Справа № 315/1521/18
Номер провадження № 2/315/92/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року Гуляйпільський районний суд Запорізької області

у складі головуючого: судді Яроша С.О.

при секретарі: Прістенській Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Гуляйполе Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

06.11.2018 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

В позові позивач посилався на те, що 15.12.2011 року між сторонами укладено договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 15000 грн. на строк до 05.11.2013 року, відповідно до п.2.2, п.3.4 договору відповідач зобов`язався шляхом зарахування коштів на банківський рахунок позивача щомісяця з 05.01.2012 року надавати позивачу грошові кошти в сумі 915,23 грн., для погашення заборгованості за договором, що складається із позики та відсотків, а саме 3% на місяць від розміру позики, відповідно до п.4.4 договору у випадку несвоєчасного погашення заборгованості відповідач зобов`язався сплатити на рахунок позивача пеню в розмірі 1 % від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочки, відповідач ухиляється від повернення суми боргу, так в період з 05.12.2011 року по 31.12.2004 року відповідач сплатила: 08.12.2011 року - 915,23 грн., 05.01.2012 року - 915,23 грн., 06.02.2012 року - 915,23 грн., 07.03.2012 року - 915,25 грн., 17.04.2012 року - 915,25 грн., 30.05.2012 року - 915,25 грн., 02.07.2012 року - 915,25 грн., 31.07.2012 року - 915,25 грн., 02.10.2012 року - 915,25 грн., заборгованість становить 71493,17 грн., яка складається з заборгованості із суми основного боргу - 10443,27 грн. та заборгованості по відсоткам в сумі 3611,91 грн., заборгованості по пені за період з 06.05.2015 року по 05.11.2016 року в розмірі 57437,99 грн., посилаючись на ст.ст. 526, 536, 610, 612, 625, 1046-1050 ЦК України прохав стягнути з відповідача на свою користь суму основаного боргу у розмірі 10443,27 грн., суму заборгованості по відсоткам в розмірі 3611,91 грн., суму заборгованості по пені за період з 06.05.2015 року по 05.11.2016 року в розмірі 57437,99 грн., судові витрати по сплаті судового збору в сумі 714,93 грн.

16.11.2018 року ухвалою судді Гуляйпільського районного суду Запорізької області Яроша С.О. позовна заява прийнята до провадження, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження і справу призначено до розгляду у відкрите судове засідання на 08.01.2019 року.

11.12.2018 року до суду звернувся відповідач з відзивом на позов, в якому заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що вона повернула позивачу частину позики на суму 8237,07 грн., з яких основний борг 4556,73 грн. та відсотки за користування в сумі 3680,34 грн., останній платіж за договором був 02.10.2012 року, на протязі дії договору позивач не звертався до неї з претензіями, а звернувся 05.10.2018 року з вимогою на суму 202721,72 грн., вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності звернення до суду за захистом свого права, прохав застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову.

08.01.2019 року ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області за клопотання позивача розгляд справи відкладено на 26.02.2019 року.

У судовому засіданні позивач позов підтримав, суду пояснивши, що 15.12.2011 року між сторонами укладено договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 15000 грн. на строк до 05.11.2013 року, відповідно до п.2.2, п.3.4 договору відповідач зобов`язався шляхом зарахування коштів на банківський рахунок позивача щомісяця з 05.01.2012 року надавати позивачу грошові кошти в сумі 915,23 грн., для погашення заборгованості за договором, що складається із позики та відсотків, а саме 3% на місяць від розміру позики, відповідно до п.4.4 договору у випадку несвоєчасного погашення заборгованості відповідач зобов`язався сплатити на рахунок позивача пеню в розмірі 1 % від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочки, відповідач ухиляється від повернення суми боргу, так в період з 05.12.2011 року по 31.12.2004 року відповідач сплатила: 08.12.2011 року - 915,23 грн., 05.01.2012 року - 915,23 грн., 06.02.2012 року - 915,23 грн., 07.03.2012 року - 915,25 грн., 17.04.2012 року - 915,25 грн., 30.05.2012 року - 915,25 грн., 02.07.2012 року - 915,25 грн., 31.07.2012 року - 915,25 грн., 02.10.2012 року - 915,25 грн., заборгованість становить 71493,17 грн., яка складається з заборгованості із суми основного боргу - 10443,27 грн. та заборгованості по відсоткам в сумі 3611,91 грн., заборгованості по пені за період з 06.05.2015 року по 05.11.2016 року в розмірі 57437,99 грн., посилаючись на ст.ст. 526, 536, 610, 612, 625, 1046-1050 ЦК України прохав стягнути з відповідача на свою користь суму основаного боргу у розмірі 10443,27 грн., суму заборгованості по відсоткам в розмірі 3611,91 грн., суму заборгованості по пені за період з 06.05.2015 року по 05.11.2016 року в розмірі 57437,99 грн., судові витрати по сплаті судового збору в сумі 714,93 грн.

Відповідач позов не визнав, суду пояснивши, що не заперечує проти того, що між сторонами укладено договір позики, за яким отримано грошові кошти та повертались нею, перестала повертати за скрутним матеріальним становищем, прохала застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову.

Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, об`єктивному, всебічному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає встановленими наступні обставини:

05.12.2011 року між сторонами укладено договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 15500 грн. на строк до 05.11.2013 року, відповідно до п.2.2, п.3.4 договору відповідач зобов`язався шляхом зарахування коштів на банківський рахунок позивача щомісяця з 05.01.2012 року надавати позивачу грошові кошти в сумі 915,23 грн., що підтверджується копією договору позики.

