Житомирський апеляційний суд
Справа №285/813/18 Головуючий у 1-й інст. Сташків Т. Б.
Категорія 50 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді: Миніч Т.І.

суддів: Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.

секретаря

судового засідання Кучерявого О.В.

з участю представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18 грудня 2018 року під головуванням судді Сташківа Т.Б.

у цивільній справі №285/813/18 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

в с т а н о в и в :

У березні 2018 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом. Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 2 000 грн., щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до повноліття сина, та на своє утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення сином трьох років. В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що з 16.01.2016 року перебували у шлюбі з відповідачем, який 29.03.2017 року було розірвано. Сторони у справі є батьками малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. З відповідачем подружні відносини припинились і сторони проживають окремо. Син проживає і знаходиться на утриманні матері. З моменту припинення подружніх відносин відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Відповідач здоровий, працездатний, офіційно не працює, але отримує кошти, розмір яких є достатнім для надання належної матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина.

Ухвалою суду від 18.12.2018 року задоволено заяву ОСОБА_4 про залишення без розгляду позовної заяви в частині вимог про стягнення аліментів на утримання дружини.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18 грудня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 (одна тисяча п'ятсот) гривень щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову - 5 березня 2018 року і до досягнення сином повноліття - 28 червня 2035 року.

Стягнуто з відповідача в дохід держави судовий збір в 528,60 грн. в іншій частині компенсовано за рахунок Державного бюджету України.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду в частині стягнення аліментів в розмірі 1 500 грн., починаючи з 05.03.2018 року скасувати та в цій частині змінити рішення, яким стягнути аліменти в розмірі 1 000 грн. щомісячно, починаючи з 01.01.2019 року. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, є необґрунтованим та не відповідає обставинам справи. Зокрема зазначає, що є військовослужбовцем та приймає участь в АТО на території Донецької, Луганської областей та був контужений і на сьогодні потребує лікування. Крім того, не має постійної роботи та постійного заробітку, інших доходів. Заява позивачки про те, що він працює за кордоном та має заробітну плату в розмірі 1 500 дол. США є голослівною та доказами не підтверджена.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є батьками неповнолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, серія НОМЕР_1 від 29.03.2017 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.9).

Неповнолітній син знаходиться на утриманні ОСОБА_4 та проживає разом з нею (а.с.3).

Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві.

Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Це положення відображено й в українському законодавстві. Зміст глави 15 Сімейного кодексу України (далі - СК України) вказує на обов'язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

В пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

В даному випадку, вирішуючи спір, суд обгрунтовано виходив з того, що відповідач є фізично здоровою та працездатною особою молодого віку, офіційно не працює, інших неповнолітніх дітей, окрім сина ОСОБА_5 на утриманні - не має, будь-яких обмежень до працевлаштування за станом здоров»я не має.

Із врахуванням загальновідомих обставин про щоденну потребу дитини у їжі, одязі, засобах гігієни, необхідності забезпечення загального розвитку, належних побутових умов та істотне зростання цін на дитячі товари, продукти харчування, ліки, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції вірно визначено щомісячний розмір аліментів в сумі 1 500 грн.

Доводи апелянта про те, що він був контужений та потребує лікування висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають, оскільки із наданих відповідачем довідок вбачається, що розлад здоров»я носив короткочасний характер, у зв»язку із чим він потребував відпустки.

За наведених обставин підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 28.02.2019 року.