Номер провадження: 22-ц/813/2768/19
Головуючий у першій інстанції Кравчук Т.С.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів: Сегеди С.М., Гірняк Л.А.

з участю секретаря Ткачука В.О.

учасники справи:

апелянт Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк»

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 січня 2018 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У червні 2015 року представник АТ «Родовід банк» звернувся суду з позовом до відповідачів, у якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за Кредитним договором №40.3/СЖ- 007.07.1. від 5 жовтня 2007 року у розмірі суми поточної заборгованості: 3167,06 долари США; суми простроченої заборгованості: 157690,78 долари США; суми поточної заборгованості за процентами: 2313,71 доларів США; суми простроченої заборгованості за процентами: 169779,98 доларів США; суми пені: 101011436,09 гривень; суми трьох процентів річних: 518306,53 гривень; суму судового збору.

В обґрунтування позовних вимог посилався на ту обставину, що позичальником умови кредитного договору не виконуються належним чином, у зв`язку із чим у відповідача перед банком виникла істотна за розміром заборгованість.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 січня 2018 року у задоволені позову представника Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, представник ПАТ «Родовід Банк»звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позов, посилаючись на те, що судом неповно з`ясовані всі обставини, що мають значення для справи, а також, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_2 посилається на те, що судом вірно застосовані строки позовної давності, підстав для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги не містять.

В судове засідання, призначене на 06 листопада 2019 року сторони не з`явилися, були сповіщені (а.с. 57, 59 т. 2).

Від представника ОСОБА_3 В. надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с. 58 т. 2).

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку про розгляд справи за відсутності осіб, які були повідомлені про день та час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 05 жовтня 2007 року АТ «Родовід Банк», уклав з ОСОБА_1 кредитний договір №40.3/СЖ-007.07.1. У відповідності до умов Кредитного договору Банк надав ОСОБА_1 кредит у сумі 190 000,00 доларів США на строк до 5.10.2017р., а позивальник прийняв за цим договором на себе зобов`язання щодо повернення кредиту, щомісячної сплати відсотків із розрахунку 15 % річних та інших обов`язкових платежів у порядку та строки передбачені п.п. 1.1, 1.3, 4.1, 4.6 вказаної кредитної угоди. Факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів підтверджується заявою на видачу готівки від 05.10.2007 року та підписом позичальника про її отримання.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252, 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як вбачається з матеріалів справи, вперше банк звернувся до суду із таким самим позовом ще 29.10.2012 року.

Ухвалою суду від 20 травня 2014 року по справі №1522/25280/12 позовну заяву ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишено без розгляду.

Як вже було встановлено, вперше банк звернувся до суду із позовом 29.10.2012 року, який в подальшому ухвалою суду був залишений без розгляду.

Але, із зазначеним позовом банк вдруге звернувся до суду 10.06.2015 року.

У відповідності до ч.1 ст.265 залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому, в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності.

Як наголошується в п.11 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Щодо позовних вимог до ОСОБА_2 , судом зазначено наступне.

У відповідності до договору поруки від 05 жовтня 2007 року ОСОБА_2 зобов`язався солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання заповзань ОСОБА_1 за кредитним договором №40.3/СЖ-007.07.1. від 05 жовтня 2007 року.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Згідно до п.4.1 договору поруки до кредитного договору №40.3/СЖ-007.07.1, укладеного 05 жовтня 2007 рок між позивачем та ОСОБА_2 цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного погашення позичальником та/або поручителем заборгованості за кредитним договором.

Втім, наведені умови договору поруки про його дію до повного погашення позичальником та/або поручителем заборгованості за кредитним договором не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

При цьому, як встановлено судом, у зв`язку з порушенням основним боржником виконання зобов`язання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, надіславши повідомлення про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів, змінивши таким чином строк виконання основного зобов`язання.

В разі, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов`язання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк обчислюється від цієї дати. (Правові позиції ВСУ, висловлені у справах № 6-990цс15 від 27 січня 2016 року, №6-2056цс15 від 11 листопада 2015 року).

У даному випадку банк реалізував своє право на дострокову вимогу про повернення суми кредиту ще 07 жовтня 2011 року, що підтверджується копією листа банку №139-11-б.б/18268.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов`язання має бути пред`явлено в межах строку дії поруки (6 місяців).

Втім, банк у шестимісячний строк вимог до поручителя не пред`явив, отже позов до поручителя подано з пропуском встановленого шестимісячного строку, що є безумовною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог банку до ОСОБА_2 .

Судом першої інстанції також взято до уваги правову позицію, викладену Верховним Судом України у постанові від 10.09.2014 року по справі № 6-32цс14, відповідно до якої припинення поруки у наслідок настання відповідних обставин, передбачених ст.559 ЦК України, презюмується, з огляду на що звернення особи до суду з позовом про визнання поруки припиненою, на підставі статті 559 ЦК України не є необхідним.

Доводи апеляційної скарги про однобокість, упередженість оскаржуваного рішення, прийнятого з перевищенням повноважень, неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають істотне значення для справи, ігнорування наданих скаржником документів, а також порушення норм матеріального та процесуального права як на підстави для скасування оскаржуваного рішення є необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими судом обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Крім цього, доводи апеляційної скарги стосовно порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Також суд зазначає, що суд першої інстанції у рішенні суду повно відобразив обставини, які мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні першої та апеляційної інстанціях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 11 листопада 2019 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Л.А. Гірняк