Постанова

Іменем України

18 листопада 2019 року

місто Київ

справа № 645/7313/14-ц

провадження № 61-25726св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Реал Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Реал Банк» на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2017 року у складі судді Іващенка С. О. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 06 червня 2017 року у складі колегії суддів: Бровченко І. О., Швецової Л. А., Хорошевського О. М.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Реал Банк» (далі - ПАТ «Реал Банк», банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про застосування наслідків нікчемності правочину до кредитного договору від 14 травня 2013 року № ФС-726/09-2-09, укладеного між сторонами, витребувати у ОСОБА_1 грошових коштів, отриманих на виконання зазначеного договору, у сумі 100 000, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що зазначений договір призвів до погіршення фінансового становища позивача (неплатоспроможності); укладений на умовах, які передбачають надання відповідачу переваг (пільг), прямо не встановлених для неї законодавством чи внутрішніми документами банку, у зв`язку з чим відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» він є нікчемним.

Стислий виклад заперечень відповідача

Відповідач заперечувала проти позову. Зазначила, що банком не доведений факт, що умови кредитування є пільговими, оскільки процентна ставка у розмірі 18 % була розповсюдженою та застосовувалась у правовідносинах банку з іншими позичальниками.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 06 червня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій обґрунтовувались тим, що на правовідносини, які виникли між сторонами, не поширюється пункт 2 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки позивачем не надано доказів, що свідчать про те, що сам факт укладення між сторонами кредитного договору з усіма його додатками та змінами, призвів до неплатоспроможності банку. Позивач не зазначив, виконання яких зобов`язань стало неможливим внаслідок укладення такого правочину, не зазначив кредиторів, перед якими виконання зобов`язань стало неможливим, а також не довів причинно-наслідкового зв`язку між укладенням банком та ОСОБА_1 кредитного договору і неможливістю виконання зобов`язань перед іншими кредиторами. Суд апеляційної інстанції зазначив, що позивачем не було надано суду Положення про умови кредитування, що діяло станом на день укладання кредитного договору, у зв`язку з чим позивачем не доведено надання переваг або пільг відповідачу перед іншими клієнтами банку. Судом апеляційної інстанції враховано, що відповідно до протоколу від 08 травня 2013 року № 92 засідання комітету з питань управління активами та пасивами ПАТ «Реал Банк» відсоткова ставка за активними операціями не може бути нижче 13, 50 % у національній валюті та 8, 75 % в іноземній валюті.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ПАТ «Реал Банк» у жовтні 2017 року звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просило скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове про задоволення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовувалась тим, що відповідачу наданий кредит під 18 % річних, проте на час укладення кредитного договору мінімальна процентна ставка розміщення активів становила 20 % річних. Кредит надано відповідачу без будь-якого забезпечення, а доходи позичальника свідчили про надання кредиту особі, яка теоретично не могла сплатити відсотки за користування кредитом. У зв`язку із зазначеними обставинами віднесено до категорії нікчемних кредитний договір від 14 травня 2013 року

№ ФС-726/09-2-09, як такий, що є збитковим для банку та веде до неплатоспроможності. Заявник зазначає, що відповідачем отримано повідомлення про нікчемність правочину, таке рішення не оскаржено, проте, кредитні кошти банку не повернуто, що є підставою для задоволення позову. Позивач вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій не враховані висновки Верховного Суду України, висловлені у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 415/145/15-ц.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу ПАТ «Реал Банк» не надходив.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДАХ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у травні 2018 року.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права в межах доводів касаційної скарги, за наслідками чого зробив такі висновки.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 14 травня 2013 року між ПАТ «Реал Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір

№ ФС-726/09-2-09, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 300 000, 00 грн, на умовах, передбачених цим договором, зі сплатою 18 % річних та терміном повернення кредиту 11 травня 2023 року.

Додатковою угодою від 18 червня 2013 року № 937/09-2-09 кредитний договір від 14 травня 2013 року № ФС-726/09-2-09 викладено у новій редакції, відповідно до якої кредит наданий у формі поновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом у сумі 300 000, 00 грн.

Додатковою угодою від 01 липня 2013 року № 1057/09-2-09 кредитний договір від 14 травня 2013 року № ФС-726/09-2-09 викладено у новій редакції, відповідно до якої банк надає позичальнику частину кредитних коштів у сумі 300 000, 00 грн строком з 01 липня 2013 року до 11 травня 2023 року та сплатою 18 % річних.

Додатковою угодою від 27 січня 2014 року № 115/09-2-09 кредитний договір від 14 травня 2013 року № ФС-726/09-2-09 викладено у новій редакції, відповідно до якої банк надає позичальнику частину кредитних коштів у сумі 300 000, 00 грн строком з 27 січня 2014 року до 11 травня 2023 року та сплатою 18 % річних.

Додатковою угодою від 24 лютого 2014 року № 229/09-2-09 кредитний договір від 14 травня 2013 року № ФС-726/09-2-09 викладено у новій редакції, відповідно до якої банк надає позичальнику частину кредитних коштів у сумі 300 000, 00 грн строком з 24 лютого 2014 року до 11 травня 2023 року та сплатою 18 % річних.

