Справа №242/3635/18
Провадження №2/242/243/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року Селидівський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Капітонова В.І., секретар судового засідання Нарижна О.Г., розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в місті Селидове в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Селидівської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що 02.03.2012 року померла її мати ОСОБА_2, 05.01.2015 року помер її батько ОСОБА_3, після смерті яких залишилось спадкове майно. Спадкоємцем після їх смерті є позивач. Позивач звернулася до нотаріальної контори для оформлення спадщини, але їй було відмовлено у звязку із пропуском строку для прийняття спадщини. Позивач вважає, що нею пропущено строк з поважних причин. Просить суд винести рішення, яким визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2, померлої 02.03.2012 року, і ОСОБА_3, померлого 05.01.2015 року.

Позивач ОСОБА_4, належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення підготовчого засідання, у судове засідання не з'явилася. Позивач надала заяву, в якій просила позов задовольнити та розглядати справу без її участі.

Представник відповідача Селидівської міської ради, належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення підготовчого засідання, у судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Відповідно до ст. 199 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити у підготовчому засіданні рішення, оскільки відповідачем визнано позов.

Дослідивши докази, судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про смерть І-НО №600673, виданого 03.03.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_2 померла 02.03.2012 року, актовий запис № 71.

Згідно із свідоцтвом про смерть І-НО №820907, виданого 06.01.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_3 помер 05.01.2015 року, актовий запис № 11.

Те, що ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 і ОСОБА_3 підтверджується наданими копією свідоцтва про народження І-НО №312939, виданого 18.08.1971 року, копією свідоцтва про укладення шлюбу І-НО №255001, виданого 14.08.1994 року.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яка померла 02.03.2012 року, і ОСОБА_3, який помер 05.01.2015 року, на праві власності належить квартира №40, що розташована за адресою: Донецька область, м. Селидове, вул.. Маяковського, б.31, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло №2099, виданого 26.10.1993 року Службою приватизації державного житлового фонду п/о «Селидіввугілля».

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2 померлої 02.03.2012 року, і ОСОБА_3, померлого 05.01.2015 року, та до складу спадщини входить нерухоме майно.

Державним нотаріусом Першої Селидівської державної нотаріальної контори 29.03.2018 року було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно у звязку із пропуском строку для прийняття спадщини.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Наслідки пропуску строку для прийняття спадщини визначені статтею 1272 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2, померлої 02.03.2012 року, і ОСОБА_3, померлого 05.01.2015 року.

Інших осіб, які могли б спадкувати після їх смерті, а також те, що на спадкове майно, яке залишилось після смерті спадкодавців, претендують інші особи, судом не встановлено.

Також, суд враховує лист виконавчого комітету Селидівської міської ради від 21.08.2018 року №02-23/775, в якому виконком проти задоволення позовних вимог не заперечував, тим самим висловив свою згоду щодо задоволення позовних вимог.

Крім того, суд враховує ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» згідно з якою практика ЄСПЛ застосовується українськими судами як джерело права.

Так, право на захист власності викладено у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Конвенція в ст. 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, обєднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність. На відміну від традиційного розуміння інституту права власності, ЄСПЛ тлумачить поняття «майно» (possessions) набагато ширше й у контексті ст. 1 Першого протоколу під «майном» розуміє не тільки «наявне майно» (existing possessions).

Принцип «пропорційності» тісно повязаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика ЄСПЛ розглядає принцип «пропорційності» як невідємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Суд вважає, що пропуск строку позивачем для прийняття спадщини, яке складається із рухомого чи нерухомого майна, на яке інші особи, окрім позивача, не претендують, повязане із правом володіти і користуватися майном, а тому є перешкодою для позивача у користуванні власністю, що входить до складу спадщини, що в свою чергу є порушенням ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З урахуванням обставин справи та наданих позивачем доказів, враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає за можливе визнати причини пропуску строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 померлої 02.03.2012 року, і ОСОБА_3, померлого 05.01.2015 року, поважними, а тому позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 1272 ЦК України, ст. ст. 198-200, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Селидівської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задовольнити.

Надати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2, померлої 02.03.2012 року, протягом трьох місяців з моменту набрання цим рішенням законної сили.

Надати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, померлого 05.01.2015 року, протягом трьох місяців з моменту набрання цим рішенням законної сили.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Селидівський міський суд Донецької області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а після її функціонування, безпосередньо до Донецького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя