ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8008/19 Справа № 210/3143/19 Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційними скаргами представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гузєва Ігоря Григоровича, Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 липня 2019 року, ухваленого суддею Сільченком В.Є. у м. Кривому Розі,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (надалі - ПАТ«АрселорМіттал Кривий Ріг») про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він працював з 14.09.1992 по 11.04.2008 на різних посадах у мартенівському цеху в ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», правонаступником є ПАТ«АрселорМіттал Кривий Ріг», де виконував важку роботу через недосконалість робочих місць, внаслідок чого, отримав професійне захворювання.

Висновком МСЕК від 03 жовтня 2011 року йому визначено 15% втрати професійної працездатності. Через отримане хронічне професійне захворювання порушуються нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно відчуває біль, який обмежує його рух, переважно в ліктьових та колінних суглобах, утруднення ходи, що завдає душевного болю та страждання, тому просить суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 62595 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 липня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 25000 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження його здоров`я, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб, витрати на правову допомогу в сумі 6531,40 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Гузєв І.Г., посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення змінити та збільшити розмір моральної шкоди до розміру заявленого в позовних вимогах. Вважає визначений судом розмір моральної шкоди, значно заниженим, таким, що не відповідає стражданням позивача та принципу розумності, виваженості та справедливості.

В апеляційній скарзі ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповно досліджених доказах, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог. В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що позивачем не надано доказів заподіяння йому моральної шкоди та вину підприємства в її заподіянні.

Крім того, судом не враховано роботу позивача на інших підприємствах та місцях роботи. Позивач свідомо обрав місце роботи на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», де був обізнаний з наявністю шкідливих факторів на виробництві. Визначений судом розмір моральної шкоди, вважають значно завищеним, таким, що не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Крім того, вважають, що відсутні документально підтверджені витрати позивача на правову допомогу, що виключає їх стягнення.

Відзив на апеляційні скарги не надходив.

Справарозглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді- доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до записів у трудовій книжці позивач ОСОБА_1 працював на різних посадах у період з 14.09.1992 по 11.04.2008 у мартенівському цеху на ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», правонаступником зазначених підприємств є відповідач (а.с. 33-35).

Висновком МСЕК від 12 жовтня 2011 року позивачу первинно встановлено 15% втрати професійної працездатності, безстроково, що підтверджується довідкою «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги» серії (а.с. 8-9).

Згідно Акту № 28 Форми П-4 «Розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання» загальний стаж роботи позивача складає 30 років 5 місяців, з них 15 років 7 місяців в умовах впливу шкідливих факторів (а.с. 11).

За виявленим у позивача професійним захворюванням проведено розслідування причин виникнення, за результатами якого складено акт №28 від 18 серпня 2011 року. Пунктом 14 Акту зазначено, що ОСОБА_1 встановлено професійне захворювання: остеоартроз і періартроз ліктьових та колінних суглобів, двобічний плечолопатковий періартроз з больовим синдромом, ПФ першого-другого ст.М19 (а.с.11).

При цьому причинами виникнення професійного захворювання (пункт 17 Акту) є важка праця, а згідно п.13 Акту умови праці по важкості згідно санітарно-гігієнічної характеристики умов парці №2-2-2157 від 04.07.2008 підготовленої ДЗ «Дзержинська райСЕС» за показниками важкості праці відноситься до ІІІ класу 2 ступеню (а.с.11).

Також, згідно пункту 16 Акту, професійне захворювання виникло за таких обставин: з 14.09.1992 по 08.10.1996 року на посаді вогнетривника мартенівського цеху в КМК «Криворіжсталь», з 08.10.1996 по 08.04.2004 - вогнетривник мартенівського цеху в КДГМК «Криворіжсталь», з 08.04.2004 по 12.01.2006 - вогнетривник мартенівського цеху в ВАТ КГМК «Криворіжсталь»,з 12.01.2006 по 14.06.2007 - вогнетривник мартенівського цеху в ВАТ «Міттал Стіл Кривий Ріг», з 14.06.2007 по 11.04.2008 - вогнетривник мартенівського цеху в ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», правонаступником зазначених підприємств є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», протягом зазначеного терміну виконував важку роботу через недосконалість робочих місць.

Відповідно до наданих позивачем виписних епікризів та довідок медичних закладів, він тривалий час знаходився на лікуванні з приводу отриманого професійного захворювання (а. с. 14-26).

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем доведені заявлені позовні вимоги та наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди відповідачем, через отримане професійне та втрату працездатності.

Колегія суддів погоджується із висновком суду, щодо обов`язку відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду спричинену втратою здоров`я на виробництві, вважає його законним і обґрунтованим, проте не може повністю погодитися із визначеним судом розміром компенсації шкоди.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 173 КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 2ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як видно з п.16 Акту розслідування причин виникнення у позивача хронічного професійного захворювання від 18 серпня 2011 року професійне захворювання виникло у позивача, через виконання у продовж зазначеного періоду часу важкої праці, через недосконалість робочих місць.

Отже, як роботодавець ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», під час роботи позивача на підприємстві допустив перевищення гранично допустимого рівня важкої праці, як шкідливого фактору виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці». Даний факт спростовує заперечення відповідача в апеляційній скарзі про відсутність доказів вини підприємства в отриманому позивачем захворюванні.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає їй фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини відповідача, якими не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача встановлено порушення відповідачем законодавства про охорону праці та перевищення нормативів концентрації шкідливих факторів (важка праця) виробничого середовища на робочому місці позивача.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі а обізнаність позивача з умовами праці та свідоме обрання місця роботи, не виключає обов`язку відповідача створити безпечні умови виробничого середовища та нести відповідальність за їх порушення.

Стаття 4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується , зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв`язку з отриманим професійним захворюванням встановлений та доведений матеріалами справи. Так, згідно виписних епікризів, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний фізичний біль та моральні страждання, позбавлена нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з тим, що професійне захворювання обмежує його життєву активність постійно наявна біль у суглобах зі стійким больовим синдромом, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації життя.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди, є дещо заниженим, визначений без повного урахування роз`яснень, наведених в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. з подальшими змінами, відповідно до яких, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин, у зв`язку із чим доводи представника позивача, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу.

Колегія суддів, беручи до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивача, характер отриманого професійного захворювання, тривалість роботи на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів більше 15 років, відсоток втрати професійної працездатності в розмірі вперше 15%, призначене безстроково, тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та можливість такого відновлення, вважає що визначений судом першої інстанції розмір компенсації моральної шкоди слід змінити та збільшити з 25000 грн. до 40000 грн., що відповідно положення п.п.1,3 ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача в частині відсутності документального підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу, колегія суддів вважає неприйнятними.

Так, відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Частиною 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною третьою вказаної статті ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Як видно з матеріалів справи, між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Гузєвим І.Г. укладено договір від 04 червня 2019 року про надання правової допомоги (а.с.49-50).

Сторонами також підписано додаткову угоду від 04 червня 2019 року, за умовами якої, п.п.2,3 гонорар визначений сторонами у п.1 угоди клієнт сплачує адвокатському бюро не пізніше 30 робочих днів з моменту набрання законної сили судовим рішенням у справі. У разі проведення розрахунку адвокатське бюро надає клієнту квитанцію на підтвердження отримання гонорару та відшкодування витрат за фактично надані клієнту правову допомогу в межах виконання умов договору, а також відшкодовує фактичні витрати понесені в ході надання такої допомоги. В додатковій угоді наведений повний перелік робіт, витрачений час з надання правової допомоги та розмір винагороди за її виконання. (а.с. 51).

Отже, матеріалами справи доведено розмір витрат на правову допомогу, які позивач має сплатити після набрання рішенням суду законної сили, як визначено сторонами укладеного договору про надання правової допомоги.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі про відсутність квитанції на оплату витрат на правову допомогу позивачем не спростовує наявність належних та допустимих доказів на їх підтвердження та домовленість про їх сплату впродовж 30 днів після набрання рішенням законної сили.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року справа №922/445/19, відступати від якого колегія суддів не вважає за потрібне.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п. 1,3 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гузєва Ігоря Григоровича, задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 липня 2019 року, змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь ОСОБА_1 з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» збільшивши його з 25000 грн. до 40000 грн., без утримання податків та обов`язкових платежів.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 12 листопада 2019 року.

Головуючий:

Судді: