ПОСТАНОВА

Іменем України

03 січня 2019 року м. Кропивницький

справа № 385/178/18

провадження № 22-ц/4809/105/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Кіселика С.А. (суддя доповідач),

суддів: Єгорової С.М., Мурашка С.І.,

за участю секретаря: Савченко Н.В.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1;

відповідач - Фермерське господарство «Світоч»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в місті Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Світоч» на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 04 вересня 2018 року у складі судді Панасюка І.В., у справі за позовом ОСОБА_2, що діє в інтересах ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Світоч» про визнання договору оренди землі недійсним,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2018 року ОСОБА_2, що діє в інтересах ОСОБА_1,звернувся до суду з позовом до Фермерського господарства «Світоч» про визнання договору оренди землі недійсним.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що, згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки загальною площею 2,7311 га, яка розташована на території Червоненської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно із договором оренди земельної ділянки від 03.03.2015 року, зареєстрованим реєстраційною службою Гайворонського районного управління юстиції 19.03.2015 року, ОСОБА_1 передала свою земельну ділянку відповідачу в оренду терміном на 15 років.

Про існування оспорюваного договору оренди земельної ділянки від 03.03.2015 року позивач дізналась в грудні 2017 року із інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в якій зазначено, що вище вказаний договір оренди земельної ділянки укладено на 15 років, тобто до 19.03.2030 року. Однак, позивач договору оренди земельної ділянки не підписувала і нікого на підписання договору оренди земельної ділянки не уповноважувала та наміру укладати угоду з відповідачем не мала. Вважає, що договір оренди земельної ділянки є недійсним.

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 04 вересня 2018 року позов ОСОБА_2, що діє в інтересах ОСОБА_1 до фермерського господарства «Світоч» про визнання договору оренди землі недійсним задоволено повністю.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки площею 2,7311 га від 03.03.2015 року укладений між ОСОБА_1 та фермерським господарством «Світоч» зареєстрованим реєстраційною службою Гайворонського районного управління юстиції реєстратором ОСОБА_3 від 19.03.2015 року та вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду Фермерське господарство «Світоч» звернулось з апеляційною скаргою, в якій зазначило, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову. Відповідач вважає, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, що привело до неправильного вирішення справи. Зокрема, висновок експерта покладений в основу рішення суду представник відповідача вважає недопустимим доказом.

Відповідач просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, передбачених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Судом встановлено, що згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки загальною площею 2,7311 га, яка розташована на території Червоненської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 9).

Згідно копії договору оренди земельної ділянки від 03.03.2015 року, зареєстрованого реєстраційною службою Гайворонського районного управління юстиції 19.03.2015 року, ОСОБА_1 передала свою земельну ділянку відповідачу в оренду терміном на 15 років (а.с. 8, 12-13).

Відповідно висновку експерта судово-почеркознавчої експертизи № 9177-9179/18-32 від 03.07.2018 року, підпис від імені ОСОБА_1, який міститься в графі «Орендодавець», у договорі оренди земельної ділянки від 03.03.2015, виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів. Підпис від імені ОСОБА_1 у графі «Орендодавець» договору оренди земельної ділянки від 03.03.2015, який укладений між ОСОБА_1 та фермерським господарством «Світоч»,в особі голови -Гупалюка А.О., виконано не ОСОБА_1, а іншою особою з наслідування підпису ОСОБА_1 (а.с. 103-108).

Доказів того, що ОСОБА_1 надала повноваження іншій особі на підписання від її імені оспорюваного договору оренди землі відповідач суду не надав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку, що не підписання орендодавцем договору оренди землі та не надання нею повноважень на його укладення і підписання іншій особі свідчить про відсутність у ОСОБА_1 волевиявлення на укладення цього договору, а сам договір за таких обставин, виходячи з положень передбачених ч.1 ст.215 ЦК України, підлягає визнанню недійсним у зв'язку з недодержанням в момент вчинення правочину стороною вимоги, встановленої ч. 3 ст. 203 цього Кодексу.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Згідно ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За положенням частини1 статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч. 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір оренди землі може бути визнано у судовому порядку недійсним з підстав встановлених ст. 215 ЦК України та ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі».

Так відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Апеляційним судом встановлено, що згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки загальною площею 2,7311 га, яка розташована на території Червоненської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 9).

Згідно копії договору оренди земельної ділянки від 03.03.2015 року, зареєстрованого реєстраційною службою Гайворонського районного управління юстиції 19.03.2015 року, ОСОБА_1 передала свою земельну ділянку відповідачу в оренду терміном на 15 років (а.с. 8, 12-13).

Відповідно висновку експерта судово-почеркознавчої експертизи № 9177-9179/18-32 від 03.07.2018 року, підпис від імені ОСОБА_1, який міститься в графі «Орендодавець», у договорі оренди земельної ділянки від 03.03.2015, виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів. Підпис від імені ОСОБА_1 у графі «Орендодавець» договору оренди земельної ділянки від 03.03.2015, який укладений між ОСОБА_1 та фермерським господарством «Світоч»,в особі голови -Гупалюка А.О., виконано не ОСОБА_1, а іншою особою з наслідування підпису ОСОБА_1 (а.с. 103-108).

Колегія суддів вважає, що висновок експерта є належним та допустимим доказом.

Доводи представника відповідача, щодо порушень експертом Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5, а саме дослідження експертом лише експериментальних зразків підпису, не ґрунтується на матеріалах справи.

Так, у описовій частини висновку, на аркуші 3, експерти зазначили, що для порівняльного дослідження ними використовувались надані судом вільні зразки підписів та почерку ОСОБА_1 які містились: в оригіналі сторінок паспорта ОСОБА_1 на 1-й та 3-й стор.; у шести заявах на ім'я головного лікаря Теплицької ЦРЛ ОСОБА_4 про надання відпустки, за різні періоди часу.

Крім того, зазначаючи про неналежність та недопустимість прийнятого судом доказу, представники відповідача, як у суді першої так і в апеляційній скарзі, не ставили і не ставлять питання про призначення повторної, або додаткової почеркознавчої експертизи. Тобто висновки експерта, що підпис в договорі оренди землі від імені ОСОБА_1 виконаний не нею, а іншою особою, представниками відповідача не спростовується.

Оскільки інших доводів щодо неправильності рішення суду відповідач не зазначив, діючи в межах доводів на які вказує відповідач, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції судове рішення, в частині визнання договору оренди не дійсним, ухвалив з додержанням норм матеріального і процесуального права і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

В той же час, стягуючи з відповідача на користь ОСОБА_1 708 грн. судового збору суд першої інстанції не звернув уваги, що судовий збір було сплачено сестрою позивача - ОСОБА_5, а отже повернення позивачу витрат які вона фактично не понесла не відповідає вимогам закону.

Таким чином, вирішуючи питання про стягнення на користь ОСОБА_1 судового збору суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для вирішення питання про повернення судових витрат, що відповідно до положень ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни судового рішення в цій частині.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 судових витрат зменшивши суму яка підлягає стягненню на 708 грн.

Керуючись ст. 367, ст. 368, ст. 374, ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Світоч» задовольнити частково.

Рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 04 вересня 2018 року в частині стягнення з Фермерського господарства «Світоч» на користь ОСОБА_1 судових витрат по справі змінити.

Стягнути з Фермерського господарства «Світоч» на користь ОСОБА_1 15271 грн. 80 коп. судових витрат по справі.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 14 січня 2019 року.

Суддя доповідач С. А. Кіселик

Судді: С. М. Єгорова

С. І. Мурашко