Справа №1522/2109/2012
Провадження №6/522/1228/19
УХВАЛА

26 листопада 2019 року Приморський районний суд м. Одеси:

під головуванням судді Єршової Л.С.,

за участю секретаря судового засідання Радзімовської Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» адвоката Племениченка Г.В. про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню по цивільній справі №1522/2109/2012 за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» про розірвання договору та стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

20.09.2019 року представник Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» (далі КС «ПКТ») адвокат Племениченко Г.В. звернувся до суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню по цивільній справі №1522/2109/2012 за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» про розірвання договору та стягнення боргу.

В обґрунтування вимог заявник зазначив, що у провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходилась цивільна справа №1522/2109/2012 за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» про розірвання договору та стягнення боргу.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.04.2012 року позов ОСОБА_1 до КС «ПКТ» про стягнення боргу задоволено та стягнуто на користь позивача суму внеску та відсотки на загальну суму 22331,00 грн.

Однак, як зазначив заявник, вимоги позивача є на теперішній час погашеними, оскільки не були заявлені в ході процедури банкрутства КС «ПКТ», тому він змушений звернутися до суду з вищевказаною заявою.

Представник заявника в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд заяви за його відсутності.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, були сповіщені належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Суд встановив, що в провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходилась цивільна справа №1522/2109/2012 за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» про розірвання договору та стягнення боргу.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.04.2012 року позов ОСОБА_1 до КС «ПКТ» про стягнення боргу задоволено та стягнуто на користь позивача суму внеску та відсотки на загальну суму 22331,00 грн.

04.07.2012 року судом було видано виконавчий лист.

31 травня 2011 року Господарським судом Одеської області було порушено провадження у справі №7/17-2087-2011 про банкрутство Кредитної спілки «Перше Кредитне Товариство», що підтверджено ухвалою від вказаної дати.

05 квітня 2016 року Господарським судом Одеської області було постановлено ухвалу, якою було припинено провадження у справі про банкрутство КС «ПКТ» у зв`язку із затвердженням мирової угоди. Вказана ухвала на момент розгляду даної заяви є чинною, не скасована та не оскаржена.

Відповідно до пункту 8 ухвали Господарського суду Одеської області від 05.04.2016 року «вимоги конкурсних кредиторів відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає».

Згідно з п.11 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (у редакції Закону, яка набула чинності 19.01.2013) положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

Враховуючи це, до правовідносин, пов`язаних із процедурою банкрутства КС «ПКТ» (порушене 31.05.2011р.) застосовуються норми Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у редакції, чинній до 19.01.2013 року.

Аналогічний висновок міститься також в ухвалі Господарського суду Одеської області від 07.05.2019 року у справі №7/17-2087-2011, якою відмовлено у задоволенні заяви КС «ПКТ» про роз`яснення ухвали цього суду від 05.04.2016 року у зв`язку з тим, що розуміння вказаної ухвали в частині того, яка саме редакція Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» підлягає застосуванню, є очевидним.

При цьому суд зазначив, що «з огляду на те, що провадження у справі про банкрутство КС «ПКТ» порушено до набрання чинності Законом № 4212-VI в новій редакції, а також те, що ліквідаційна процедура протягом розгляду справи не вводилась, боржника банкрутом визнано не було, господарським судом було розглянуто справу №7/17-2087-2011 за положеннями Закону №2343-ХІІ, чинного до 19.01.2013 року та на момент порушення справи про банкрутство, у зв`язку з чим помилки у застосуванні даної редакції Закону відсутні.».

У зв`язку з цим суд погоджується з доводами КС «ПКТ» щодо застосування при вирішенні порушеного у заяві питання норм Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції, чинній на 31 травня 2011 року (дата порушення провадження у справі про банкрутство заявника).

Відповідно до абз.6 та 25 ч.1 ст.1 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство; погашені вимоги кредиторів - задоволені вимоги кредитора, вимоги, щодо яких досягнуто згоди про припинення, у тому числі заміну, зобов`язання або припинення зобов`язання іншим чином, а також інші вимоги, які відповідно до цього Закону вважаються погашеними.

Згідно з ч. 5 ст. 31 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» вимоги, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, не розглядаються і вважаються погашеними.

Відповідно до ч. 15 ст. 11 цього закону після опублікування оголошення про порушення справи про банкрутство в офіційному друкованому органі всі кредитори незалежно від настання строку виконання зобов`язань мають право подавати заяви з грошовими вимогами до боржника згідно зі статтею 14 цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 цього Закону, вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі, якою затверджує реєстр вимог кредиторів. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Згідно з ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.04.2016 року у справі №7/17-2087-2011, оголошення про порушення провадження по справі про банкрутство КС «ПКТ» було опубліковано в газеті «Урядовий кур`єр» від 12.07.2011 року у № 124.

Враховуючи наведене, відповідно до редакції Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», в редакції чинній на час порушення справи про банкрутство КС «ПКТ» та яка підлягала застосуванню до усіх правовідносин щодо банкрутства КС «ПКТ» протягом всього часу розгляду справи №7/17-2087-2011 - вимоги осіб до КС «ПКТ», які виникли до дати порушення справи про банкрутство КС «ПКТ», а саме до 31 травня 2011 року (конкурсні кредитори), та не заявлені до 13 серпня 2011 року (тридцять днів від дня опублікування в газеті «Урядовий кур`єр») є погашеними.

Як встановлено судом та вбачається з рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11.04.2012 року грошові вимоги ОСОБА_1 до КС «ПКТ» виникли на підставі договору від 30.07.2009 року, строк дії якого сплинув 30.01.2010 року.

У подальшому, права ОСОБА_1 щодо отримання (повернення) грошових коштів за вказаними договорами після спливу терміну їх дії були захищені судом шляхом постановлення рішення у даній справі від 11.04.2012 року, на виконання якого 04.07.2012 року було видано виконавчий лист.

Таким чином, грошові вимоги ОСОБА_1 до КС «ПКТ» виникли 31.01.2010 року, тобто до порушення прави про банкрутство КС «ПКТ» (31.05.2011 року), та не були заявлені до 13.08.2011 року (тридцять днів від дня опублікування в газеті «Урядовий кур`єр»), а отже є погашеними.

Як вбачається з тексту ухвали Господарського суду Одеської області від 05.04.2016р. у справі №7/17-2087-2011, ОСОБА_1 не зверталася до господарського суду із заявою про визнання її кредитором в межах процедури банкрутства КС «ПКТ», а отже, її вимоги до КС «ПКТ» є конкурсними в розумінні Закону України ««Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (редакція, чинна на дату порушення провадження у справі про банкрутство) та вважаються погашеними, як зазначено в абзаці 8 резолютивної частини вказаної ухвали («вимоги конкурсних кредиторів відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає».)

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

З огляду на встановлений вище факт погашення вимог ОСОБА_1 до КС «ПКТ» внаслідок не подання заяви про визнання її кредитором у межах процедури банкрутства, вбачаються підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню «з інших причин», передбачених законом, а саме в силу імперативних приписів ч. 2 ст. 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Водночас, у своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою ( PrinceHans-Adam II ofLiechtenstein v. Germany).

Зважаючи на це, суд погоджується з доводами заявника про те, що норма ч. 2 ст. 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, яка діяла до набрання чинності Закону від 02 жовтня 2012 року, та, відповідно підлягала застосуванню до правовідносин щодо банкрутства КС «ПКТ») щодо преклюзивного строку звернення із заявами до боржника у процедурі провадження у справ про банкрутство є легітимним та допустимим обмеження прав стягувачів у даному судовому провадженні.

Також, суд зазначає, що ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.04.2016 року було затверджено перелік кредиторів КС «ПКТ» і графік погашення заборгованості перед ними та пунктом 3 резолютивної частини вказаної ухвали передбачено, що КС «ПКТ» «з дня затвердження мирової угоди Боржник приступає до погашення вимог кредиторів згідно з умовами мирової угоди».

Враховуючи це, проведення стягнення на підставі виконавчих документів осіб, які не є кредиторами КС «ПКТ» є несправедливим, оскільки порушує графік погашення заборгованості перед кредиторами КС «ПКТ» згідно умов ухвали Господарського суду Одеської області від 05.04.2016 року, порушує інтереси осіб, які своєчасно подали заяви до КС «ПКТ» в рамках процедури банкрутства.

Додатково суд зазначає, що в ухвалі від 30.05.2019 року у справі №554/5224/18 Верховний суд висловив наступну правову позицію: «31 травня 2011 року Господарським судом Одеської області було відкрито провадження у справі про визнання КС «ПКТ» банкрутом. 05 квітня 2016 року судом затверджено мирову угоду між КС «ПКТ» та комітетом його кредиторів, яка є обов`язковою для боржника кредиторів другої та наступної черг. В розумінні статті 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» вимоги конкурсних кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не розглядаються і вважаються погашеними. Визначений Законом строк є граничним і поновленню не підлягає. Стягнення державним виконавцем присуджених судовим рішенням грошових коштів на користь кредитора, який не подавав визначеної положеннями Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» заяви, та з урахуванням затвердженої судом мирової угоди між боржником та комітетом кредиторів, є протиправним».

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Докази повинні відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності (ст.ст.77-80 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що заява представника КС «ПКТ» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3-13, 43, 49, 76, 77, 80, 81, 89, 95, 223, 247, 258- 261, 268, 353, 432 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву представника Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» адвоката Племениченка Г.В. про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню по цивільній справі №1522/2109/2012 за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» про розірвання договору та стягнення боргу, задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист №1522/2109/2012, виданий Приморським районним судом м. Одеси 04 липня 2012 року про стягнення з Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» на користь ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 22331,00 грн.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання, проте може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Л.С. Єршова