до неналежного відповідача. Ухваливши нове рішення про відмову позивачу у позові тільки з процесуальних (формальних) підстав, фактично позбавив позивача права на судовий розгляд його справи по суті та судовий захист його цивільних прав, чим порушив вищенаведені норми процесуального права.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали з Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 жовтня 2019 року, у зв`язку із звільненням у відставку судді ОСОБА_3 , справу призначено судді-доповідачеві Зайцеву А. Ю.

Фактичні обставини справи встановлені судами

09 червня 2009 року приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу Вімерт В. І. вчинив за реєстровим № 752 виконавчий напис, яким звернув стягнення на належне ОСОБА_1 нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 , передану ОСОБА_1 в іпотеку ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ВАТ «Фольксбанк», за іпотечним договором, посвідченим 23 липня 2008 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Котляровою Л. В. за реєстровим № 2939, за рахунок коштів, отриманих від реалізації якої, необхідно задовольнити вимоги ВАТ «Фольксбанк» до ОСОБА_2 згідно з кредитним договором від 11 липня 2008 року № KF50773 у сумі 250 389,83 дол. США та 4 820 грн витрат за складання виконавчого напису.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 26 грудня 2011 року, ухваленого у справі № 2-6499/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ВАТ «Електрон Банк» про визнання договору недійсним, визнано недійсним договір іпотеки, укладений ОСОБА_1 із ПАТ «Фольксбанк», який є правонаступником ВАТ «Електрон Банк», від 23 липня 2008 року; знято заборону відчуження квартири АДРЕСА_1 , та виключено з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 23 липня 2008 року, зареєстровану в реєстрі за № 2940 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Котляровою Л. В.

Ухвалами Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 серпня 2012 року про задоволення заяви ПАТ «Фольксбанк» про перегляд заочного рішення суду та від 18 березня 2013 року про залишення позовної заяви без розгляду, що набрала законної сили 26 березня 2013 року, підтверджується, що заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26 грудня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ВАТ «Електрон Банк» про визнання договору недійсним скасоване, позов залишено без розгляду.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального

права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК Українивизначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.

У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 02 жовтня 2019 року прийнятій у справі № 461/6793/15-ц (провадження № 61-15551св18).

Подаючи до суду позовну заяву, ОСОБА_1 відповідачем зазначила приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Вімерта В. І., однак вирішення справи без залучення до участі у справі ПАТ «ВіЕс Банк», яке має бути відповідачем у такій справі, є порушенням вимог цивільного процесуального законодавства України, оскільки суд вирішує питання про права і обов`язки особи, яка не бере участь у справі, тому у порушення принципів рівності сторін та змагальності позбавлена можливості давати пояснення по суті спору, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, та заперечення проти доводів і міркувань інших учасників справи, подавати зустрічний позов.

З урахуванням наведеного, висновки суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позову з підстав незалучення до участі в розгляді справи ПАТ «ВіЕс Банк» є правильними.

Аргументи касаційної скарги таких висновків апеляційного суду не спростовують, а зводяться до незгоди з ними.

Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні

підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 27 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. П. Курило