Відповідач здійснила часткове погашення заборгованості за кредитним договором 07 березня 2014 року та 25 березня 2014 року на загальну суму 200 000, 00 грн, заборгованість за тілом кредиту становить 100 000, 00 грн.

Постановою Правління Національного банку України від 28 лютого 2014 року № 109 ПАТ «Реал Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Рішенням від 28 лютого 2014 року № 10 виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розпочато процедуру виведення ПАТ «Реал Банк» з ринку та здійснення у ньому тимчасової адміністрації. Тимчасова адміністрація запроваджувалась з 03 березня 2014 року до 21 травня 2014 року. Уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію було призначено Кадирова Владислава Володимировича.

Постановою Правління Національного банку України від 21 травня 2014 року № 295 відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Реал Банк».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21 травня 2014 року № 34 уповноваженою особою на ліквідацію ПАТ «Реал Банк» призначено Кадирова Владислава Володимировича.

Листом від 22 серпня 2014 року ПАТ «Реал Банк» повідомило відповідача про те, що укладений кредитний договір відповідно до Закону України

«Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є нікчемним та запропонувало повернути отримані на виконання кредитного договору грошові кошти у розмірі 100 000, 00 грн у строк до 01 вересня 2014 року.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема із договорів.

Відповідно до частини першої статті 57 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до пунктів 2, 7 частини третьої статті 38 Закону України

«Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 38 Закону України

«Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності підстав, передбачених пунктами 2, 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», недійсності (нікчемності) укладеного між сторонами кредитного договору від 14 травня 2013 року № ФС-726/09-2-09.

У касаційні скарзі заявник зазначає, що відповідачу наданий кредит під 18 % річних, проте на час укладення кредитного договору мінімальна процентна ставка розміщення активів становила 20 % річних, посилається на протокол від 08 травня 2013 року № 92 комітету з питань управління активами та пасивами ПАТ «Реал Банк».

Протоколом від 08 травня 2013 року № 92 комітету з питань управління активами та пасивами ПАТ «Реал Банк» затверджено мінімальні відсоткові ставки при розміщенні активів та максимальні відсоткові ставки при залучені пасивів, у зв`язку з чим підрозділам банку необхідно було взяти до відома, що відсоткова ставка за цими операціями не може бути нижче ніж 13, 50 % у національній валюті та 8, 75 % в іноземній валюті.

Отже, суди першої та апеляційної інстанцій вірно відхилили доводи позивача у тій частині, що на момент укладення кредитного договору мінімальна процентна ставка становила 20 % річних.

Доводи касаційної скарги про те, що відповідачем не оскаржувались дії уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кадирова В. В. щодо віднесення кредитного договору від 14 травня 2013 року № ФС-726/09-2-09 до категорії нікчемних, були предметом перевірки судом апеляційної інстанції, який правильно встановив, що такі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права. Судом апеляційної інстанції правомірно зазначено, що позивачем не надано до матеріалів справи протокол комісії з перевірки правочинів (договорів), наказ уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Реал Банк» про визнання кредитного договору, укладеного між сторонами, нікчемним на підставі частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Звертаючись до суду, позивач просив суд застосувати наслідки нікчемності правочину до кредитного договору від 14 травня 2013 року № ФС-726/09-2-09 з тих підстав, що зазначений договір призвів до погіршення фінансового становища банку (неплатоспроможності); укладений на умовах, які передбачають надання відповідачу переваг (пільг), прямо не встановлених для неї законодавством чи внутрішніми документами банку, у зв`язку з чим, відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», він є нікчемним.

Доводи заявника спростовані судами першої та апеляційної інстанцій, які встановили, що умови зазначеного договору не передбачають надання відповідачу переваг (пільг), прямо не встановлених для неї законодавством чи внутрішніми документами банку, оскільки визначена сторонами правочину процентна ставка на рівні 18 % річних повністю узгоджується із протоколом від 08 травня 2013 року № 92 комітету з питань управління активами та пасивами ПАТ «Реал Банк», яким відсоткова ставка не може бути нижче ніж 13, 50 % у національній валюті та 8, 75 % в іноземній валюті.

Отже, суди першої та апеляційної інстанцій вірно визначили характер спірних правовідносин та правову норму, що підлягає застосуванню, врахували висновки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у постанові від 18 травня 2016 року у зазначеній цивільній справі, належним чином перевірили та спростували доводи позивача, якими обґрунтовувались позовні вимоги.

Під час вирішення спору Судом враховано правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18), згідно з якою за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Доводи позивача ґрунтуються на вимозі, що полягають у переоцінці доказів у справі, не підлягають врахуванню судом касаційної інстанції, оскільки такі повноваження не належать Верховному Судові.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України

«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини

(далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23, ЄСПЛ).

Висновки за наслідками розгляду касаційної скарги

Верховний Суд врахував, що доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а фактично зводяться до переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, визначених статтею 400 ЦПК України

Враховуючи наведене, Верховний Суд зробив висновок, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Реал Банк» залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 06 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

А. С. Олійник

В. В. Яремко