Постанова

Іменем України

19 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 302/1045/17-ц

провадження № 61-39162св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

третя особа - Соймівська сільська рада Міжгірського району Закарпатської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 22 травня 2018 року у складі колегії суддів: Готри Т. Ю., Бисаги Т. Ю., Собослоя Г. Г.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа - Соймівська сільська рада Міжгірського району Закарпатської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є власником земельної ділянки площею 0,6 га, цільове призначення якої - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:001:0052, розташованої на території Соймівської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області за межами населеного пункту. Земельна ділянка розташована в заплаві р. Ріка, а тому, з метою захисту сільгоспугідь від підтоплення водами р. Ріка, розроблений робочий проект реконструкції водозахисної дамби. Проте, намагаючись приступити до зведення дамби, він зіткнувся із супротивом мешканців села, які, здійснюючи антигромадську поведінку, почали заважати проводити будівельні роботи з реконструкції дамби, мотивуючи свої дії тим, що зведення та укріплення дамби заважатиме їхнім приватним інтересам. Із метою недопущення антигромадської поведінки, він звернувся до органів поліції, де у своїх поясненнях від 18 липня 2017 року вказав, які саме громадяни перешкоджали йому у зведенні дамби. Під час перевірки цих фактів органами поліції встановлено, що ОСОБА_2 та інші відповідачі вимагали від ОСОБА_1 дозвільні документи на будівництво дамби, хоча таких повноважень не мали, та перешкоджали йому у проїзді до своєї земельної ділянки та дамби, таким чином, перешкоджаючи йому у будівництві та реконструкції дамби. З цього приводу з відповідачами проведено профілактичну бесіду та попереджено на майбутнє не здійснювати подібних дій, але відповідачі неодноразово повідомляли його, що він не зможе проводити таке будівництво і вони для цього зроблять все, щоб такого не сталося.

Посилаючись на викладене, позивач просив зобов`язати відповідачів не чинити йому перешкоди при будівництві водозахисної дамби для захисту сільгоспугідь (земельної ділянки площею 0,6 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:001:0052, розташованої на території Соймівської сільської ради за межами населеного пункту) від підтоплення водами р. Ріка в урочищі «Підполами» на території Соймівської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області.

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 15 лютого 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач належними і допустимими доказами не довів перед судом, що саме ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перешкоджали йому у зведенні водозахисної дамби (протипаводкової) на р. Ріка в с. Сойми. Крім того, необґрунтованими є посилання позивача на статтю 152 ЗК України та статті 386, 394, 396 ЦК України, оскільки як зі змісту позовної заяви, так і з пояснень позивача, відповідача, третьої особи, свідка, спір не йде на земельній ділянці ОСОБА_1 , а йде щодо можливої побудови водозахисної дамби на р. Ріка в с. Сойми Міжгірського району Закарпатської області, а позивач належними доказами не довів, що відповідачі порушують його права на земельну ділянку і це порушення потребує судового захисту. Крім того сільський голова с. Сойми Галай В. І. , телефонуючи доорганів поліції повідомив про протиправну поведінку 40 - 50 мешканців села щодо проведення сесії, а не щодо перешкоджання у будівництві водозахисної дамби. Відповідачі заперечили свою причетність до вчинення позивачу супротиву у будівництві дамби.

Постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 22 травня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Зобов`язано ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 не чинити ОСОБА_1 перешкоди при будівництві водозахисної дамби для захисту сільгоспугідь (земельної ділянки площею 0,6 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:001:0052, розташованої на території Соймівської сільської ради за межами населеного пункту) від підтоплення водами р. Ріка в урочищі «Підполами» на території Соймівської сільської ради.

Задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив із того, що відповідачі створюють позивачу перешкоди у будівництві водозахисної дамби, що підтверджується належними, допустимими і достатніми у розумінні вимог статей 77, 78, 80 ЦПК України доказами, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування і у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Додатковою постановою цього ж суду від 25 червня 2018 року вирішено питання розподілу судових витрат.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У липні 2018 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 подали до Верховного Судукасаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 22 травня 2018 року, в якій просять скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказують на те, що висновки апеляційного суду ґрунтуються на припущеннях, не доводять їхню вину у здійснені ОСОБА_1 перешкод у проїзді до його земельної ділянки та у реконструкції водозахисної дамби для захисту сільгоспугідь на земельній ділянці від підтоплення водами р. Ріка. Земельна ділянка позивача знаходиться у заплаві р. Ріки і потрапляє в природну зону затоплення паводковими водами, що підтверджується листом Басейнового управління водних ресурсів р. Тиса агентства водних ресурсів України від 31 березня 2017 року за № 01-09/391. Сам факт відкриття кримінального провадження та проведення досудового розслідування не є доказом винуватості особи згідно з вимогами законодавства.

У листопаді 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_9 подав відзив на касаційну скаргу, у якому зазначено, що позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу та надано строк для подання відзивів на касаційну скаргу.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п`яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду апеляційної інстанції відповідає нормам ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що згідно з витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкін Д. В. 25 травня 2017 року, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,6 га, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:001:0052, розташованої на території Соймівської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області за межами населеного пункту.

Зазначена земельна ділянка розташована у заплаві р. Ріка, внаслідок чого, вона постійно підтоплюється паводковими водами р. Ріка, що призвело до змиття поверхневого шару ґрунту, що підтверджується комісійним актом обстеження водозахисної дамби р. Ріка, розташованої в урочищі «Підполами» на території Соймівської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області з метою захисту сільськогосподарських земель під час проходження паводків від 16 травня 2017 року.

Із метою захисту сільгоспугідь позивача від підтоплення водами р. Ріка в урочищі «Підполами» на території Соймівської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, розроблено робочий проект реконструкції водозахисної дамби.

Виконавчий комітет Соймівської сільської ради погодив проведення робіт із реконструкції водозахисної дамби для захисту сільськогосподарських земель у районі приватної земельної ділянки від підтоплення водами р. Ріка в с. Сойми, урочищі «Чес- під полами», що підтверджується листом голови Виконавчого комітету Галай В. М. від 26 квітня 2017 року за № 02-36/94.

Відповідно до вимог чинного законодавства позивачем зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із незначними наслідками (CCl).

18 липня 2017 року позивач звернувся до правоохоронних органів, оскільки відповідачі перешкоджали йому у зведенні дамби.

Під час перевірки за цим фактом органами поліції встановлено, що ОСОБА_2 та інші відповідачі вимагали він ОСОБА_1 дозвільні документи на будівництво дамби, хоча таких повноважень не мали, та перешкоджали позивачу у проїзді до своєї земельної ділянки та дамби, таким чином, перешкоджаючи йому у будівництві та реконструкції дамби.

Із цих підстав із відповідачами проведено профілактичну бесіду та попереджено на майбутнє не здійснювати подібних дій.

Відповідно до повідомлення Національної поліції України в Закарпатській області від 28 липня 2017 року з відповідачами проведена профілактична бесіда про недопущення вчинення антигромадської поведінки в майбутньому за зверненням ОСОБА_1 .

У своїх поясненнях сільський голова Соймівської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області Галай В. М. , наданими у відзивах підтвердив факт здійснення відповідачами перешкод позивачу у проведенні реконструкції водозахисної дамби в урочищі «Підполами» на території Соймівської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області.

Здійснення позивачу перешкод у проведенні реконструкції водозахисної дамби також підтверджується фотографіями, матеріалами, що зареєстровані в Журналі єдиного обліку Міжгірського ВП Хустського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області від 16 березня 2018 року за № 665 за заявою голови Правління приватного акціонерного товариства «Виноградівська пересувна механізована колона № 78» Вайди Й. А. , із яким ОСОБА_1 укладений договір від 30 серпня 2017 року № 30-08-2017 підряду на виконання робіт із реконструкції водозахисної дамби для захисту сільгоспугідь від підтоплення водами р. Ріка в урочищі «Підполами» на території Соймівської сільської ради, виконання яких є неможливим через супротив відповідачів у здійсненні цих робіт, а також витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 05 квітня 2018 року за зверненням ОСОБА_1 про створення йому 16 березня 2018 року перешкод у проїзді до своєї земельної ділянки та дамби, чим були створені перешкоди у будівництві та реконструкції дамби.

Нормативно-правове обґрунтування

За змістом статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Для визначення предмета позову як способу захисту права чи інтересу важливим є перелік способів захисту цивільного права та інтересу, наведений у статті 16 ЦК України, за змістом якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, тощо. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Крім того, відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

За змістом частини третьої статті 152 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Установивши, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 створюють ОСОБА_1 перешкоди у реконструкції водозахисної дамби для захисту сільгоспугідь на належній йому земельній ділянці від підтоплення водами р. Ріка в урочищі «Підполами» на території Соймівської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про задоволення вимог позивача, оскільки він як на підставу своїх вимог надав суду належні та допустимі докази, що підтверджують факт здійснення йому перешкод у здійсненні ним робіт, на які він отримав відповідний дозвіл.

Твердження заявників про те, що створення штучного рибника на земельній ділянці площею 0,60 га, яка знаходиться в безпосередній близькості до річки, є загрозою підтоплення паводковими водами приватних житлових будинків та приватних земельних ділянок інших жителів с. Сойми, особливо у весняний та осінній періоди, є безпідставними, оскільки надання дозволу ОСОБА_1 на проведення робіт із реконструкції водозахисної дамби р. Ріка, не оскаржене у встановленому законом порядку, а отже, здійснення відповідачами перешкод є незаконним.

Лист Басейнового управління водних ресурсів р. Тиса агентства водних ресурсів України від 31 березня 2017 року за № 01-09/391, не є підставою для скасування оскаржуваного відповідачами судового рішення, оскільки цей лист не був наданий ні до суду першої інстанції ні до суду апеляційної інстанції, тобто є новим доказом, а оцінка нових доказів не входить до повноважень суду касаційної інстанції.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявників із висновками суду апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду касаційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначають у касаційній скарзі заявники.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 183, 395, 401, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 22 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик