ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2019 року м. Чернівці

справа № 713/2101/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинак О. О.

суддів Кулянди М.І., Половінкіної Н.Ю.

секретар Конецька Д.Г.

позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2, Публічне акціонерне товариство «Державний експертно-імпортний банк України»

апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької області від 21 січня 2019 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Кирилюк А.Ю.

встановив:

Ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 21 січня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення її позову до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Державний експертно-імпортний банк України» (далі - ПАТ «Державний експертно-імпортний банк України») про визнання права спільної сумісної власності, поділ майна, що є спільною власністю та визнання договору іпотеки недійсним відмовлено.

На вказану ухвалу ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про забезпечення позову.

Посилається на те, що суд першої інстанції постановив ухвалу з порушенням норм процесуального права.

ПАТ «Державний експертно-імпортний банк України» подав відзив на апеляційну скаргу.

Просить скаргу залишити без задоволення. Ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької області від 21 січня 2019 року залишити без змін.

Посилається на те, що ухвала суду першої інстанції є законною, а аргументи апеляційної скарги є безпідставними.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Так, згідно частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Статтею 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року, № 9 (далі - постанови Пленуму ВСУ), забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Згідно пункту 4 постанови Пленуму ВСУ розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно пункту 6 вказаної постанови Пленуму ВСУ особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Як вбачається з матеріалів справи листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом.

Просила:

- визнати спільною сумісною власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельні ділянки площею 0,0300 га, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,4259 га, кадастровий номер - НОМЕР_2, площею 0,2500 га, кадастровий номер - НОМЕР_3, які розташовані в селі Мигове Вижницького району Чернівецької області та житловий будинок з належними до нього надвірними спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1;

- поділили вказане вище нерухоме майно, виділивши сторонам у власність по 1/2 частці земельних ділянок площею 0,0300 га, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,4259 га, кадастровий номер - НОМЕР_2, площею 0,2500 га, кадастровий номер - НОМЕР_3, які розташовані в селі Мигове Вижницького району Чернівецької області та житлового будинку з належними до нього надвірними спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1;

- визнати іпотечний договір укладений 13 вересня 2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Державний експертно-імпортний банк України» недійсним.

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову.

Просила:

- вжити заходи забезпечення її позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки площею 0,0300 га, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,4259 га, кадастровий номер - НОМЕР_2, площею 0,2500 га, кадастровий номер - НОМЕР_3, які розташовані в селі Мигове Вижницького району Чернівецької області та житловий будинок з належними до нього надвірними спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1;

- до набрання чинності рішенням у справі заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо відчуження вказаного нерухомого майна в тому числі Державному підприємству «СЕТАМ» та Другому відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області.

Посилалася на те, що невжиття вказаних у заяві заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання судового рішення та ефективний захист та поновлення порушених прав позивачки.

Апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для забезпечення позову.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір щодо нерухомого майна, а саме земельних ділянок площею 0,0300 га, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,4259 га, кадастровий номер - НОМЕР_2, площею 0,2500 га, кадастровий номер - НОМЕР_3, які розташовані в селі Мигове Вижницького району Чернівецької області та житлового будинку з належними до нього надвірними спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1.

Вказане нерухоме майно належить ОСОБА_2, що підтверджується державними актами на право власності на земельну ділянку від 2 березня 2007 року серія НОМЕР_4, від 15 лютого 2007 року серія НОМЕР_5, від 15 лютого 2007 року серія НОМЕР_6, договором купівлі - продажу від 2 жовтня 2006 року (а.с.12-13,16-17,20-21,24-25).

Також з матеріалів справи вбачається, що спірне майно передано в іпотеку ПАТ «Державний експертно-імпортний банк України» на підставі іпотечного договору від 13 вересня 2007 року (а.с.84-87).

Частинами першою-другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями статті 152 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами наявний спір щодо нерухомого майна, яке зареєстроване за відповідачем ОСОБА_2 та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи. Нерухоме майно на яке ОСОБА_1 просить накласти арешт є предметом спору у справі.

За вказаних обставин забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищевказане нерухоме майно, є цілком доречним, обґрунтованим, достатнім та співмірним видом забезпечення позову у цій справі.

Вказані висновки апеляційного суду узгоджуються з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав в постановах від 6 лютого 2019 року у справі № 464/197/18, від 7 лютого 2019 року у справі № 527/1674/18.

Не підлягає задоволенню заява про забезпечення позову шляхом заборони будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо відчуження спірного нерухомого майна в тому числі Державному підприємству «СЕТАМ» та другому відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області.

Забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідно до правил ст. ст. 56, 58 Закону України «Про виконавче провадження», пунктів 10, 11, 14 розділу 8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від

2 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства

юстиції України від 29вересня2016 року № 2832/5) передбачає заборону вчинення дій щодо відчуження такого майна, а тому необхідності застосування вказаних вище обмежень немає.

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги аргументи зазначені у відзиві на апеляційну скаргу, який поданий представником ПАТ «Державний експертно-імпортний банк України» про те, що ОСОБА_1 пред'явила в суд необґрунтований позов, а тому він не підлягає забезпеченню.

Так, відповідно до правил ст.ст. 149-152 ЦПК України суд вирішуючи заяву про забезпечення позову не може робити висновки щодо обґрунтованості позову.

Враховуючи наведене вище, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому її слід скасувати та ухвалити постанову про часткове задоволення заяви про забезпечення позову з підстав, які зазначені вище.

Зокрема слід накласти арешт на земельні ділянки площею 0,0300 га, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,4259 га, кадастровий номер - НОМЕР_2, площею 0,2500 га, кадастровий номер - НОМЕР_3, які розташовані в селі Мигове Вижницького району Чернівецької області та житловий будинок з належними до нього господарськими спорудами, які знаходяться по АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької області від 21 січня 2019 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Забезпечити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Державний експертно-імпортний банк України» про визнання права спільної сумісної власності, поділ майна та визнання договору іпотеки недійсним шляхом накладення арешту на:

- земельну ділянку площею 0,0300 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована в селі Мигове Вижницького району Чернівецької області з цільовим призначенням для ведення садівництва, яка належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 2 березня 2007 року серія НОМЕР_4;

- земельну ділянку площею 0,4259 га, кадастровий номер - НОМЕР_2, яка розташована в селі Мигове Вижницького району Чернівецької області з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 15 лютого 2007 року серія НОМЕР_5;

- земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер - НОМЕР_3, яка розташована в селі Мигове Вижницького району Чернівецької області з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка належить ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 15 лютого 2007 року серія НОМЕР_6;

- житловий будинок з належними до нього господарськими спорудами, які знаходяться по АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі - продажу від 2 жовтня 2006 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Дата складання повної постанови 1 березня 2019 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: М.І. Кулянда

Н.Ю. Половінкіна