Справа № 127/5172/19
Провадження № 2/127/720/19
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

04 березня 2019 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Іщук Т.П., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права на частку в квартирі та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права на частку в квартирі та визнання права власності.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22.02.2019 року позовна заява було залишена без руху, оскільки не відповідала вимогам, встановленим ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Вказана ухвала отримана представником позивачів.

28.02.2019 року на адресу суду надійшла заява (у відповідь на ухвалу про залишення позовної заяви без руху) представника позивача.

Суд, розглянувши вказану заяву, приходить до висновку, що позивачі не виконали вимоги ухвали від 22.02.2019 року, а тому позовна заява підлягає поверненню.

Так, залишаючи позовну заяву без руху, суд вказав, що відповідно до ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий та немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Суд зазначав, що позовна заява містить вимоги, як майнового (визнання права власності на майно), так вимоги немайнового характеру (припинення частки у спільному майні), тому позивачам слід сплатити судовий збір відповідно до вищевказаних норм ст.6 Закону щодо вимоги немайнового характеру та вимоги майнового характеру.

При цьому, суд відмічав, що оскільки позовна заява містить майнові вимоги, тому слід визначитися із ціною позову, що відповідатиме дійсній вартості майна, а не орієнтовній, та сплатити судовий збір в розмірі, визначеному судом.

Позивачами при зверненні до суду сплачений судовий збір в розмірі 2487,00 грн. та визначена ціна позову 245 704,00 грн.

Представник позивачів, заперечуючи щодо вимог ухвали, вказує, що позивачами в повній мірі сплачений судовий збір.

Так, він зазначає, що позивачами ставиться вимога про припинення права власності ОСОБА_4 на ј частку в квартирі (основна вимога) та похідна вимога про визнання за відповідачами в рівних долях права власності на цю частку, задоволення якої залежить від задоволення основної вимоги.

Однак суд зважає, що вказані вимоги хоча і є пов'язаними, але є самостійними і їх спільне пред' явлення не змінює характеру таких вимог (позивачами заявлені вимоги як немайнового, так і майнового характеру) та не звільняє позивачів від сплати судового збору відповідно до ст.6 Закону України «Про судовий збір».

Тобто позивачами не сплачений судовий збір за вимогу немайнового характеру.

Щодо сплати судового збору за вимогу майнового характеру, то як вказує представник, позивачами ціна позову визначалася згідно відповіді Вінницької торгово-промислової палати про орієнтовну ринкову вартість квартири і відповідно від цієї суми сплачений судовий збір. При цьому зазначає, що судом помилково встановлено, що ціна позову визначається дійсною вартістю майна.

Однак суд звертає увагу, що предметом позову є визнання права власності на частку в нерухомому майні, а тому відповідно до п.9 ч.1 ст.176 ЦПК України у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності ціна позову визначається дійсною вартістю нерухомого майна, а тому посилання представника на п.2 ч.1 ст.176 ЦПК України є безпідставним.

Позивачами дійсної вартості майна не визначено та не здійснено сплату судового збору, виходячи з цих положень.

Суд звертає увагу, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, однак звільнення одного із позивачів від сплати судового збору, як-то вказує представник, не звільняє інших позивачів від його сплати та виконання вимог ухвали.

Таким чином, позивачами не сплачений судовий збір в установленому розмірі.

При цьому, суд зважає, що, виходячи з усталеної практики ЄСПЛ, сама по собі вимога суду щодо сплати судового збору в зв'язку з поданням позовів не є обмеженням права доступу до суду.

Щодо усунення інших недоліків, зазначених в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, то суд зважає на зазначену представником позицію щодо викладення обставин справи та право на надання ними доказів з врахуванням положень ст.83 ЦПК України.

Відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачі не усунули недоліки, зазначені в ухвалі Вінницького міського суду Вінницької області від 22.02.2019 року, а тому позовну заяву слід вважати неподаною та повернути позивачам.

Керуючись ст. 185, 261, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права на частку в квартирі та визнання права власності вважати неподаною та повернути позивачам.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення через суд першої інстанції. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: