Справа № 349/1849/19
Провадження № 2/349/583/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27 листопада 2019 року м. Рогатин

Рогатинський районний суд Івано-Франківської області

у складі головуючого судді Лошак О.О.

з участю секретаря судового засідання Сірко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 349/1849/19 за позовом ОСОБА_1 ,ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , інтереси яких представляє адвокат Окуневич М.В. звернулися в суд із позовом до ОСОБА_3 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 .

В обгрунтування позову зазначено, що позивачі по справі є власниками домоволодіння в АДРЕСА_1 . В даному будинку зареєстрований також відповідач по справі ОСОБА_3 , який в даному будинку не проживає понад один рік. Позивачам невідома адреса місця проживання відповідача, вони не підтримують між собою відносин, не спілкуються тривалий час. Оскільки відповідач не проживає в житловому будинку, не бере участі в його утриманні, його реєстрація носить формальний характер та спричиняє для позивачів зайві витрати при оплаті за комунальні послуги. Так як позивач не може знятися з місця реєстрації в адміністративному порядку, просили визнати його таким, що втратив право на користування належним їм житловим приміщенням.

У судове засідання позивачі не прибули, представник позивачів подав суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача. Позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не прибув, не повідомив суд про причини своєї неявки, не подав клопотання про відкладення розгляду справи, чи слухання справи без його участі, не подав відзиву на позов, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку.

Участь у судових засіданнях це право, а не обов`язок сторін по справі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України.

Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є власниками домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 по 1/2 частці кожна, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 29 травня 2007 року виданого Жовчівською сільською радою на підставі рішення виконавчого комітету Жовчівської сільської ради від 06 грудня 2006 року.

Згідно довідки Жовчівської сільської ради від 09 серпня 2019 року № 231, ОСОБА_3 зареєстрований в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , але не проживає за зазначеною адресою понад один рік.

Надаючи правову оцінку викладеним обста винам, суд зазначає наступне.

Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло.

Кожна особа, згідно з ч.1 ст.15 ЦК України, має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів, до яких, зокрема, належить припинення дії, яка порушує право (п.3 ч.2ст.16 ЦК).

Відповідно до ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним.

Частина 1 ст. 383 ЦК України передбачає, що власник житлового будинку, квартири, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

За ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку.

За ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником будинку або законом.

В силу ст. 391 ЦК України, п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року із змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-4 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку.

Відповідно до висновків Верховного суду України у справі № 6-709цс16 (аналогічна № 6-158цс14) було висловлено позицію: власник житла усуває перешкоди в користуванні цим житлом зареєстрованою особою шляхом подання позову про визнання такої особи такою, що втратила право на користування житлом та зняття з реєстрації.

За таких обставин та доказів, досліджених і перевірених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позивачі, будучи власниками житла, довели належними та допустимими доказами порушення їхніх прав на користування і розпорядження належним їм майном, а також створення відповідачем перешкод щодо здійснення ними цих прав, а тому таке право підлягає захисту судом, шляхом визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 .

Згідно ч.7 ст.135 ЦПК України у випадку задоволення позову суд ухвалює рішення про повернення позивачу внесеної суми судового збору.

Керуючись ст.ст. 12,13,81, ч.6 ст.141, 264, 280-282, 352,354 ЦПК,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 ,ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 ,ОСОБА_2 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім грн 40 коп.) судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі в 30 денний строк з дня складення повного судового рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Сторони по справі.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання:АДРЕСА_1 .

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання:АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 27 листопада 2019 року.

Суддя О.О.Лошак