Постанова

Іменем України

27 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 761/22027/18

провадження № 61-44697св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідачі: керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Холодницький Назар Іванович, Генеральний прокурор України Луценко Юрій Віталійович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17 серпня 2018 року в складі судді Кулікової С. В.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2018 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Холодницького Н. І., Генерального прокурора України Луценка Ю. В. про відшкодування шкоди.

Короткий зміст ухвал судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 червня 2018 року позовну заяву повернуто заявнику, з підстав встановлених пунктом 6 частини четвертої статті 185 ЦПК України.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, 18 липня 2018 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, яка ухвалою Апеляційного суду

м. Києва від 27 липня 2018 року залишена без руху, оскільки апеляційна скарга подана після закінчення строків на апеляційне оскарження та у зв'язку із невідповідністю її вимогам встановленим статтею 356 ЦПК України.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17 серпня 2018 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 червня 2018 року відмовлено.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд виходив із того, що недоліки апеляційної скарги не усунуто, а саме: не надано доказів поважності пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, а також не надано уточненої апеляційної скарги, оформленої у відповідності до вимог статті 356 ЦПК України.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У вересні 2018 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу в якій, посилаючись порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу для вирішення питання про відкриття провадження у справі до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала не відповідає засадам законності і обґрунтованості, постановлена з порушенням норм процесуального права та є помилковою.

Відзив відповідачів на касаційну скаргу не подано

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції виходив із того, що апеляційна скарга не відповідає вимогам статті 356 ЦПК України, а також її подано з пропуском встановленого строку та заявник у наданий йому строк не усунув недоліків апеляційної скарги, а саме: не надав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та уточненої апеляційної скарги, оформленої у відповідності до вимог статті 356 ЦПК України.

Проте такого висновку апеляційний суд дійшов із порушенням вимог процесуального закону.

Частиною першою статті 354 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п'ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Апеляційна скарга за формою й змістом повинна відповідати вимогам статті

356 ЦПК України.

Відповідно до частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка не оформлена згідно з вимогами, встановленими статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 357 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Апеляційним судом установлено, що подана апеляційна скарга не відповідала вимогам статті 354, 356 ЦПК України, тому ухвалою судді від 27 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху та надано строк для усунення виявлених недоліків, а саме: надання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та надання уточненої апеляційної скарги, оформленої у відповідності до вимог статті 356 ЦПК України.

Положення статті 358 ЦПК України щодо відмови у відкритті апеляційного провадження застосовуються в тому випадку, коли особа в установлений строк не виконає вимоги ухвали про усунення недоліків, зокрема не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

За змістом наведених норм закону, відмова у відкритті апеляційного провадження з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали про усунення недоліків, можливо лише в тому випадку, коли особа отримала відповідну ухвалу суду, але ухилилась від виконання вимог, вказаних в ухвалі.

Встановлено, що на виконання вимог ухвали від 27 липня 2018 року заявник направив до суду заяву про роз'яснення вказаного рішення суду, отже, від виконання її вимог ОСОБА_2 не ухилявся, а тому посилання апеляційного суду на те, що він не виконав вимоги ухвали, є передчасними.

Разом з тим суд, відповідно до змісту частини першої статті 127 ЦПК України, може продовжити строк, встановлений судом, для вчинення процесуальних дій.

Апеляційний суд, вважаючи, що заявник не виконав вимоги ухвали суду

від 27 липня 2018 року, вищевказаного не врахував, строк для усунення недоліків апеляційної скарги, у разі наявності для цього потреби, не продовжив та дійшов передчасного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Основним Законом України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частини 1, 2 статті 55 Конституції України). Відмова суду в прийнятті позовних заяв, скарг, оформлених відповідно до процесуального закону, є порушенням права на судовий захист, яке за статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Отже, право на апеляційне оскарження судових рішень в контексті положень частин 1, та 2 статті 55, пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є складовою права кожного на звернення до суду.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини гарантії регламентовані статтею 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити, а справу - передати на розгляд суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 406, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17 серпня 2018 року скасувати, справу передати на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване судове рішення апеляційного суду втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягаю.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.М. Коротун

В.П. Курило