Постанова

Іменем України

06 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 531/450/16-ц

провадження № 61-6665св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А., Петрова Є. В., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 - на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 30 червня 2016 року у складі судді Жмурко П. Я. та рішення апеляційного суду Полтавської області від 11 жовтня 2016 року у складі суддів: Омельченко Л. М., Дорош А. І., Триголова В. М., та касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 02 лютого 2017 року у складі суддів: Мартєва С. Ю., Кузнєцової О. Ю., Хіль Л. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3 ,

відповідачі: ОСОБА_1 , Ланнівська сільська рада Карлівського району Полтавської області,

третя особа - Державна реєстраційна служба Карлівського районного управління юстиції,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовомдо ОСОБА_1 , Ланнівської сільської ради Карлівського району Полтавської області, третя особа - Державна реєстраційна служба Карлівського районного управління юстиції, про скасування рішення та визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю, скасування запису про його державну реєстрацію, встановлення порядку користування земельною ділянкою.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначав, що є власником квартири за АДРЕСА_1 . За цією адресою розташований багатоквартирний одноповерховий будинок, в якому проживають інші мешканці, у тому числі й відповідач ОСОБА_1 . Відповідач забороняє йому проходити до його частини будинку та користуватися гаражем, а також заборонила працівникам Карлівського РЕМУ прокладати електричний провід через її землю, мотивуючи це тим, що земельна ділянка спільного двору належить їй на праві власності згідно державного актана землю. Рішенням 16 сесії Ланнівської сільської ради V скликання від 25 вересня 2008 року ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку площею 0,09 га для будівництва та обслуговування будинку та господарських споруд по АДРЕСА_2 . Вказане рішення прийнято з порушенням вимог статей 79, 89,120 ЗК України, у зв`язку з чим він просив суд скасувати дане рішення та визнати недійсним державний акт, скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 30 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано суду відповідної містобудівної та землевпорядної документації, яка б свідчила, що земельні ділянки біля будинку по АДРЕСА_2 є прибудинковою територією багатоквартирного житлового будинку. Також суд відмовив у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності.

Короткий зміст судових рішень апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 11 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено. Скасовано рішення 16 сесії Ланнівської сільської ради V скликання від 25 вересня 2008 року про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,09 га для будівництва та обслуговування будинку та господарських споруд по АДРЕСА_2 . Визнано недійсним державний акт на право власності на землю площею 0,09 га серії ПЛ № 197727, виданий на ім`я ОСОБА_1 , для будівництва та обслуговування будинку та господарських споруд по АДРЕСА_2 . Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,09 га для будівництва та обслуговування будинку та господарських споруд по АДРЕСА_2 .

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що місцевий суд помилково відмовив у задоволенні позову одночасно за його недоведеністю та у зв`язку з пропуском строку позовної давності, що є взаємовиключними підставами. З матеріалів справи убачається та не заперечується сторонами, що вони є власниками квартир, відповідно, позивач квартири АДРЕСА_1 , а відповідач квартири АДРЕСА_2 одноповерхового багатоквартирного будинку по АДРЕСА_2 . Всього у вказаному будинку налічується 4 квартири. Ці квартири громадяни отримували у власність відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», у тому числі й попередній власник квартири, яку придбав позивач. Зазначений вище будинок належав ВАТ «Ланнівський цукровий завод» та був побудований у 1950 році. Згідно наданого суду апеляційної інстанції акта приймання-передачі житлового фонду у комунальну власність від 25 грудня 2001 року житловий будинок по АДРЕСА_2 був переданий у комунальну власність виконавчому комітету Ланнівської сільської ради Карлівського району Полтавської області. З наданих сторонами копій технічних паспортів вбачається, що за вказаним вище житловим багатоквартирним будинком була закріплена прибудинкова територія. З кадастрового плану земельної ділянки, який є складовою документації із землеустрою, розробленою відповідачем, вбачається, що приватизована нею земельна ділянка впритул прилягає до стін багатоквартирного житлового будинку. Отже, прибудинкова територія багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_2 є особливим об`єктом права власності на землю чи користування нею, оскільки призначена для розміщення й обслуговування житлового будинку і належних до нього будівель та споруд та має задовольняти інтереси всіх мешканців цього будинку. Місцевий суд не врахував, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 не передавалась в окреме користування будь-кому із власників квартир зазначеного вище багатоквартирного будинку, у тому числі й відповідачу. До того ж, остання не заперечувала, що приватизована нею земельна ділянка є частиною прибудинкової території, та що всі власники квартир користуються цією прибудинковою територією відповідно до умовно визначених ними меж. Враховуючи зазначені вище обставини, а також те, що нормами земельного законодавства не передбачено можливість передачі у власність чи в користування окремих співвласників багатоквартирних житлових будинків земельної ділянки, на якій розташований цей будинок чи її частини, рішення 16 сесії Ланнівської сільської ради V скликання від 25 вересня 2008 року про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,09 га для будівництва та обслуговування будинку та господарських споруд по АДРЕСА_2 підлягає скасуванню як незаконне. При цьому, державний акт на право власності на землю площею 0,09 га серії ПЛ № 197727, виданий на ім`я ОСОБА_1 , для будівництва та обслуговування будинку та господарських споруд по АДРЕСА_2 20 листопада 2009 року, слід визнати недійсним, так як він суперечить вимогам частини другої статті 43 ЗК України, й порушує права інших співвласників багатоквартирного житлового будинку, розташованого на спірній земельній ділянці. Враховуючи те, що вимога про скасування державної реєстрації права власності є похідною від вимоги про визнання недійсним державного акта на землю, тому її також слід задовольнити. Оскільки ОСОБА_3 не був учасником підписання акта узгодження меж земельної ділянки, наданої відповідачу ОСОБА_1 у власність, дізнався про наявність у неї державного акта на землю лише у 2015 році, коли ОСОБА_1 почала забороняти ОСОБА_3 вільно користуватися землею біля будинку, а також про наявність відповідного рішення сільської ради про передачу спірної земельної ділянки у її власність та цей факт підтверджено відповідачем - Ланнівською сільською радою, тому строк звернення до суду з даним позовом позивачем не пропущено.

