Справа № 485/1098/18
Провадження № 2/485/204/19
14 січня 2019 року м.Снігурівка
Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Квєтки І.А.,
секретар судового засідання Шеремет Ю.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Снігурівка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовними вимогами про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування належним їй на праві власності житловим будинком №35 по вул.Остапа Вишні (бувша Пархоменка) в м.Снігурівка Миколаївської області. Позовні вимоги мотивувала тим, що відповідач є її онуком, за вказаною адресою зареєстрований, але не проживає більше одного року без поважних причин.
В судове засідання сторони не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином та своєчасно.
Позивач подала суду заяву про слухання справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю, проти заочного розгляду справи заперечень не мала (вх.№271/19-вх. від 14.01.2019р.).
Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином шляхом направлення судового виклику рекомендованим листом з повідомленням за останнім відомим місцем проживання, який вручено. Причини неявки суду невідомі. Відзив не надійшов.
За наявності умов, визначених у ч.1 ст.280 ЦПК, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи.
У зв"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 вересня 1992 року, посвідченого державним нотаріусом Снігурівської державної нотаріальної контори Миколаївської області ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за №2-1250, на праві приватної власності належить житловий будинок №35 по вул.Пархоменка в м.Снігурівка Миколаївської області (а.с.5), про що свідчить також і копія технічного паспорту на житловий будинок, складеного 16 липня 1992 року КП ММБТІ (а.с.6-8).
Відповідно до розпорядження голови Миколаївської обласної державної адміністрації від 21 травня 2016 року, вул.Пархоменко перейменовано на вул.ОСОБА_4 (а.с.13-14).
20 квітня 2003 року у вказаному жилому будинку, за згоди власника ОСОБА_1, зареєстрований її онук ОСОБА_2, про що свідчать довідка Снігурівської міської ради Миколаївської області від 17.10.2018 року за №695/01-2.5 та копія будинкової книги (а.с.9-11).
Згідно акту від 13 червня 2018 року, складеного депутатом Снігурівської міської ради Миколаївської обласьті ОСОБА_5, посвідчено, що ОСОБА_2 за місцем реєстрації не проживає з 2004 року, що підтвердили сусіди ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.12).
Як слідує з довідки Широківської сільської ради Миколаївської області № 329 від 04 жовтня 2018 року відповідач проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.24).
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Судом встановлено, що відповідач був зареєстрований та проживав у будинку позивачки як член її сім"ї, разом з його батьком, який помер, а тому до вказаних правовідносин підлягають застосуванню положення статей 405, 150, 156 ЦК України.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Згідно зі ст..405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до п. 1 ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі-Конвенція), яка набула чинності для України з 11.09.1997 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
У ході судового розгляду підтверджено обставини щодо права власності позивача на житлове приміщення, відсутність відповідача за зареєстрованим місцем проживання з 2004 року, тобто понад один рік, відсутності доказів щодо створення позивачем перешкод у користуванні житлом, участі відповідача в утриманні будинку чи виявлення ним інтересу до житла. Доказів поважності причин відсутності відповідача понад зазначений термін судом не встановлено, так само як і наявності домовленості між сторонами про інший строк збереження права на проживання у житловому будинку. Відповідач добровільно змінив місце проживання та створив інше «житло» у розумінні ст.8 Конвенції.
Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.
Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, підлягає задоволенню.
На прохання позивача суд не стягує з відповідача судовий збір, сплачений нею при подачі позову.
Керуючись ст. ст. 76-78, 81, 141, 247, 280 ЦПК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування житловим будинком №35 по вул.Остапа Вишні (Пархоменка), в м.Снігурівка Миколаївської області.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Снігурівський районний суд.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дата складення повного судового рішення - 14.01.2019р.
Суддя