Дата документу 06.11.2019 Справа № 323/3873/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 323/3873/18 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/807/3187/19 Плечищева О.В.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Крилової О.В.

Онищенко Е.А.

За участю секретаря: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Барановської Валерії Валеріївни на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 08 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу, посилаючись на те, що відповідач відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів від 30.11.2017 року є власницею об`єктів нерухомого майна, за адресою: АДРЕСА_1 , які розташовані на одній земельній ділянці.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів домоволодіння АДРЕСА_1 житлових будинків літ. А загальною площею 78,5 кв. м. та літ. Б загальною площею 91,4 кв. м.

Зазначає, що у листопаді 2013 року, після смерті чоловіка - ОСОБА_3 , знаючи, що він та його сім`я не мають власного житла у м. Запоріжжі, відповідач запропонувала їм вселитися до будинку АДРЕСА_1 .

Вказує, що основною умовою надання житла у користування було погашення боргів за попередню використану електроенергію у сумі 5840 грн., воду 89 грн. та газопостачання у сумі 3184 грн.

Він з дружиною погодились з такими умовами, відповідач надала їм ключі від будинку і повідомила їх про намір з її боку подарувати цей будинок їхній дитині, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При огляді наданого їм будинку у листопаді 2013 року було встановлено, що в ньому були відсутні газ, електроенергія та водопостачання, сам будинок захаращений сміттям, тому відповідачка наполягала на вселенні до будинку та проведенні у ньому ремонтних робіт за їх рахунок, як майже у власному будинку.

У будинку також були відсутні котел, газова колонка, плита для приготування їжі, світло, вода, туалет, батареї опалення. Необхідно також було замінити частково дах над кухнею, який протікав. Тобто це занедбане майно потребувало ремонту з метою його збереження для користування за призначенням, як житло.

Зазначає, що перебування будинку у такому стані загрожувало небезпекою настання невигідних для власника майнових наслідків - будинок без опалення, з пошкодженим дахом, без догляду людиною швидко руйнується.

Цілком довіряючи відповідачці, починаючи з травня 2014 року, він почав вирішувати питання щодо погашення боргів та придбання обладнання у будинок (труби, газовий котел, газову колонку, батареї для опалення).

У серпні 2014 року ОСОБА_2 , як власник домоволодіння, написала заяву в ПАТ «Запоріжгаз» про проведення проектних робіт, але оплачувати відмовилась, мотивуючи тим, що будинок їх, хоча договір про перехід права власності на нього укладений не був.

Повіривши їй, кошти за проект та за підведення газу до будинку і у самому будинку, а також погашення боргу ним були сплачені повністю (7855,00 грн. та 7300,51 грн. відповідно).

Також було підключено обладнання, а саме: плиту газову, колонку, батареї опалення та газовий котел. Зазначене обладнання та його місце розташування внесені до проекту та є його невід`ємною частиною і не може бути знято без зміни проекту.

05 січня 2015 року спеціалістами ПАТ «Запоріжгаз» було проведено підключення обладнання та його пломбування.

З 21 лютого 2015 року він разом з дружиною, ОСОБА_5 та неповнолітньою донькою, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкають у будинку за вищезазначеною адресою.

В травні 2015 року відповідач на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.03.2015 року отримала Свідоцтво на право власності, але і після набуття права власності договір дарування не оформила, так як забажала проведення розділу адреси за даним домоволодінням.

У серпні 2016 року вона отримала розпорядження Комунарської районної адміністрації про присвоєння адреси, але і після цього договір дарування з ними не уклала .

У жовтні 2015 року було вичищено вигрібну яму, якою 40 років користувались померлі власники будинку; на ці роботи були витрачені його власні кошти у сумі 5800 грн., а потім за 3000 грн. відкачано воду з оглядової ями у гаражі, яка стікала туди з двох будинків домоволодіння.

Зазначає, що відповідач коштів на оплату вказаних робіт не надавала, тому що вона наполягала на тому, щоб вони за власні кошти і в подальшому проводили ремонтні роботи, вивозили з двору сміття, сплачували борги за квартирантів (що жили в будинку до нас), мотивуючи тим, що все вони роблять для себе і наголошувала, що укладе договір дарування. Навесні 2016 року необхідно було прокласти нову каналізацію та зробити окрему вигрібну яму, так як труби згнили та не відбувався стік води. Вода збиралась у оглядовій ямі у гаражі.

Окрім того, необхідно було провести земляні роботи по укріпленню фундаменту будинку, прокладенню нової каналізації, підведенню та відведенню води до будинку, організації водостоку та терас у дворі, так як через вологість у період дощу вода затікала до будинку через дірки у стінах та стікала у погріб, розташований під кухнею.

Частково на кухні було замінено дах на суму 15 тис. грн. та повністю перенесені і замінені вхідні двері до будинку на металеві на суму 7200 грн.

Також замінено 5 вікон на металопластикові у квітні 2016 року згідно з договором на суму 15 тис. грн.

Протягом 2 років придбано матеріалів та виконано інших робіт на значну суму - 239317,00 грн., що підтверджується доданими документами про виконані роботи, придбане обладнання та матеріали, сплачені борги. Частково матеріали він вимушений був придбати на умовах кредиту.

Борги минулих років за комунальні послуги ним сплачувались тому, що без їх погашення неможливо було відновити газо-, водо- та електрообладнання, сантехніку, обладнання для влаштування опалення в будинку.

Вказує, що власник домоволодіння, відповідач не повертає кошти, вкладені у ремонтні роботи будинку, каналізації, території домоволодіння, даху та покращення ринкової вартості будинку за вищезазначеною адресою та не вчиняє інші правочини, як обіцяла. Навіть за розподіл домоволодіння на два окремі будинки, а також за дозвільні документи на проведення ремонтних робіт в будинку сплату здійснював він, а не їх власниця.

Окрім того, на даний час обидва будинки АДРЕСА_1 виставлені на продаж, а їх власниця вимагає від них звільнити будинок в судовому порядку (справа № 333/4894/18 в Комунарському районному суді м. Запоріжжя).

Таким чином, він вважає, що між ним та відповідачем були встановлені недоговірні зобов`язання, а саме ним були вчинені дії в майнових інтересах іншої особи, оскільки цим інтересам загрожувала небезпека настання невигідних для неї майнових наслідків - руйнування будинку, який був взимку без опалення і взагалі без догляду.

Оскільки відповідач схвалювала його дії, спонукаючи його виконувати реконструкцію, опоряджувальні роботи, то вважає, що вкладаючи власні кошти, він виконував підрядні роботи в будівництві як підрядник, а тому до таких відносин сторін повинні застосовуватись положення про такий договір (ч. 2 ст. 1158 ЦК).

В серпні 2018 року ним відповідачу було направлено пропозицію про повернення в семиденний строк з дати отримання листа витрачених коштів. Проте, відповіді від відповідача не отримана.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд стягнути з відповідача на його користь витрати в сумі 239317,20 грн. та стягнути судові витрати по справі.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 08 серпня 2019 року у задоволені позову відмовлено.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Барановська В.В. зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом не в повній мірі досліджені обставини справи. Не враховано, що між сторонами фактично виникли цивільні права та обов`язки, що відповідають договору найму (оренди). Не надана оцінка доказам по справі та показам свідків. Залишилось поза увагою суду, що позивач має право на відшкодування понесених у зв`язку з ремонтом належного відповідачу майна. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 . З листопада 2013 року, з дозволу відповідача, ОСОБА_1 разом зі своєю родиною вселився до спірного будинку, де проживає дотепер. Протягом 2014 - 2016 років в зазначеному житловому будинку ним було виконано низку ремонтних робіт, проведено комунікації, підключено газ, воду та світло. Вартість зазначених робіт, відповідно до Звіту про оцінку майна, наданого позивачем, станом на 31 серпня 2018 року становить 286 198 грн. За власним розрахунком позивача дана сума складає - 230 129 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами надання власницею спірного будинку дозволу на його поліпшення, а також не доведено наявності загрози настання невигідних для відповідача майнових наслідків.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 12, 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З матеріалів справи вбачається та не спростовується сторонами, що ОСОБА_2 дозволила ОСОБА_1 та його родині безоплатно користуватись належним їй майном - проживати у спірному будинку.

Відповідно положень ч. 1, 2 ст. 1158 ЦК України, на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, якщо майновим інтересам іншої особи загрожує небезпека настання невигідних для неї майнових наслідків, особа має право без доручення вчинити дії, спрямовані на їх попередження, усунення або зменшення. Особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, зобов`язана при першій нагоді повідомити її про свої дії. Якщо ці дії будуть схвалені іншою особою, надалі до відносин сторін застосовуються положення про відповідний договір.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем факту існування небезпеки настання невигідних для відповідача майнових наслідків, та повідомлення ОСОБА_2 про вчинення ним необхідних дій для відвернення цих наслідків.

Фінансові документи: товарні чеки, накладні, рахунки-фактури не містять необхідних реквізитів та даних про ім`я платника зазначених послуг та товарів або містять інформацію щодо невстановлених осіб, а отже не можуть вважатися належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України.

Колегія суддів відхиляє довід скаржника, викладений в апеляційній скарзі, щодо неправомірності неврахування судом першої інстанції Звіту про оцінку майна, оскільки зі звіту не вбачається на підставі яких документів його було зроблено. Так, позивачем не надано суду ані оцінки вартості спірного будинку, ані експертизи технічного стану даного майна, здійснених на момент вселення позивача, та до початку проведення ним будівельних та ремонтних робіт, що підтверджувало б факт існування загрози знищення майна, його непридатності до проживання та його ринкову вартість.

У зв`язку з викладеним колегія приходить до висновку, що з наданих позивачем доказів неможливо однозначно та беззаперечно встановити факти, які стали підставою звернення ОСОБА_1 до суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилається на ряд норм цивільного права, які не пов`язані зі спірними правовідносинами, що встановлено судом першої інстанції. Так, ст. 526 та ст. 530 ЦК України регулюють виконання сторонами зобов`язання. При цьому позивачем взагалі не доведено існування будь-якого зобов`язання зі сторони відповідача на його користь. Статті 875-886 ЦК України регулюють правовідносини, що виникають між сторонами договору будівельного підряду. Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 не була стороною жодного договору будівельного підряду, тим більше не укладала його з позивачем.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Виходячи з викладеного, колегія вважає, що докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а тому не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Барановської Валерії Валеріївнизалишити без задоволення.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 08 серпня 2019 рокупо цій справі залишити без змін.

Дата складання повної постанови 11 листопада 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: О.В. Крилова

Е.А. Онищенко