Провадження №22-ц/812/221/19 Доповідач Апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Постанова

Іменем України

26 лютого 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем Горенко Ю.В.,

за участю:

- представника позивачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області, вступна та резолютивна частини якого проголошені 09 листопада 2018 року об 11.02 год. суддею цього ж суду Казанлі Л.І., у цивільну справі №469/599/18 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и л а:

У травні 2017 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого має доньку ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Заочним рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 30 листопада 2011 року шлюб між сторонами розірвано, діти залишилися проживати з матір'ю, з відповідача стягнуто аліменти на дітей. У 2016 році Березанським районним відділом державної виконавчої служби ГТУЮ у Миколаївській області відкрито виконавче провадження по стягненню з ОСОБА_3 аліментів, однак з 14 вересня 2016 року по час подачі даної позовної заяви аліменти не отримувала.

Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків з виховання, утримання дітей, не піклується про їх здоров'я, духовний та моральний розвиток, інколи спілкується із сином, а життям доньки взагалі не цікавиться, позивачка просила позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно їхніх дітей.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 листопада 2018 року задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області про позбавлення батьківських прав.

Позбавлено ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітніх ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, не проявляє до них батьківської любові і турботи, не надає матеріального забезпечення на їх утримання, а відповідно до висновку органу опіки та піклування відповідача доцільно позбавити батьківських прав.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції залишив поза увагою, що ним надавалася матеріальна допомога на утримання дітей, він не має можливості спілкуватися з дітьми, оскільки цього не дозволяє позивачка.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню із наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що з 18 серпня 2001 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, та в них є донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Заочним рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 30 листопада 2011 року шлюб між сторонами розірвано.

Судом встановлено і таке вбачається з матеріалів справи, що діти проживають з матір'ю та перебувають на її утриманні.

Відповідач ОСОБА_3 проживає в іншому населеному пункті, в будинку, що розташований в с. Українка Березанського району Миколаївської області.

12 листопада 2016 року Березанським районним судом Миколаївської області видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання доньки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14 вересня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття.

У відповідності до наданого суду розрахунку заборгованості по аліментам, відповідач ОСОБА_3 починаючи з жовтня 2017 року частково сплачує аліменти на утримання дітей і станом на 01 серпня 2018 року має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 10 246 грн. 28 коп.

Згідно висновку органу опіки та піклування Березанської районної державної адміністрації визнано за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно дітей -неповнолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до положень частини третьої статті 12 та частин першої, п'ятої та шостої ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_4 вказувала на необхідність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки останній не виконує свого батьківського обов'язку щодо утримання та виховання дітей не виявляє інтересу до їх життя.

В матеріалах справи містяться характеристики на відповідача, з яких видно, що за місцем проживання ОСОБА_8 характеризується з посередньої сторони, схильний до вживання спиртних напоїв, офіційно не працює, займається тимчасовими заробітками (а.с.18, 204).

Як встановлено з характеристик, підписаних директором та заступником директора Української ЗОШ І-ІІІ ступенів Березанської районної ради Миколаївської області, де навчалися діти, вихованням дітей займається лише мама, батько зловживав алкоголем, не цікавився шкільним життям дітей, батьківські збори не відвідував.

Із характеристики, підписаної начальником сектору превенції Березанського ВП ОВП, видно, що ОСОБА_3 схильний до вживання алкогольних напоїв, мав приводи до органів внутрішніх справ, протягом 2015 - 2016 років притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім'ї.

Згідно акту обстеження умов проживання ОСОБА_3 від 04 грудня 2017 року, відповідач проживає окремо, діти проживають в іншому селі в будинку дідуся та бабусі разом з матір'ю. Відповідач останній раз спілкувався з дітьми в липні 2017 року, після чого не цікавився життям дітей, має заборгованість по аліментам.

Вказані докази лише свідчать про неналежне виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків, а не про ухилення останнього від виконання цих обов'язків та констатують фак вживання відповідачем алкогольних напоїв, який необгрунтований належними лікарськими висновками.

Будь-яких доказів, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дітей, винної поведінки відповідача у свідомому нехтуванні своїми обов'язками, які б безумовно свідчили про злісне ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов'язків, матеріали справи не містять.

В матеріалах справи відсутні постанови про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за невиконання (ухилення від виконання) обов'язків щодо виховання дітей (ст. 184 КУпАП).

Що стосується притягнення відповідача протягом 2015 - 2016 років до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім'ї, то ця обставина теж не може свідчити про свідоме ухилення його від виконання батьківських обов'язків по утриманню дітей, оскільки матеріали справи не містять відповідних постанов з яких можна було б з'ясувати за які конкретно дії ОСОБА_3 притягувався до адміністративної відповідальності, за якою статтею КУпАП, стосовного кого та в чому проявилось насильство, в якій сім'ї. Тоді як, як шлюб між сторонами розірвано ще у 2011 році, і як зазначає позивачка в своїй позовній заяві, після розлучення вони з відповідачем тривалий час проживають окремо.

Сама по собі наявність заборгованості по аліментам теж не є тією виключною обставиною, яка може бути підставою для позбавлення батьківських прав відповідача.

Колегія суддів не погоджується з висновком органу опіки і піклування Березанської районної державної адміністрації від 04 травня 2017 року про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно дітей, оскільки він є недостатньо обґрунтованим, складений лише з пояснень ОСОБА_4 та ОСОБА_3, у ньому засвідчено факт наявності заборгованості по аліментам та в сукупності з іншими доказами у справі цей висновок не доводить безспірно винну поведінку батька в ухиленні від виконання обов'язків по вихованню дітей.

До того ж висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер та не є обов'язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України).

Натомість в апеляційній скарзі відповідач зазначає, що зацікавлений у спілкуванні з дітьми, частково сплачує аліменти на їх утримання та стверджує, щоб займатися вихованням дітей він повинен з ними зустрічатися, але не має такої можливості, оскільки ОСОБА_4 такому спілкуванню перешкоджає. На даний час йому не відомо де знаходяться діти, оскільки позивачка змінила місце проживання.

Факт зміни місця проживання дітей в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтвердила представник позивачки зазначаючи, що з 2018 року позивачка працює та проживає у Київській області. Отже, переїзд позивачки, відсутність постійного заробітку, місця роботи та доходу відповідача обумовлене неможливістю якомога частіше бачитися з дітьми та приймати більш активну участь у їх вихованні.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», зокрема передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини (ст.12 вищезгаданого Закону).

Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї.

Відповідно до ст.14 названого Закону діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці 2 пункту 18 згаданої вище постанови, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Виходячи із вимог зазначеного Закону та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, враховуючи ставлення відповідача до дітей, який бажає приймати учать у їх утриманні та вихованні, про що також свідчить й факт оскарження рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку і вказує на небайдужість батька щодо долі своїх дітей, враховуючи й те, що виключних підстав, з якими закон пов'язує можливість для застосування такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав встановлено не було, з метою реалізації права дітей на їх виховання в сім'ї і родині, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про позбавлення дітей батьківського піклування, а відповідача батьківських прав, є передчасним.

Однак колегія суддів вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, оскільки його участі у розвитку і вихованні дітей є недостатньою, поклавши на органи опіки та піклування - Березанську районну державну адміністрацію Миколаївської області контроль за виконанням ОСОБА_3 батьківських обов'язків.

Оскільки суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи, в зв'язку із чим прийняв передчасне рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, тому воно відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з винесенням постанови про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав відмовити.

Попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення

до виховання дітей ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Покласти на органи опіки та піклування - Березанську районну державну адміністрацію Миколаївської області контроль за виконанням ОСОБА_3 батьківських обов'язків.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий

Судді :

_______________________________

Повний текст судового рішення виготовлено 28.02.2019 р.