Постанова

Іменем України

19 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 635/5088/16-ц

провадження № 61-31382св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 23 березня 2017 року у складі судді Березовської І. В. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 16 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Кіся П. В., Кружиліної О. А., Хорошевського О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У червні 2016 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (далі - КП «Харківські теплові мережі») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 на праві власності належить приміщення загальною площею 69,9 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , з централізованою системою опалення в житловому будинку, теплопостачання якого здійснює КП «Харківські теплові мережі».

Позивач зазначав, що відповідач користується послугами з теплопостачання без укладення договору з КП «Харківські теплові мережі» на постачання теплової енергії.

За кожний розрахунковий період ОСОБА_1 були направлені платіжні вимоги-доручення про оплату спожитої теплової енергії та листи про оплату вартості спожитої теплової енергії, які споживач не сплатила, у зв`язку з чим за період з 01 жовтня 2014 року по 01 травня 2016 року утворилась заборгованість, яка станом на 01 травня 2016 року склала 34 011,87 грн.

Посилаючись на наведене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь вартість спожитої теплової енергії у розмірі 34 011,87 грн та суму сплаченого судового збору у розмірі 1 378,00 грн.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 23 березня 2017 року позов задоволено. С тягнут оз ОСОБА_1 на користь КП «Харківські теплові мережі» вартість спожитої теплової енергії в розмірі 34 011,87грн та судовий збір у розмірі 1 378,58грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач є виконавцем послуг з централізованого опалення і надає послуги з постачання теплової енергії до приміщення, яке належить на праві власності відповідачу, яка в свою чергу не виконувала обов`язку зі сплати послуг, внаслідок чого утворилась заборгованість за період 01 січня 2014 року по 01 травня 2016 року у розмірі 34 011,87 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 16 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Харківського районного суду Харківської області від 23 березня 2017 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що судом першої інстанції правильно з`ясовані фактичні обставини справи щодо наявності заборгованості та визначення її розміру, дана їм належна правова оцінка,

а його висновки підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на рішення Харківського районного суду Харківської області від 23 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 16 серпня 2017 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог КП «Харківські теплові мережі» до неї, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вказує на те, що судами першої та апеляційної інстанцій не з`ясовано обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, а саме - не надано оцінку розрахунку теплового навантаження та розрахунку спожитої теплової енергії, зокрема щодо врахування чи неврахування під час розрахунку заборгованості площі житла. Також, судами першої та апеляційної інстанцій не надано оцінку тій обставині, що позивачем не було доведено належними доказами, що приміщення, яке їй належить, використовується для провадження підприємницької діяльності. Тому розрахунки зроблені позивачем на підставі Постанови Кабінету міністрів України від 03 жовтня 2007 року № 1198 «Про затвердження Правил користування тепловою енергією» є незаконними.

У листопаді 2017 року КП «Харківські теплові мережі» подано заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому зазначено про те, що суди надали належну оцінку доказам, встановили обставини справи та правильно застосували норми матеріального права з дотриманням вимог процесуального закону, а тому підстав для їх скасування немає.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

У статті 388 ЦПК України, в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм законодавства.

Судами встановлено, що право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_1

Приміщення зазначеної квартири переобладнане відповідачем в нежитлове. Зазначене підтверджується актом обстеження системи теплопостачання об`єкта від 27 листопада 2013 року, з якого вбачається, що приміщення розташоване на першому поверсі житлового будинку АДРЕСА_1 . Загальна площа приміщень складає 69,9 кв. м згідно технічного паспорту на житловий будинок. З приміщення виконаний окремий вхід безпосередньо на вулицю. Крім того, факт переобладнання квартири в нежитлове приміщення підтверджується наданими представником відповідача фото фасаду будинку АДРЕСА_1 , на яких також зафіксований вхід з вище зазначеного приміщення безпосередньо на вулицю окремо від загального під`їзду.

Теплопостачання у вказаний житловий будинок проводиться позивачем у централізованому порядку, відповідач є споживачем послуг з централізованого теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1 .

Цей факт, зокрема, підтверджується актом від 22 жовтня 2014 року № 177/1736 про підключення у зв`язку з початком опалювального сезону житлового будинку АДРЕСА_1 , в тому числі приміщень відповідача, до джерела теплової енергії; актом від 14 квітня 2015 року № 177/2697 про відключення у зв`язку з закінченням опалювального сезону житлового будинку АДРЕСА_1 , в тому числі приміщень відповідача, від джерела теплової енергії; актом від 10 жовтня 2015 року № 177/3601 про підключення у зв`язку з початком опалювального сезону житлового будинку АДРЕСА_1 , в тому числі приміщень відповідача, до джерела теплової енергії; актом від 05 квітня 2016 року № 177/4577 про відключення у зв`язку з закінченням опалювального сезону житлового будинку АДРЕСА_1 , в тому числі приміщень відповідача, від джерела теплової енергії.

Судами також встановлено, що договір між КП «Харківські теплові мережі» та ОСОБА_1 на придбання теплової енергії не укладався.

Згідно з актами звіряння відпуску-отримання теплової енергії та розрахунків за її використання між КП «Харківські теплові мережі» та абонентом ОСОБА_1 станом на 01 травня 2016 року відповідач має заборгованість за період з 01 січня 2014 року по 01 травня 2016 року в розмірі 34 011,87 грн.

Нормативно-правове обґрунтування

Основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об`єктах сфери теплопостачання визначаються Законом України «Про теплопостачання», який регулює відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії з метою забезпечення енергетичної безпеки України, підвищення енергоефективності функціонування систем теплопостачання, створення і удосконалення ринку теплової енергії та захисту прав споживачів та працівників сфери теплопостачання.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про теплопостачання» постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору; споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору; суб`єкти відносин у сфері теплопостачання - фізичні та юридичні особи незалежно від організаційно-правових форм та форми власності, які здійснюють виробництво, транспортування, постачання теплової енергії, теплосервісні організації, споживачі, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування; теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу; теплопостачальна організація - суб`єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

Згідно статті 3 Закону України «Про теплопостачання» відносини між суб`єктами діяльності у сфері теплопостачання регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтями 19, 24, 25 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач або суб`єкт теплоспоживання має право вибирати (змінювати) теплопостачальну організацію, якщо це технічно можливо. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Згідно статті 24 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії зокрема має право на: вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачальних організацій, якщо це можливо за існуючими технічними умовами; отримання інформації щодо якості теплопостачання, тарифів, цін, порядку оплати, режимів споживання теплової енергії; отримання обсягів теплової енергії згідно з параметрами відповідно до договорів та стандартів. Основними обов`язками споживача теплової енергії є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів.

Взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії безпосередньо регулюються Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року № 1198 (далі - Правила), які є обов`язковими для виконання усіма теплопостачальними організаціями незалежно від форми власності, споживачами, організаціями, що виконують проектування, пуск, налагодження та експлуатацію обладнання для виробництва, транспортування, постачання та використання теплової енергії.

Відповідно до пункту 3 зазначених Правил наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: межа балансової належності (відповідальності) - межа розподілу теплової мережі між теплопостачальною організацією і споживачем; межа продажу теплової енергії - сукупність точок теплової мережі, обладнаних вузлом обліку, на основі показів якого проводяться розрахунки за спожиту теплову енергію, або точка розподілу, визначена в договорі у разі відсутності такого вузла; споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору; тепловикористальнеобладнання - комплекс пристроїв, які використовують теплову енергію для опалення, вентиляції, гарячого водопостачання і технологічних потреб;

Пунктом 4 Правил встановлено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією (далі - договір), крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва.

Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання. У разі викупу частини приміщень в окремо розташованому будинку теплопостачальна організація укладає договір з кожним власником (пункт 5 Правил).

Згідно пункту 14 Правил споживач зобов`язаний укласти з теплопостачальною організацією договір до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання, а відповідно до приписів пункту 23 Правил розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межою балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. Споживач теплової енергії зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил (стаття 40 Правил).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, із яким погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши, що позивач є виконавцем послуг з централізованого опалення і надає послуги з постачання теплової енергії до приміщення, яке належить на праві власності відповідачу, остання отримувала такі послуги, проте не оплачувала їх, у зв`язку із чим за період 01 січня 2014 року по 01 травня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 34 011,87 грн, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за надання послуг із централізованого опалення.

Визначаючи розмір заборгованості, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь КП «Харківські теплові мережі», суд першої інстанції, висновки якого перевірено апеляційним судом, надав належну оцінку відповідним розрахункам з урахуванням тарифів, періоду опалення та площі приміщення, які під час розгляду справи відповідачем не спростовано.

Доводи касаційної скарги щодо відсутності доказів на підтвердження факту провадження підприємницької діяльності за місцем надання послуг з постачання теплової енергії спростовуються матеріалами справи, зокрема обставинами, встановленими актом від 23 жовтня 2015 року про обстеження системи теплоспоживання об`єкта, який міститься в матеріалах справи.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладені у мотивувальних частинах судових рішень, а зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх спростували. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів згідно з положеннями статті 400 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (§ 23 рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року № 63566/00).

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 401, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 23 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 16 серпня 2017 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак

Г. І. Усик