Справа № 629/5821/18
Номер провадження 2-о/629/5/19
15.01.2019 року м. Лозова
Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого судді Мицик С.А., при секретарі судового засідання Заводяній О.Ю., за участю заявника- Жовтоштан О.Г., представника Лозівського РВ ГУ ДМС України в Харківській області-Красноруцької Р.Н., представника КУ «Кризовий соціальний центр для жінок»-ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_2, заінтересовані особи Лозівський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області та Комунальна Установа «Кризовий соціальний центр для жінок» про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року,-
Заявниця в судовому засіданні свої вимоги підтримала в повному обсязі та надала пояснення, аналогічні викладеним в заяві. Крім того, пояснила, що вона все своє життя мешкала у м. Нікополь Дніпропетровської області, там народила двох дітей, мала паспорт громадянина СРСР, на якому в 1991 році їй було проставлено штамп «громадянин України» та вона отримала в податковій інспекції ідентифікаційний номер, але паспорт громадянина України на відповідному бланку не отримала за браком часу. Зазначила, що з квітня 1988 року по квітень 1990 року працювала в Нікопольському управлінні НПО «Черметмеханізація». Старшого її сина вбили та в кримінальній справі по його вбивству вона була потерпілою. Меншого сина вона народила 25.01.1995 року, з того часу, коли її затримали та позбавили волі, син мешкав в інтернаті, та після звільнення вона шукала та продовжує шукати його, проте до теперішнього часу місцезнаходження сина їй так і не відоме. Під час перебування в місцях позбавлення волі, паспортистка їй повідомила, що згорів будинок, де залишилися всі її документи, в тому числі трудова книжка, ідентифікаційний номер, свідоцтва про народження дітей тощо. Для працевлаштування, отримання дублікатів документів, що згоріли, подальшого(самостійного) розшуку сина та необхідністю та бажанням звернення до різних державних органів та інших установ, як громадянки України, якої вона фактично і являється, їй необхідно отримати паспорт громадянина України.
Представник заінтересованої особи Лозівського РВ ГУ ДМС України в Харківській області в судовому засіданні пояснила, що заявниця усно зверталася до Лозівського РВ ГУ ДМС України в Харківській області та їй було надано усну відповідь і консультації. Заявницею не було надано відповідних документів, що підтверджували б її реальне постійне проживання станом на 24.08.1991 року на території України, тож неможливо встановити її належність до громадянства України. На даний час особу заявниці встановлено за її паспортом громадянина колишнього СРСР, та вона має статус особи без громадянства.
Представник заінтересованої особи КУ «Кризовий соціальний центр для жінок» в судовому засіданні пояснив, що заявниця після звільнення з місць позбавлення волі з травня 2018 року по теперішній час мешкає в КУ «Кризовий соціальний центр для жінок», позитивно характеризується та має бажання працевлаштуватися та соціально адаптуватися, проте відсутність паспорта громадянина України створює їй суттєві перешкоди в цьому. КУ «Кризовий соціальний центр для жінок» допомагає заявниці соціально адаптуватися в суспільстві та продовжувати нормальне та гідне життя не в умовах ізоляції від суспільства, а на свободі. З цією метою працівники КУ«Кризовий соціальний центр для жінок» разом із заявницею зверталися до різних уповноважених установ та органів з метою зібрати докази постійного мешкання заявниці на території України, розшуку її родичів та знайомих тощо.
Вислухавши пояснення заявника та представників заінтересованих осіб, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає заяву ОСОБА_2 обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 народилася в м. Краснокамськ Пермської області РФ, що підтверджується копіями вироку Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.04.2011р., довідки про звільнення, довідки генерального консульства РФ в м. Харкові від 22.08.2018р., довідки Заводського РВ у м. Дніпродзержинську від 02.11.2015р., довідки форми А(картка прописки)(а.с.5-9, 13).