Відповідач повертала позику наступними платежами: 08.12.2011 року - 915,23 грн., 05.01.2012 року - 915,23 грн., 06.02.2012 року - 915,23 грн., 07.03.2012 року - 915,25 грн., 17.04.2012 року - 915,25 грн., 30.05.2012 року - 915,25 грн., 02.07.2012 року - 915,25 грн., 31.07.2012 року - 915,25 грн., 02.10.2012 року - 915,25 грн., що підтверджується поясненнями сторін, письмовими доказами: копією квитанції, наданої відповідачем, та письмовим доказом: випискою з особового рахунку позивача.

Суд, задовольняючи позов частково, виходить з наступного:

Між позивачем та відповідачем склалися правовідносини по договору позики, які регулюються параграфом 1 Позика та умовами договору позики від 05.12.2011 року, укладеного між сторонами.

Відповідно до ч.2 п.1 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей.

Судом встановлено, що підставою виникнення прав та обов`язків сторін є договір позики, укладений 05.12.2011 року між сторонами.

Відповідно до п.1,2,3 договору позики від 05.12.2011 року позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 15500 грн., а відповідач зобов`язався повернути названу позику зі сплатою 3 % щомісячно від розміру позики щомісячними платежами в сумі 915,23 грн. згідно графіку погашення заборгованості, остаточна дата повернення позики 05.11.2013 року.

Судом встановлено, що до суду звернувся позивач як позикодавець за договором позики з позовом за захистом свого порушеного майнового права, передбаченого договором позики, шляхом відшкодування збитків у виді неповернутої позики та процентів за її користування, що встановлені договором, а також неустойки у виді пені за невиконання грошового зобов`язання, встановленого договором в зв`язку з тим, що відповідач як позичальник не виконав свій обов`язок щодо повернення боргу, сплати процентів за її користування та неустойки у виді пені, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язується сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Відповідно до ч.2 ст.536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Судом встановлено, що відповідач, зобов`язаний відповідно до умов договору позики, в якому встановлений строк повернення позики частинами, повернути позику та проценти за її користування, порушив зобов`язання по її поверненню, чим допустив неналежне невиконання зобов`язання щодо повернення позики та процентів за її користування, так як не сплатив своєчасно в період з 05.08.2012 року по 05.09.2012 року щомісячний платіж 915,23 грн., сплативши останній платіж 02.10.2012 року, а також не виконав зобов`язання в період з 05.09.2012 року 05.10.2012 року.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Суд доходить висновку, що позивач дізнався про порушення його права на повернення чергової частини позики вперше 06.09.2012 року за 10 платежем, відповідач сплативши 02.10.2012 року 915,23 грн. перервав перебіг строку позовної давності до наступного платежу, строк сплати якого був з 05.10.2012 року до 05.11.2012 року.

Початок строку давності по 12 платежу починається з 06.12.2012 року.

Пункт 4.7 договору позики, укладеного між сторонами, визначає, що сторонами встановлений строк позовної давності по вимогах про стягнення позики, відсотків за користування, неустойки-пені, штрафів за даним договором тривалістю п`ять років, що відповідає вимогам ст.259 ЦК України.

Зважаючи на те, що зобов`язання відповідача складається з щомісячних зобов`язань, то строк позовної давності по кожному з щомісячних чергових зобов`язань визначається судом з огляду на строк виконання чергового зобов`язання визначеного договором.

Зважаючи на те, що позивач звернувся до суду 06.11.2018 року, суд визначає кінцевий строк позовної давності для захисту порушеного права позивача.

З урахуванням зміненого строку позовної давності тривалістю п`ять років суд визначає початок строку позовної давності для позивача 06.11.2013 року.

Зважаючи на графік погашення позики, передбачений додатком 1, суд визначає, що в межах позовної давності знаходиться 23 платіж в розмірі 915,23 грн. та відсотки за користування 54,12 грн., строк сплати якого з 05.10.2013 року по 05.11.2013 року, а також 24 платіж в розмірі 935,82 грн. та відсотки за користування в сумі 26,89 грн.

Таким чином суд визначає, що підлягає захисту порушене право позивача в межах позовної давності вимога позивача про стягнення заборгованості по основному боргу в сумі 1851,05 грн. та заборгованість по відсотках в сумі 81,01 грн., а всього на суму 1931,47 грн.

Відповідно ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.2 п.8 ст.16 ЦК України способу захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків або інші способи відшкодування майнової шкоди.

Суд зважаючи на заперечення відповідача, відкладені у його відзиві на позов, а саме застосування строку позовної давності, застосовує ч.4 ст.267 ЦК України та відмовляє позивачу у задоволенні решти позовних вимог в зв`язку з пропуском строк позовної давності.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так як позовні вимоги задоволені на суму 1931,47 грн., то суд відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України витрати на сплату судового збору в сумі 19,09 грн., понесені позивачем і документально підтверджені, покладає на відповідача.

Керуючись ст.ст. 3-5, 8-11, 89, ч.1 ст.141, 263-266, 268, 273 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 16, 22, 256, 258, 260, 267, 536, 546, 549, 550, 551, 610-612, 625, 629, 1046-1055 ЦК України, договором позики від 05.12.2011 року суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по договору позики від 05.12.2011 року в сумі 1931,47 грн., з яких заборгованість по основному боргу в сумі 1851,05 грн., заборгованість по відсотках в сумі 81,01 грн., а також витрати на сплату судового збору в сумі 19,09 грн., а всього на суму 1951,15 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити в зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Повний текст рішення буде складений 27.02.2019 року.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: Ярош С.О.