КИЇВСЬКІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2019 року м. Київ

Справа №761/32249/16

Апеляційне провадження №22-ц/824/13201/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Поліщук Н.В., Шкоріної О.І.,

секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київстар» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Волошина В.О. 08 липня 2019 року у м. Києві, повний текст рішення складений 18 липня 2019 року, у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Київстар» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніверс Медіа Корпорейшн», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Умиг Мьюзік» про встановлення нікчемності окремих частин договору,

В С Т А Н О В И В

У вересні 2016 року представник ПрАТ «Київстар» звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив:

- встановити нікчемність підпункту 1.4.1 пункту 1.4, підпункту 3.3 розділу 3, пунктів 2.3., 2.4 розділу 2 пункту 1, 2 Додатку № 2 договору про передачу авторських і суміжних прав №42-01/03/15 від 01 березня 2015 року, укладеного між відповідачами ОСОБА_1 та ТОВ «Юніверс Медіа Корпорейшн».

Позовні вимоги мотивовані тим, що зазначені пункти договору порушують майнові права та інтереси позивача на музичні твори: «ІНФОРМАЦІЯ_2», «ІНФОРМАЦІЯ_3», «ІНФОРМАЦІЯ_4», «ІНФОРМАЦІЯ_5», «ІНФОРМАЦІЯ_6» (автор слів, музики та виконавець ОСОБА_1 ).

Посилаючись на вищезазначені положення договору, відповідач ТОВ «Юніверс Медіа Корпорейшн» обґрунтовує наявність у нього виключних майнових авторських прав на зазначені твори та заявляє претензії та позовні вимоги до позивача в порядку господарського судочинства. Проте, права на використання творів позивач отримав в законному порядку на підставі договору про передачу майнових прав інтелектуальної власності №99836 від 11 березня 2014 року, укладеного між ПрАТ «Київстар» та ТОВ «Умиг Мьюзік» (т.1 а.с. 1-7).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 липня 2019 року позов Приватного акціонерного товариства «Київстар» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніверс Медіа Корпорейшн», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Умиг Мьюзік» про встановлення нікчемності окремих частин договору - залишено без задоволення.

Рішення суду мотивовано необґрунтованістю та недоведеністю заявлених позовних вимог, відсутністю порушених прав позивача.

Не погодився з ухваленим рішенням суду позивач, його представником подана апеляційна скарга, в якій вказується на необґрунтованість та незаконність висновків суду першої інстанції. Вказує на те, що судом першої інстанції не взято до уваги доводи про те, що застосування ТОВ «Юніверс Медіа Корпорейшн» нікчемних частин договору перешкоджає здійсненню законної господарської діяльності позивача, оскільки охоронюваний законом інтерес позивача полягає в тому, що застосування цих нікчемних частин Договору є перешкодою для використання музичних творів, право на використання яких було отримано позивачем за договором з ТОВ «Умиг Мьюзік». Хибними вважає і висновки суду про те, що позивач обґрунтовував свої вимоги відсутністю у ТОВ «Юніверс Медіа Корпорейшн» конституційного права на звернення до позивача з позовами чи відсутністю права на звернення з претензіями. Позивач посилався на факти звернення з досудовими претензіями та позовами, як на підтвердження застосування ТОВ «Юніверс Медіа Корпорейшн» нікчемних частин договору, перешкоджання для використання музичних творів у господарській діяльності, перешкоджання здійсненню господарської діяльності.

Судом не взято до уваги доводи позивача, що окремі частини Договору від 01 березня 2015 року передбачають передачу (відчуження) виключних майнових авторських та виключних майнових суміжних прав, при цьому даний Договір по своїй суті є договором невиключної ліцензії та регулюється ст.ст. 1108, 1109 ЦК України. Так, виходячи зі змісту Розділу 2 цього Договору, ТОВ «Юніверс Медіа Корпорейшн» набуло права на використання об`єктів авторського і суміжних прав лише у певний спосіб, на встановлений строк та на визначеній території за відповідну винагороду - роялті. Отже, даний Договір містить всі ознаки ліцензійного договору та є таким по своїй суті, проте у ньому не визначено вид ліцензії, а тому слід вважати, що надається невиключна ліцензія. Саме тому, на думку позивача, його окремі частини, які передбачають передання виключних майнових прав, суперечать положенням ст.ст. 1107, 1108 ЦК України, у зв`язку з чим і на підставі ч.9 ст.1109 ЦК України є нікчемними.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Дубко Р.В. підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просила про задоволення заявлених ними вимог.