Відповідно до копії довідки про трудову діяльність № 351 від 23.12.2015р. ОСОБА_2 працювала штукатуром 2 розряду в Нікопольському спеціалізованому управлінні НПО «Черметмеханізація» з 01.04.1988р. по 13.04.1990 року(звільнена за ст. 38 КЗпП за власним бажанням)(а.с. 12).
Згідно копії вироку Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.04.2011р., ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_3 РФ, мешканку м. Нікополь, пер Глухий, 9/6 Дніпропетровської області, громадянку України, було визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі(а.с.6-7). ОСОБА_2 відбувала покарання з 14.01.2011р. по 15.05.2018р. та її було звільнено умовно-достроково за ухвалою Заводського райсуду м. Дніпродзержинськ від 07.05.2018р., що підтверджено копією довідки про звільнення «Камянської виправної колонії»(№ 34)(а.с.5).
З довідки Генерального консульства РФ в м. Харків, Україна від 22.08.2018 р. № 276 вбачається, що ОСОБА_2 до закордонних установ РФ з питань громадянства не зверталася, в Генеральному консульстві на обліку у якості громадянина РФ не перебуває, загальногромадянським закордонним паспортом не документувалася(а.с.8).
Відповідно до копії довідки Заводського РВ у м. Дніпродзержинську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 02.11.2015р. № 1222/2880 ОСОБА_2 зверталася до Заводського РВ у м. Дніпродзержинську із заявою щодо видачі паспорта замість утраченого. Проведеною за заявою перевіркою встановлено особу заявника, але не встановлено належності до громадянства будь-якої держави(а.с.9).
Згідно довідки КП «Нікопольська станція переливання крові» Дніпропетровської обласної ради» від 30.07.2015р. № 200, ОСОБА_2 була донором з 1987 року до 1998 року. За цей період вона зробила 17 безкоштовних кроводач, 6 платних кроводач, загалом зробила 23 кроводачі на Нікопольській станції переливання крові(а.с.10).
З довідки КУ Харківської обласної ради «Кризовий соціальний центр для жінок» № 2011 від 27.11.2018р. ОСОБА_2 після звільнення з ДУ «Камянської виправної колонії»(№ 34) 18.05.2018р. була зарахована до відділення соціальної адаптації для осіб, які звільнилися із місць позбавлення волі КУ ХОР «Кризовий соціальний центр для жінок»(а.с.23).
З пояснень заявника та представника Лозівського РВ ГУ ДМС України в Харківській області вбачається, що ОСОБА_2 зверталася до ДМС з питання оформлення паспорта громадянина України, але усно заявниці було відмовлено, з посиланням на те, що надані нею документи підтверджують її особу та не підтверджують належність до громадянства України та необхідно надати до ДМС документ, що підтверджує факт постійного проживання на території України до 24 серпня 1991 року та станом на цю дату.
Встановлення факту постійного проживання на території України має для заявника юридичне значення та необхідне йому для отримання громадянства України.
Згідно ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Наведений у ст.315 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. Відповідно до ч 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз'яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р.
Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу ІНФОРМАЦІЯ_4, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Підстави та порядок встановлення належності до громадянства, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади урегульовані Законом України "Про громадянство України" від 18.01.2001 р. № 2235-ПІ, Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 р. № 215 "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України" (із змінами).
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Таким чином, надані заявником докази суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета доказування, вони логічно пов'язані з тими обставинами, які підтверджують факт проживання заявниці на території України.
Приймаючи до уваги те, що встановлення факту постійного проживання на території України має для заявниці юридичне значення та необхідне їй для отримання паспорту громадянина України, враховуючи наявність доказів на підтвердження постійного проживання на території України до 24.08.1991року включно, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 4, 5, 10,12-13, 81, 89, 293, 315, 319, 354, 355 ЦПК України, ст. 8 Закону України "Про громадянство України", суд,-
Заяву ОСОБА_2, заінтересовані особи Лозівський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області та Комунальна Установа «Кризовий соціальний центр для жінок» про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року-задовольнити.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_3 РФ, на території України з 07.12.1983 року до 24 серпня 1991 року включно.
Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.А. Мицик