Справа № 352/1892/17
Провадження 2/352/64/19
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

26 лютого 2019 р. м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Струтинського Р.Р.,

за участю секретаря Кукули О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тисменицького районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Тисменицької районної державної адміністрації Івано-Франківської області, третя особа Поберезька сільська рада Тисменицького району Івано-Франківської області, про зобовязання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :

В провадженні Тисменицького районного суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Тисменицької районної державної адміністрації Івано-Франківської області, третя особа Поберезька сільська рада Тисменицького району Івано-Франківської області, про зобовязання вчинити дії.

26.02.2019 року представником Тисменицької районної державної адміністрації Івано-Франківської області подано заяву про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, так як даний спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Свою позицію представник Тисменицької районної державної адміністрації Івано-Франківської області обгрунтовує тим, що даний спір є публічно-правовим, оскільки позивачі визначили предмет позову як зобовязання вчинити дії, а також звернено увагу, що у спірних правовідносинах Тисменицька районна державна адміністрація Івано-Франківської області здійснює управлінську діяльність.

Представник відповідача, Тисменицької районної державної адміністрації Івано-Франківської області, в судовому засіданні своє клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Позивачі заперечили проти задоволення даного клопотання. Представник третьої особи, Поберезької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, також заперечив проти задоволення клопотання, зазначивши, що даний спір має майновий характер, а отже має розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Вислухавши пояснення учасників справи та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

25.10.2017 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про зобовязання вчинити дії. 31.10.2017 року ухвалою суду дану позовну заву залишено без руху в звязку з тим, що позивачами заявлено по дві вимоги немайнового характеру, а судовий збір оплачено тільки за одну вимогу немайнового характеру. 11.12.2017 року ухвалою суду відкрито провадження по даній справі, оскільки позивачі виправили недоліки вказані в ухвалі суду від 31.10.2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

В п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України зазначено, що публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у звязку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20.07.2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд повинен повідомити позивачу, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

В п. 3 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України від 01.04.2010 р. передбачається, що органи місцевого самоврядування при вирішенні питань місцевого значення, віднесених Конституцією України та законами України до їхньої компетенції, є субєктами владних повноважень, які виконують владні управлінські функції, зокрема нормотворчу, координаційну, дозвільну, реєстраційну, розпорядчу. Як субєкти владних повноважень органи місцевого самоврядування вирішують в межах закону питання в галузі земельних відносин.

В п. 5 цього ж Рішення Конституційного Суду України зазначено, що вирішення земельних спорів фізичних та юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності належить до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до п. 2Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 06.04.2004 року передбачено, що за загальним правилом розмежування компетенції судів з розгляду земельних та пов'язаних із земельними відносинами майнових спорів відбувається залежно від суб'єктного складу їх учасників. Ті земельні та пов'язані із земельними відносинами майнові спори, сторонами в яких є юридичні особи, а також громадяни, що здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статус суб'єкта підприємницької діяльності, розглядаються господарськими судами, а всі інші - в порядку цивільного судочинства, крім спорів, зокрема, щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень при реалізації ними управлінських функцій у сфері земельних правовідносин, вирішення яких згідно з пунктами 1, 3 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства віднесено до компетенції адміністративних судів.

Згідно п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» № 3 від 01 березня 2013 року, при вирішенні питань, повязаних із компетенцією судів у спорах, що виникають із земельних відносин, судам слід ураховувати Рішення Конституційного Суду України від 1 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як вбачається з матеріалів справи підставою виникнення спору є розмежування владно-управлінських функцій між Поберезькою сільською радою Тисменицького району Івано-Франківської області та Тисменицькою районною державною адміністрації Івано-Франківської області з приводу їх компетенції по розпаюванню земель. Позивачами оскаржується саме бездіяльність Тисменицької районної державної адміністрації Івано-Франківської області як субєкта владних повноважень, що вирішує в межах закону питання в галузі земельних відносин.

Це підтверджуються наступним: відповідь прокуратури Івано-Франківської області від 11.02.2014 року на звернення голови Поберезької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області з приводу неналежного виконанні посадових обовязків працівниками Державної інспекції сільського господарства в Івано-Франківській області при розпаюванні земель АТФ «Придністровя»; лист прокуратури Івано-Франківської області від 11.09.2014 року на звернення голови Поберезької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області з приводу необхідності створення комісії по перевірці порядку розпаювання земель АТФ «Придністровя» за участі представників Тисменицької районної державної адміністрації Івано-Франківської області; лист ГУ Держземагенства в Івано-Франківській області від 30.04.2015 року на звернення голови Поберезької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області; лист Тисменицької районної державної адміністрації Івано-Франківської області від 27.02.2015 року голові Поберезької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області; листи Тисменицької районної державної адміністрації Івано-Франківської області від 22.05.2015 року, 30.06.2016 року, 28.07.2016 року на звернення голови Поберезької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області повязані з розпаюванням земель АТФ «Придністровя»; лист ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 03.11.2016 року на звернення голови Поберезької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області.

При цьому в матеріалах справи відсутні жодні докази звернення самих позивачів до органів державної влади чи місцевого самоврядування з приводу виділення їм земельної ділянки в натурі.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку що даний позов слід розглядати у порядку адміністративного судочинства, а провадження у даній цивільній справі слід закрити.

Розяснити позивачам, що розгляд вказаної справи віднесений до юрисдикції Івано-Франківського окружного адміністративного суду, а також, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

На підставі наведеного, керуючись стст. 19, 255, 256, 259, 260, 261, 353, 354 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Провадження в справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Тисменицької районної державної адміністрації Івано-Франківської області, третя особа- Поберезька сільська рада Тисменицького району Івано-Франківської області про зобовязання вчинити дії закрити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскарженою в апеляційному порядку. Відповідно до статті 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Р.Р.Струтинський