Представник відповідача ТОВ «Юніверс Медіа Корпорейшн» - адвокат Ясінська Н.В. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду законним і обґрунтованим, просила залишити його без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, повідомлялись про час та місце розгляду справи в установленому процесуальним законом порядку.

ТОВ «Умиг Мьюзік» в заяві від 15 листопада 2019 року просили Київський апеляційний суд провести судове засідання без участі їх представника. В цій заяві висловлена позиція про задоволення заявлених ПрАТ «Київстар» позовних вимог. Крім того, до суду надійшли їх пояснення в письмовій формі по суті спору /т.4 а.с.172-179/.

Згідно даних поштового відділення відповідачу ОСОБА_1 судові повідомлення за адресою реєстрації вручити не виявилось можливим, у зв`язку з цим його було повідомлено через оголошення на офіційному сайті судової влади /т.4 а.с.149,150,168-170,172/. Отже враховуючи, що інформація про час та місце розгляду справи знаходиться у відкритому доступі на веб-сайті судової влади і за умови добросовісної реалізації своїх прав у нього відсутні перешкоди щодо одержання такої інформації, а також враховуючи строки визначені процесуальним законом для розгляду справи, колегія суддів керуючись ч.2 ст.372 ЦПК України вважала за можливе розглянути справу за відсутності даної особи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що 01 березня 2015 року між відповідачем ОСОБА_1 , як правовласником та відповідачем ТОВ «Юніверс Медіа Корпорейшн», як видавництвом був укладений Договір про передачу авторських прав № 42-01/03/15. За умовами цього договору ОСОБА_1 , як правовласник передає видавництву, на термін, який визначений сторонами як проміжок часу з дати передачі прав і протягом дії договору, і в межах території (цей термін визначає країни всього Світу), права на твори, відеокліпи, виконання та фонограми, перелік яких затверджується сторонами у відповідних Додатках до даного договору, а видавництво приймає права і зобов`язується виплачувати правовласнику винагороду (далі-роялті) /т.1 а.с.39-47/.

Оспорюваними пунктами даного договору визначені такі права сторін.

Згідно п.1.4.1 термін «Права» означає виключні майнові авторські права на використання, а також виключне право дозволяти або перешкоджати неправомірному використанню, в тому числі забороняти третім особам використання Творів, відеокліпів, всіма можливими способами, зокрема (щодо Творів і / або відеокліпи) в цілому або будь-яких їх окремих частин, фрагментів.

Положеннями п.2.3. визначено, що правовласник передає видавництву виключне право збирати винагороду (роялті) за використання творів, відеокліпів, виконань і фонограм третіх осіб, починаючи з моменту опублікування таких творів, відеокліпів, виконань і фонограм на відповідній території.

Правовласник також надає видавництву право перешкоджати неправомірному використанню творів, фонограм, виконань в тому числі забороняти третім особам використовувати твори, фонограми, виконання в цілому або в будь-яких окремих частинах, фрагментах способами, передбаченими у п. 1.4. договору, в межах терміну і території (п.2.4 договору).

Пунктом 3.3. визначено право видавництва передавати права на твори, відеокліпи, виконання та фонограми третім особам як повністю, так і частково на виключній і невиключній основі.

Також, 01 березня 2015 року сторонами договору ОСОБА_1 та ТОВ «Юніверс Медіа Корпорейшн» підписані додатки до договору №1 та №2 /т.1 а.с.48-51/. Додатком №1 визначений порядок нарахування та виплати роялті правовласнику.

Відповідно до п.1 Додатку №2 правовласник передає видавництву виключні майнові авторські Права на нижче наведені Твори, а також виключні майнові суміжні права на їх виконання й фонограми, що передбачає можливість використовувати, дозволяти або перешкоджати неправомірному використанню (в тому числі забороняти третім особам використовувати) твори, виконання, фонограми способами, передбаченими п. 2 цього Додатку.

У п. 1 Додатку № 2 визначені Твори автором яких є ОСОБА_1 : «ІНФОРМАЦІЯ_3», «ІНФОРМАЦІЯ_2», «ІНФОРМАЦІЯ_6», «ІНФОРМАЦІЯ_4», «ІНФОРМАЦІЯ_5».

Згідно п.2 Додатку №2 видавництву передаються:

- 2.1. виключні майнові авторські права використовувати вищевказані Твори, дозволяти або перешкоджати їхньому неправомірному використанню, в тому числі забороняти третім особами використання Твору способами, визначеними в п. 1.4.1. Договору, а також право на одержання винагороди за використання на Території і в Термін.

- 2.2. виключні майнові суміжні права використовувати вищевказані Виконання, фонограми, дозволяти або перешкоджати неправомірному використанню, в тому числі забороняти третім особам використання виконань, фонограм способами, визначеними в п. 1.4.2. Договору, а також право на одержання винагороди за використання виконань, фонограм на Території і в Термін ».

В подальшому сторонами договору ОСОБА_1 та ТОВ «Юніверс Медіа Корпорейшн» 16 липня 2015 року підписана додаткова угода №1 до Договору про передачу авторських і суміжних прав № 42-01/03/15 від 01 березня 2015 року, згідно з якою за спільною згодою вони вирішили припинити дію Договору про передачу авторських і суміжних прав № 42-01/03/15 від 01 березня 2015 року з 16 серпня 2015 року /т.1 а.с.52-53/.

За Висновком науково-правової експертизи у сфері інтелектуальної власності №15/02-2016 складеним Науково-дослідним інститутом інтелектуальної власності 26 серпня 2016 року на замовлення ПрАТ «Київстар» права, визначені у п.1.4. договору про передачу авторських і суміжних прав №42-01/03/15 від 01 березня 2015 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Юніверс Медіа Корпорейшн», не відповідають суті (виду) даного договору /т.1 а.с.85-94/.

Матеріали справи також містять копію Договору про передачу майнових прав інтелектуальної власності №149325 від 01 березня 2015 року укладеного між ПрАТ «Київстар» та ТОВ «Юніверс Медіа Корпорейшн» за умовами якого ТОВ «Юніверс Медіа Корпорейшн» передало ПрАТ «Київстар» невиключні майнові права інтелектуальної власності на використання об`єктів права у вигляді контенту. У додатках до цього договору міститься перелік об`єктів права на які передаються, серед яких музичні твори автора ОСОБА_1 : « ІНФОРМАЦІЯ_2 », «ІНФОРМАЦІЯ_3», «ІНФОРМАЦІЯ_4», «ІНФОРМАЦІЯ_5», «ІНФОРМАЦІЯ_6»/т.2 а.с.26-37/.

Разом з тим, 07 липня 2015 року між відповідачем ОСОБА_1 та ТОВ «Умиг Мюзік» також був укладений договір про передачу виключних авторських і суміжних прав, за умовами якого ОСОБА_1 передав ТОВ «Умиг Мюзік» виключні майнові права на об`єкти зазначені в додатку до договору, серед яких музичні твори: «ІНФОРМАЦІЯ_2», «ІНФОРМАЦІЯ_3», «ІНФОРМАЦІЯ_4», «ІНФОРМАЦІЯ_5», «ІНФОРМАЦІЯ_6», що означає право ТОВ «Умиг Мюзік» використовувати об`єкти протягом строку і на території, способами, визначеними умовами договору. За надані виключні майнові права умовами договору передбачена виплата автору роялті /т.1 а.с.142-146/.

ТОВ «Юніверс Медіа Корпорейшн» на адресу позивача було направлено ряд претензій щодо неправомірного використання творів, автором яких є ОСОБА_1 , на сайті ПрАТ «Київстар» в форматі послуг «Музичний клуб» та « Ді - джингл » /т.1 а.с.54-79, т.2 а.с.240-249, т.3 а.с.1-248 т.4 а.с.1-20/. Також Матеріали справи місять численні рішення судів та інші процесуальні документи щодо спорів ініційованих ТОВ «Юніверс Медіа Корпорейшн» до відповідача ПрАТ «Київстар», як щодо порушення переданих авторських прав ОСОБА_1, так і інших авторів /т.1 а.с.80-84,115-120,175-179,190-194,200-204, 210-227 т.2 а.с.2,88-117, 205-239/. Зокрема, рішенням Господарського суду м. Києва від 22 лютого 2016 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12 квітня 2016 року у справі № 910/31394/15 відмовлено в задоволенні позовних вимог ТОВ «Юніверс Медіа Корпорейшн» до ПрАТ «Київстар» про стягнення компенсації за порушення авторських прав, де предметом спору був твір ОСОБА_1 «Троечка» /т.1 а.с.150-174 т. 2 а.с.145-156/.

Даними судовими рішеннями встановлена також наявність укладеного між ПрАТ «Київстар» та ТОВ «Умиг Мьюзік» договору про передачу майнових прав інтелектуальної власності №99836. Позивач при зверненні до суду посилається на вказаний договір, проте його копія відсутня в матеріалах справи..

Відповідачем ОСОБА_1 до суду першої інстанції була направлена заява про визнання заявлених ПрАТ «Київстар» позовних вимог /т.2 а.с.71-79, 119-124/.

Відповідач ТОВ «Юніверс Медіа Корпорейшн» заперечував щодо прийняття судом заяви про визнання позову відповідачем ОСОБА_1 , вказуючи на порушення їх прав /т.2 а.с.65-70/.

В силу ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Виходячи із змісту ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Суб'єктами права інтелектуальної власності є: творець (творці) об'єкта права інтелектуальної власності (автор, виконавець, винахідник тощо) та інші особи, яким належать особисті немайнові та (або) майнові права інтелектуальної власності відповідно до цього Кодексу, іншого закону чи договору (ст.421 ЦК України).

Згідно з положеннями ст.427 ЦК України майнові права інтелектуальної власності можуть бути передані відповідно до закону повністю або частково іншій особі. Умови передання майнових прав інтелектуальної власності можуть бути визначені договором, який укладається відповідно до цього Кодексу та іншого закону.

Статтею 1107 ЦК України визначено, що розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності здійснюється на підставі таких договорів:

1) ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності;

2) ліцензійний договір;

3) договір про створення за замовленням і використання об`єкта права інтелектуальної власності;

4) договір про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності;

5) інший договір щодо розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності.

Договір щодо розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності укладається у письмовій формі. У разі недодержання письмової форми договору щодо розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності такий договір є нікчемним. Законом можуть бути встановлені випадки, в яких договір щодо розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності може укладатись усно.

В порядку ч.1 ст.1109 ЦК України за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону.

У випадках, передбачених ліцензійним договором, може бути укладений субліцензійний договір, за яким ліцензіат надає іншій особі (субліцензіату) субліцензію на використання об`єкта права інтелектуальної власності. У цьому разі відповідальність перед ліцензіаром за дії субліцензіата несе ліцензіат, якщо інше не встановлено ліцензійним договором.

У ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об'єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об'єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об'єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір.

Вважається, що за ліцензійним договором надається невиключна ліцензія, якщо інше не встановлено ліцензійним договором.

Предметом ліцензійного договору не можуть бути права на використання об'єкта права інтелектуальної власності, які на момент укладення договору не були чинними.

Права на використання об'єкта права інтелектуальної власності та способи його використання, які не визначені у ліцензійному договорі, вважаються такими, що не надані ліцензіату.

У разі відсутності в ліцензійному договорі умови про територію, на яку поширюються надані права на використання об'єкта права інтелектуальної власності, дія ліцензії поширюється на територію України.

Якщо в ліцензійному договорі про видання або інше відтворення твору винагорода визначається у вигляді фіксованої грошової суми, то в договорі має бути встановлений максимальний тираж твору.

Умови ліцензійного договору, які суперечать положенням цього Кодексу, є нікчемними.

В силу ст.1110 ЦК України ліцензійний договір укладається на строк, встановлений договором, який повинен спливати не пізніше спливу строку чинності виключного майнового права на визначений у договорі об'єкт права інтелектуальної власності.

Ліцензіар може відмовитися від ліцензійного договору у разі порушення ліцензіатом встановленого договором терміну початку використання об'єкта права інтелектуальної власності. Ліцензіар або ліцензіат можуть відмовитися від ліцензійного договору у разі порушення другою стороною інших умов договору.

У разі відсутності у ліцензійному договорі умови про строк договору він вважається укладеним на строк, що залишився до спливу строку чинності виключного майнового права на визначений у договорі об'єкт права інтелектуальної власності, але не більше ніж на п'ять років. Якщо за шість місяців до спливу зазначеного п'ятирічного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на невизначений час. У цьому випадку кожна із сторін може в будь-який час відмовитися від договору, письмово повідомивши про це другу сторону за шість місяців до розірвання договору, якщо більший строк для повідомлення не встановлений за домовленістю сторін.

Згідно з положеннями ст.1113 ЦК України за договором про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності одна сторона (особа, що має виключні майнові права) передає другій стороні частково або у повному складі ці права відповідно до закону та на визначених договором умовах.

Укладення договору про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності не впливає на ліцензійні договори, які були укладені раніше.

Умови договору про передання виключних майнових прав інтелектуальної власності, що погіршують становище творця відповідного об`єкта або його спадкоємців порівняно з становищем, передбаченим цим Кодексом та іншим законом, а також обмежують право творця на створення інших об`єктів, є нікчемними.

Згідно зі ст. 31 Закону України «Про авторське право і суміжні права» автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані.

Положеннями ст.32 цього Закону визначено право на передачу права на використання твору. Так, відповідно до ч.1 цієї норми, автору та іншій особі, яка має авторське право, належить виключне право надавати іншим особам дозвіл на використання твору будь-яким одним або всіма відомими способами на підставі авторського договору. Використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків, передбачених статтями 21-25 цього Закону.

Передача права на використання твору іншим особам може здійснюватися на основі авторського договору про передачу виключного права на використання твору або на основі авторського договору про передачу невиключного права на використання твору (ч.2 ст.32 Закону).

За авторським договором про передачу виключного права на використання твору автор (чи інша особа, яка має виключне авторське право) передає право використовувати твір певним способом і у встановлених межах тільки одній особі, якій ці права передаються, і надає цій особі право дозволяти або забороняти подібне використання твору іншим особам. При цьому за особою, яка передає виключне право на використання твору, залишається право на використання цього твору лише в частині прав, що не передаються (ч.3 ст. 32 Закону).

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 114 ЦПК України учасники справи мають право подати до суду висновок експерта у галузі права щодо: застосування аналогії закону чи аналогії права; змісту норм іноземного права згідно з їх офіційним або загальноприйнятим тлумаченням, практикою застосування і доктриною у відповідній іноземній державі. Висновок експерта у галузі права не може містити оцінки доказів, вказівок про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яке рішення має бути прийнято за результатами розгляду справи.

Висновок експерта у галузі права не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обов`язковим для суду (ч.1 ст. 115 ЦПК України).

Верховний Суд в Постанові від 08 травня 2019 року у справі № 757/22314/17-ц звернув увагу на наступне.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб відповідно до викладеної у позові вимоги, який не суперечить закону.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Згідно ч. 1 ст.15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачами і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

В даному випадку позов та апеляційна скарга ґрунтується на доводах, з яких не вбачається які саме права позивача порушені оспорюваними пунктами договору, так як позивач не є стороною договору, умовки якого ним оспорюються і на час укладення цим договором не вирішувались права та обов`язки позивача. Реалізація ж особою, в даному випадку відповідачем ТОВ «Юніверс Медіа Корпорейшн» права на звернення до суду не свідчить про порушення прав позивача при укладенні відповідачами спірного договору.