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про перегляд рішення апеляційного суду Полтавської області від 11 жовтня 2016 року у зв`язку з нововиявленими обставинами. В обґрунтування вимог заяви вказувала на те, що після ухвалення рішення апеляційного суду Полтавської області від 11 жовтня 2016 їй стало відомо, що вона є лише власником однієї квартири із квартир у будинку по АДРЕСА_2 , а не набувала власність на сам будинок та не є його співвласником відповідно до запиту ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор». Суд апеляційної інстанції помилково вважав, що будинок по АДРЕСА_2 станом на 25 вересня 2008 року був багатоквартирним житловим будинком. Оскільки при розгляді справи апеляційним судом застосовано законодавство щодо багатоквартирних житлових будинків, просила скасувати рішення апеляційного суду Полтавської області і ухвалити нове про відмову у позові.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 02 лютого 2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення апеляційного суду Полтавської області від 11 жовтня 2016 року у зв`язку з нововиявленими обставинами залишено без задоволення.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що зазначені ОСОБА_1 обставини стосуються подання до суду нових доказів на підтвердження своїх позовних вимог та не є нововиявленими обставинами у розумінні статті 361 ЦПК України. Представник відповідача звернувся з запитами, що підтверджують нововиявлені обставини, до відповідних органів під час слухання справи в апеляційній інстанції. Разом з тим, заявником не вказано об`єктивних обставин, які перешкоджали їй отримати дані докази раніше та подати їх під час розгляду справи судом першої інстанції. Крім того, із справи вбачається та не заперечувалось сторонами, що вони є власниками квартир одноповерхового багатоквартирного будинку по АДРЕСА_2 . Всього у вказаному будинку налічується 4 квартири. Таким чином, жодна з вказаних заявником обставин не є нововиявленою обставиною та не дає підстав для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1)Доводи особи, яка подала касаційні скарги

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 - просить скасувати судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції для повторного розгляду, закривши провадження щодо вимоги про скасування рішення Ланнівської сільської ради від 25 вересня 2008 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що спір в частині оспорення рішення Ланнівської сільської ради від 25 вересня 2008 року підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства. У позовній заяві не вказано населеного пункту та району, де розташована спірна земельна ділянка, проте суд вказані дані зазначає, що свідчить про порушення принципу диспозитивності цивільного процесу. Крім того, суди дійшли безпідставного висновку про те, що будинок є багатоквартирним, такі висновки доказами не підтверджуються. Стаття 42 ЗК України у такому випадку застосуванню не підлягає, оскільки будинок до багатоквартирних не належить. Оскаржуваним судовим рішенням порушено її право на мирне володіння своїм майном.

У касаційній скарзі на ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 02 лютого 2017 року ОСОБА_1 просить вказану ухвалу та задовольнити її заяву про перегляд рішення апеляційного суду Полтавської області від 11 жовтня 2016 року у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що після ухвалення рішення апеляційного суду Полтавської області від 11 жовтня 2016 їй стало відомо, що вона є лише власником однієї квартири із квартир у будинку по АДРЕСА_2 , а не набувала власність на сам будинок та не є його співвласником відповідно до запиту ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор». Суд апеляційної інстанції помилково вважав, що будинок по АДРЕСА_2 станом на 25 вересня 2008 року був багатоквартирним житловим будинком. Апеляційний суд не вказав, з яких підстав наведені обставини не є нововиявленими.

(2) Позиція ОСОБА_3 .

У запереченні на касаційну скаргу ОСОБА_3 зазначає, що документи про право власності на квартиру ОСОБА_1 надавала у суді, а тому безпідставними є її посилання на те, що про обставини належності їй квартири вона дізналася після рішення апеляційного суду у цій справі. Спірний житловий будинок складається із чотирьох квартир, а тому є багатоквартирним і на земельну ділянку навколо нього поширюється режим, визначений статтею 42 ЗК України. Наведені ОСОБА_1 обставини не є нововиявленими.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної

Інстанцій

Касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення.

Щодо посилань у касаційній скарзі на порушення судами правил предметної юрисдикції

За змістом частини шостої статті 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції, крім випадків, якщо: 1) учасник справи, який оскаржує судове рішення, брав участь у розгляді справи в судах першої чи апеляційної інстанції і не заявляв про порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції; 2) учасник справи, який оскаржує судове рішення, не обґрунтував порушення судом правил предметної чи суб`єктної юрисдикції наявністю судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду у справі з подібною підставою та предметом позову у подібних правовідносинах; 3) Велика Палата Верховного Суду вже викладала у своїй постанові висновок щодо питання предметної чи суб`єктної юрисдикції спору у подібних правовідносинах.

За загальним правилом, передбаченим у пунктах 1, 3 частини першої статті 15 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення до суду з цим позовом) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Частиною першою статті 19 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають з приватноправових відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

У справі, що розглядається, суть позовних вимог ОСОБА_3 зводиться до оскарження рішення Ланнівської сільської ради Карлівського району Полтавської області, яким вирішено питання про передачу земельної ділянки комунальної власності, чим, на думку позивача, порушено його право як співвласника багатоквартирного будинку.

Тобто між сторонами у справі існує спір про право, приватноправовий спір, який підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Аналогічний висновок у подібних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду виклала у постановах від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 (провадження № 12-143гс18), від 04 вересня 2019 року у справі № 599/567/17 (провадження № 14-376цс19), від 29 травня 2019 року у справі № 524/8406/17 (провадження № 14-147цс19) та від 16 жовтня 2019 року у справі № 164/409/17 (провадження № 14-366цс19).

З урахуванням викладеного, підстави для передачу справи до Великої Палати Верховного Суду відсутні.

Щодо судових рішень по суті спору

Суди встановили, що ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу АЕР № 957920 з 17 квітня 2002 року є власником квартири по АДРЕСА_2 .

Рішенням 16-ї сесії Ланнівської сільської ради Vскликання від 25 вересня 2008 року вирішено затвердити ОСОБА_1 технічну документацію із землеустрою щодо складення документів, що посвідчують право на земельну ділянку загальною площею 0,09 га, з них: 0,09 га для будівництва та обслуговування будинку і господарських споруд, яка розташована в АДРЕСА_2 та передати їй у власність земельну ділянку площею 0,09 га для будівництва та обслуговування будинку та господарських споруд по АДРЕСА_2 , з них: рілля - 0,04 га, під будівлями - 0,05 га.

Актом про встановлення та погодження в натурі меж земельної ділянки, що передається у власність ОСОБА_1 , погоджено межі земельної ділянки по АДРЕСА_2 . ОСОБА_3 не був учасником погодження цих меж.

Згідно державного акта на право власності на землю серії ПЛ № 197727 від 20 листопада 2009 року відповідач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,09 га для будівництва та обслуговування будинку та господарських споруд по АДРЕСА_2 .

За доводами касаційної скарги ОСОБА_1 оспорює належність будинку по АДРЕСА_2 до категорії багатоквартирного та, як наслідок, застосування до спірних правовідносин статті 42 ЗК України щодо порядку отримання у власність земельної ділянки багатоквартирного жилого будинку.

Відповідно до положень частини першої статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у редакції, чинній на момент приватизації квартир у спірному будинку) до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів.

За змістом пунктів 1.3., 1.4 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації житлового фонду, затвердженої наказом Центрального статистичного управління СРСР від 15 липня 1985 року № 380, об`єктами реєстрації є житлові будинки з окремими порядковими номерами по вулиці, провулку , площі. Під будинком як об`єктом правової реєстрації розуміється одне або кілька будівель з належними їм службовими будівлями і спорудами (або без них), які розташовані на одній земельній ділянці, під самостійним порядковим номером по вулиці, провулку , площі. Якщо на земельній ділянці розташовані два або більше житлових будинків, що належать громадянам на праві особистої власності, такі будинки з прилеглими до них надвірними будівлями при достатній площі земельної ділянки можливо виділити з складу домоволодінь як самостійні, з закріпленням за кожним з них окремої земельної ділянки під окремим номером по вулиці , провулку , площі.

Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 24 травня 2001 року № 127, впорядковано категорії технічної характеристики об`єктів нерухомого майна. Пунктом 2 вказаної Інструкції визначено, що будинок квартирного типу - це дво- або багатоквартирний житловий будинок, у якому квартири є окремими об`єктами нерухомого майна. Будинки квартирного типу можуть бути одноповерховими та багатоповерховими.

Крім того, за змістом пунктів 1, 4 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна; прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Суди установили, що власниками квартир у будинку по АДРЕСА_2 є позивач - квартири АДРЕСА_1 , а відповідач - квартири АДРЕСА_2 . Всього у вказаному будинку налічується 4 квартири.

АДРЕСА_2 за технічною характеристикою належить до багатоквартирних, а тому квартири спірного будинку не можуть мати окремі прибудинкові території.

Відповідно до положень статті 42 ЗК України (у редакції, чинній станом на 25 вересня 2008 року) земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об`єднанню власників. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі проектів розподілу території кварталу, мікрорайону та відповідної землевпорядної документації.

В частині п`ятій статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що користування закріпленою за приватизованим будинком прибудинковою територією здійснюється в порядку і на умовах, передбачених Земельним кодексом України.

Згідно змісту рішення 16-ї сесії Ланнівської сільської ради V скликання від 25 вересня 2008 року технічна документація щодо складення документа, що посвідчує право на земельну ділянку ОСОБА_1 , розроблено на підставі інвентаризації присадибного фонду с. Ланна (т. 1, а. с. 162).

Із кадастрового плану земельної ділянки, який є складовою документації із землеустрою, розробленою ОСОБА_1 , апеляційний суд встановив, що приватизована нею земельна ділянка впритул прилягає до стін багатоквартирного житлового будинку.

Крім того, рішенням 16-ї сесії Ланнівської сільської ради Vскликання від 25 вересня 2008 року передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,09 га для будівництва та обслуговування будинку та господарських споруд по АДРЕСА_2 , з них: рілля - 0,04 га, під будівлями - 0,05 га.

Таким чином, обставини належності спірної земельної ділянки до прибудинкової території будинку по АДРЕСА_2 встановлено апеляційним судом із доказів у справі, які належним чином оцінені, а до повноважень суду касаційної інстанції переоцінка доказів у справі не входить.

Отже, прибудинкова територія багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_2 є особливим об'єктом права власності на землю чи користування нею, оскільки призначена для розміщення й обслуговування житлового будинку і належних до нього будівель та споруд та має задовольняти інтереси всіх мешканців цього будинку.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду про те, що питання про надання у власність земельної ділянки ОСОБА_1 вирішено із порушенням порядку, встановленого статтею 42 ЗК України, а тому правовстановлюючі документи відповідача на землю є незаконними та підлягають скасуванню.

Доводи касаційної скарги є необґрунтованими та не впливають на законність оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, рішення апеляційного суду залишається без змін на підставі статті 410 ЦПК України.

Щодо перегляду рішення апеляційного суду за нововиявленими обставинами.

Відповідно до частини другої статті 361 ЦПК України підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв`язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи, встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення, встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення, скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду, встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Судове рішення не може переглядатись у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі якщо обставини, передбачені частиною другою статті 361 ЦПК України, відсутні, а є підстави для перегляду судового рішення в апеляційному чи касаційному порядку, а також якщо обставини, визначені частиною другою статті 361 ЦПК, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи.

Представник відповідача звернувся з запитами, що підтверджують нововиявлені обставини, до відповідних органів під час слухання справи в апеляційній інстанції. ОСОБА_1 не вказала об`єктивних обставин, які перешкоджали їй отримати дані докази раніше та подати їх під час розгляду справи судом першої інстанції.

Сторони у справіє власниками квартир одноповерхового багатоквартирного будинку по АДРЕСА_2 , тому за змістом статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» є співвласниками багатоквартирного будинку, а тому доводи заявника про те, що після ухвалення рішення апеляційного суду Полтавської області від 11 жовтня 2016 їй стало відомо, що вона є лише власником однієї квартири із квартир у будинку по АДРЕСА_2 , а не набувала власність на сам будинок та не є його співвласником, не є нововиявленою обставиною.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із доводами апеляційного суду про відсутність підстав для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, оскаржувані судові рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 11 жовтня 2016 рокута ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 02 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

А. А. Калараш

Є. В. Петров

І. М. Фаловська

С. П. Штелик