Справа № 727/6767/18
Провадження № 22-з/4808/93/19
Головуючий у 1 інстанції Гургула В.Б.
Суддя-доповідач Матківський
28 листопада 2019 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючого Матківського Р.Й.
суддів Горейко М.Д., Максюти І.О.
секретаря Мельник О.В.
розглянувши у судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення,
в с т а н о в и в:
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року заочне рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 06 березня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ТзОВ «Фінансова компанія «Авістар», ТзОВ «Новітні енергозберігаючі системи опалення», нотаріус Тисменицького районного нотаріального округу Строєв О.С., ОСОБА_2 про застосувати наслідків недійсності договору купівлі-продажу прав вимоги № 2 від 08 жовтня 2014 року шляхом визнання ПАТ «Дельта Банк» стороною (кредитором) за кредитним договором від 28 серпня 2007 № 62/ФКВ-07, визнання ПАТ «Дельта Банк» стороною (кредитором) за договором поруки від 28 березня 2007 року, визнання ПАТ «Дельта Банк» стороною (Іпотекодержателем) за іпотечним договором від 28 серпня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Тисменицького районного нотаріального округу Строєвим О.С. за реєстровим номером 0531; внесення зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо «Відомостей про суб`єктів» у записі: номер запису про іпотеку 7267730 змінити іпотекодержателя з ТОВ «Фінансова компанія «Авіастар» на іпотекодержателя ПАТ «Дельта Банк» відмовлено. Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» 8213, 20 гривень судових витрат на користь ОСОБА_1
18 листопада 2019 року ОСОБА_1 подав заяву про ухвалення додаткової постанови зазначивши, що судом не було розподілено у повній мірі судові витрати. Зокрема, заяву обґрунтував тим, що під час розгляду справи згідно квитанцій про сплату судового збору сплатив комісію у розмірі 3 гривні за кожний платіж, загалом на суму 9 гривень. Також сплатив 500, 08 гривень витрат на пальне, необхідного для прибуття у судове засідання Івано-Франківського апеляційного суду, також не розподіленими залишились поштові витрати, понесені у зв`язку із необхідністю доставки документів до суду в розмірі 60, 26 гривень.
Колегія суддів вважає, що у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення необхідно відмовити.
Відповідно до вимог ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Статтею 264, 265 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат та зазначає про це у резолютивній частині рішення суду.
Таким чином, вирішення питання розподілу судових витрат є обов`язком суду.
Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно ст.138 ЦПК України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» визначено, що витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, її представникові, а також свідкам, спеціалістам, перекладачам та експертам не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.
Заявник як підставу відшкодування витрат на пальне додав фіскальний чек АЗС на суму 500,08 гривень витрат на бензин.
Колегія суддів вважає доводи заявника щодо відшкодування витрат на пальне безпідставними, оскільки фіскальні чеки на придбання пального не є належним доказами, так як не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження, згідно з додатком до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2018 року № 155) «Граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ». Зокрема, вказані чеки не є проїзними документами урозумінні законодавства, що можуть бути належними підставами для відшкодування відповідних витрат, оскільки не є транспортними квитками, рахунками щодо проїзду автомобільним транспортом загального користування, а підтверджують витрати, пов`язані з явкою до суду особистим транспортом.
Отже, витрати, які заявник кваліфікує як витрати, пов`язані з явкою до апеляційного суду, не ґрунтуються на належних і допустимих доказах, що унеможливлює їх відшкодування в порядку, встановленому ЦПК. Зазначене підтверджується висновком Верховного Суду у справі №491/339/15-ц від 24 жовтня 2018 року.
Щодо поштових витрат на доставку до Тисменицького районного суду у розмірі 30, 26 гривень за перегляд заочного рішення та 30 гривень витрат на доставку до апеляційного суду скарги, заявник не надав жодних доказів, що підтверджують ці витрати. У матеріалах справи відсутні докази про зазначені поштові витрати за пересилання зазначених документів до суду.
Клопотання про стягнення дев`яти гривень комісії банку за сплату судового збору до задоволення не підлягає, оскільки комісія банку відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України не відноситься до судових витрат.
З урахуванням вимог Закону України «Про судовий збір» та ст. ст. 133, 138 ЦПК України, вимоги заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення до задоволення не пілягають.
Керуючись ст.ст. 270 ЦПК України, суд,
п о с т а н о в и в :
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відмовити.
Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Головуючий: Р.Й. Матківський
Судді: М.Д. Горейко
І.О. Максюта