Так, з наведених обставин справи вбачається, що 01 березня 2015 року між відповідачами був укладений договір про передачу авторських прав № 42-01/03/15, за умовами якого передано виключні майнові авторські та суміжні права, а також виключне право дозволяти або перешкоджати неправомірному використанню, в тому числі забороняти третім особам використання творів, виконань і фонограм способами, що зазначені в договорі. Стороною позивача не заперечується право відповідачів на укладення такого правочину, не оспорюються умови, що не стосуються передачі виключних права. Разом з цим, позивач стверджує, що за своєю суттю цей правочин є ліцензійним договором і виходячи з положень ст.1109 ЦК України, оспорювані умови є нікчемними, так як суперечать цій нормі законодавства, яка не передбачає передачу виключних майнових авторських прав.

Проте вказане твердження позивача слід визнати безпідставним, оскільки згідно з ч.4 ст. 1109 ЦК України, вважається, що за ліцензійним договором надається невиключна ліцензія, якщо інше не встановлено ліцензійним договором. Тобто дана норма передбачає право сторін на укладення договору не лише щодо невиключних прав. А та обставина, що за умовами договору були передані виключні майнові на об`єкт авторського права і суміжних прав не свідчить про нікчемність таких пунктів укладеного між відповідачами договору, так як вона не є такою, що суперечить положенням цього Кодексу, навіть якщо оспорюваний договір і містить ознаки ліцензійного.

Так, на відміну від договору про передачу авторських прав ліцензійний договір не передбачає переходу прав від одної особи до іншої, а лише уповноважує останню користуватися наданими правами відповідно до волі автора, як власника прав. Проте у спеціальному Законі, яким є Закону України «Про авторське право і суміжні права» даний вид договорів визначається, як договір про передачу права на використання твору і передбачає передачу як виключних майнових прав, так і невиключних майнових прав.

В даному випадку сторонами було визначено договір, як договір про передачу авторських і суміжних прав. За його умовами були передані від одної сторони до іншої на строк та в межах території виключні майнові права інтелектуальної власності, а саме: 100% авторських прав на музику та 100% авторських прав на текст до творів, які зазначені в оспорюваному правочині та суміжних прав на виконання та фонограми до вказаних творів. Строк був визначений сторонами як період часу, що починається від дати передачі прав на твори, виконання, фонограми правовласника, і триває протягом строку дії договору. За погодженням сторін договору його дія була припинена 16 липня 2015 року.

Висновок науково-правової експертизи у сфері інтелектуальної власності №15/02-2016 складений Науково-дослідним інститутом інтелектуальної власності 26 серпня 2016 року на замовлення ПрАТ «Київстар» не приймається до уваги апеляційного суду, оскільки поставлене перед експертами питання не відповідає вимогам процесуального закону. У правовідносинах, що є предметом спору не йде мова про застосування аналогії права чи закону, а також спірні правовідносини регулюються нормами чинного законодавства, без застосування норм іноземного права. До того ж висновок експерта у галузі права не може містити оцінки доказів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що сама по собі не конкретизація визначення договору та наведені позивачем обставини не свідчать про нікчемність умов щодо передачі виключних авторських і суміжних прав. Крім того, як вже зазначено, необхідною умовою здійснення судового захисту, виходячи з положень ст.15 ЦК України, ст.4 ЦПК України, є наявність порушених прав особи, яка звернулась до суду, що в даній справі не вбачається. Встановивши, що права позивача оспорюваними умовами договору не порушуються, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог.

За таких обставин, суд повно і об`єктивно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким дав належну правову оцінку. Оскаржуване рішення постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В порядку ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем в ході розгляду справи компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375,381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київстар» - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 липня 2019 року - залишити без змін

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: Н.В. Поліщук

О.І. Шкоріна

Повний текст постанови складений 28 листопада 2019 року.