справа № 756/8590/19
головуючий у суді І інстанції Жук М.В.
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 листопада 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Мостової Г.І.

суддів Слюсар Т.А., Волошиної В.М.,

секретар судового засідання Сердюк К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргоюпредставника АТ «TRASTA KOMERCBANKA» - адвоката Аксаітової Марії Юріївни на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 14 серпня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «TRASTA KOMERCBANKA», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в:

У провадженні Оболонського районного суду міста Києва знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до АТ «TRASTA KOMERCBANKA», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

У серпні 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник посилався на те, що на підставі виконавчого напису № 3037, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. 20 червня 2019 року було звернуто стягнення на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .

10 липня 2019 року ОСОБА_1 дізналася про відкриття приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Чулієвим А.А. виконавчого провадження № 59418063 з примусового виконання спірного виконавчого напису, а 02 серпня 2019 року відбулася спроба проникнення невстановлених осіб до вказаної квартири, яким завадило прибуття поліції.

Позивач не визнає зазначені у виконавчому написі суми заборгованості та подала позов про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису на підставі якого звернуто стягнення на її квартиру. Разом з тим, на сьогодні існує реальна загроза відчуження цієї квартири в межах виконавчого провадження, що призведе до істотного порушення прав позивача, унеможливить виконання рішення суду у цій справі, тому позивач просить суд зупинити стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Р.О., вчиненого 12 червня 2019 року.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 14 серпня 2019 року заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову задоволено.

Зупинено стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 12 червня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Русланом Олеговичем, зареєстрованим в реєстрі за № 3037, про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 00), що на праві власності належить ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), та передана в іпотеку Акціонерному товариству «TRASTA KOMERCBANKA» (Латвія, м. Рига, вул. Кріш`яна Валдемара, 33А, офіс 1А) за договором іпотеки № К-10/2007-1, посвідченим 27 лютого 2007 року державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Кузьмичем В.М. зареєстрованим № 21-1491.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник АТ «TRASTA KOMERCBANKA» - адвокат Аксаітова М.Ю. звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції лише формально перевірив відповідність позовних вимог засобам забезпечення позову та вирішив зупинити звернення стягнення на майно, яке відбувається на законних підставах та у зв`язку з неповерненням позивачем боргу; суд першої інстанції не правильно застосував норми процесуального права, оскільки не забезпечив баланс прав та інтересів сторін по справі, оскільки подання позову не може бути єдиною достатньою підставою для зупинення звернення стягнення на майно боржника після спливу кінцевого строку погашення заборгованості, у володінні та користуванні позивача, який прострочив кінцевий строк погашення за кредитним договором та має втрати право власності на предмет іпотеки, залишилася квартира; суд першої інстанції не розглядав питання щодо зустрічного забезпечення.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причини неявки в судове засідання не повідомив. Відповідно до частини 2 стаття 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, дійшла висновку, що апеляційна скарга залишається без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишається без змін.

Суд першої інстанції, задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником, виходив з існування обставин, що свідчать про існування реальних ризиків можливого істотного порушення прав позивача на ефективний судовий захист, внаслідок невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у цій справі.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦРК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Пленум Верховного Суду України у пункті 4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з позовом про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису нотаріуса, яким було звернуто стягнення на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .

При цьому, предметом спору у цьому випадку є захист права власності позивача на спірне майно шляхом визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з протиправними діями нотаріуса при вчиненні такого напису.

Так, відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що 12 лютого 2007 року між ОСОБА_1 та АТ «TRASTA KOMERCBANKA», було укладено договір кредиту, відповідно до якого відповідачем надано позивачу кредитні кошти в іноземній валюті на придбання квартири із кінцевим строком повернення до 12 лютого 2012 року, та який неодноразово продовжувався угодами про внесення змін до договору кредиту.

На забезпечення виконання зобов`язання позивача за кредитним договором між сторонами у справі було укладено договір іпотеки від 27 лютого 2007 року, посвідчений державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Кузьмичем В.М. та зареєстрований у реєстрі за №21-1492, до якого неодноразово вносилися зміни.

Згідно з договором іпотеки, позивачем передано в іпотеку відповідачу об`єкт житлової нерухомості: квартиру АДРЕСА_1 .

На підставі виконавчого напису №3037, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. 20 червня 2019 року було звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 .

Враховуючи вищевказані обставини, між сторонами дійсно виник спір, що на думку колегії суддів, дає підстави для висновку про наявність можливості у АТ «TRASTA KOMERCBANKA» розпорядитися спірним майном під час судового розгляду справи, та достатньо обґрунтованого припущення, що майно, яке є у позивача на момент звернення з позовом, може зникнути, крім того, з матеріалів справи вбачається, що спірна квартира є житлом позивача.

А також, колегія суддів порівнявши негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову (зупинення звернення стягнення іпотекодержателя на майно боржника після спливу кінцевого строку погашення заборгованості, у володінні та користуванні позивача, який прострочив кінцевий строк погашення за кредитним договором та має значну заборгованість перед банком, залишилася квартира) з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів (майно, яке є у позивача на момент звернення з позовом, може бути відчуджене), з урахуванням законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків забезпечення позову, вважає, що вказані заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hor№sby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgme№ts a№d Decisio№s 1997-II).

Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

При цьому колегія суддів зазначає, що обставини викладені в заяві про забезпечення позову та докази надані в їх підтвердження вказують на наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заходів забезпечення позову.

Разом з тим, під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

У зв`язку з цим доводи апеляційної скарги про необґрунтованість позову, про дійсність договорів кредиту та іпотеки та про відповідність дій нотаріуса при вчиненні виконавчого напису вимогам законодавства України, - є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не вирішено питання щодо застосування зустрічного забезпечення відхиляються колегією суддів, оскільки вирішення цього питання відноситься до дискреційних повноважень суду і не є обов`язковим у цьому випадку. Разом із тим, колегія суддів погоджується з доводами АТ «TRASTAKOMERCBANKA» стосовно не відповідності заяви про забезпечення позову положенням статті 151 ЦПК України, а саме відсутності пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Проте, зазначена обставина на правильність та законність висновку суду першої інстанції не впливає, а тому такі доводи апеляційної скарги не дають правових підстав для скасування правильного по своїй суті судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, апеляційна скарга залишається без задоволення, а ухвала Оболонського районного суду міста Києва від 14 серпня 2019 року залишається без змін.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника АТ «TRASTA KOMERCBANKA» - адвоката Аксаітової Марії Юріївни залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 14 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 28 листопада 2019 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Т.А. Слюсар

В.М. Волошина