ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/634/19 Справа № 185/4940/17 Головуючий у першій інстанції: Головін В.О. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Вітько Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що він є власником частини житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування 1/4 частини будинку, посвідченого 14 березня 1989 року Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою та 1/4 частини будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 31 липня 1985 року Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою за №3430. Крім нього в його частині даного житлового будинку зареєстровані його колишня дружина ОСОБА_4, з якою він розірвав шлюб 16 січня 2006 року і яка на даний момент не є членом його сім'ї, а також ОСОБА_3, які не є власниками даного житлового будинку і не мають права розпоряджатися будинком. Відповідачі самовільно у 2005 році відібрали у нього правовстановлюючі документи на частину його будинку і домову книгу, якими він не може скористатися, постійно погрожують йому повністю забрати його житло, стверджують, що він не отримає його і запевняють, що будинок належить їм. Відповідачі всіляко не допускають його, як власника, до своєї частини будинку на територію садиби і в приміщення самого будинку, перешкоджають проживанню позивачу і його дружині, влаштовують сварки і суперечки. Відповідачі чинять йому, позивачу, перешкоди у володінні, користуванні і розпорядженні його частиною будинку. Відповідачі змінили всі замки і не надають позивачу користуватися цими ключами, а також вільно користуватись його частиною будинку. Позивач вимушений проживати в АДРЕСА_2 у його нинішньої дружини. В теперішній час в його частині житлового будинку знаходяться його особисті речі, якими він не може належним чином володіти і користуватися, так як відповідачі чинять йому перешкоди і забороняють входити в його ж частину будинку. Тому, уточнивши позовні вимоги, позивач просив зобов'язати відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_3 не чинити йому перешкод у володінні, користуванні і розпорядженні належною йому частиною житлового будинку АДРЕСА_1, усунути порушення його прав, як власника даного житлового приміщення, надати йому ключі від будинку і вільний доступ до нього, а також повернути правовстановлюючі документи на його частину будинку; вселити його в належну йому частину будинку АДРЕСА_1 (а.с. 69).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2018 року позов задоволено, вирішено зобов'язати ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_5 перешкод у володінні, користуванні і розпорядженні належною йому на праві власності частиною житлового будинку АДРЕСА_1, шляхом вселення ОСОБА_5 в будинок, надання йому вільного доступу до будинку та повернення правовстановлюючих документів на будинок і ключів від будинку. Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 витрати на судовий збір в сумі по 320,00 грн., з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставлять питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлялись належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які долучені до матеріалів справи. Від ОСОБА_3 надійшла заява від 12.01.2019 року про розгляд справи без її участі, в якій вона просить також задовольнити апеляційну скаргу.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, відповіднодо вимог ст. 367 ЦПК України, і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_5 з 10 січня 1992 року зареєстрований проживаючим за адресою по АДРЕСА_1, що підтверджується копією його паспорту серії НОМЕР_4, виданого Павлоградським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 27.11.1998 року (а.с. 4).

Позивачу на праві власності належить частина житлового будинку АДРЕСА_1.

Згідно довідки КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» №1836 від 06.06.2017 року право власності на будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_5 1/4 частина будинку, станом на 24.06.1989 рік на підставі договору дарування, посвідченого 14 березня 1989 року Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою за р.1-1191 та 1/4 частина будинку, станом на 29.08.1985 року на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 31 липня 1985 року Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою за р. 3430 (а.с. 5).

Також, згідно вказаної вище довідки КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» №1836 від 06.06.2017 року, в інвентаризаційній справі знаходиться рішення Павлоградського міського народного суду Дніпропетровської області від 10 січня 1986 року про визнання права власності на 44/100 (11/25) частин вищезазначеного будинку за ОСОБА_5 та ОСОБА_6, але для реєстрації права власності на підставі рішення суду від 10.01.1986 року, жоден з вказаних співвласників не звертався. Крім того, згідно рішення Павлоградського міського народного суду від 10.01.1986 року право власності на 56/100 (14/25) зареєстровано за іншою особою (а.с. 5).

Іншою частиною вищезазначеного домоволодіння у розмірі частки 14/25 на праві приватної власності володіє гр. ОСОБА_7, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно НОМЕР_6 від 27.12.2017 року (а.с. 47).

Частини будинку, що належать позивачу та ОСОБА_7 є відокремленими, виділені в натурі та фактично являються різними квартирами, що мають одну поштову адресу; викладене визнано сторонами та підтверджується письмовими матеріалами справи.

Позивач та відповідач ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 16 січня 2006 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірванню шлюбу серії НОМЕР_5, виданого управлінням юстиції Дніпропетровської області (а.с. 13).

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою по АДРЕСА_1, відповідно до довідки Виконавчого комітету Павлоградської міської ради №270 від 22.06.2017 року (а.с. 15).

Також встановлено, що відповідачі перешкоджають ОСОБА_5 володіти, користуватися та розпоряджатися належною йому частиною будинку АДРЕСА_1, що підтверджується, зокрема, показами у суді першої інстанції свідків ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_7

Добровільно відповідачі не бажають усунути перешкоди в користуванні позивачем належною йому частиною житлового будинку; договору оренди чи найму вказаного вище житла між сторонами не укладено.

Статтею 41 Конституції України встановлено, зокрема, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч.ч. 1, 4 статті).

Згідно ч. 1 ст. 319 Цивільного Кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц зроблено висновок, що негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном.

Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю (негаторний позов).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що ОСОБА_5 є власником частини домоволодіння АДРЕСА_1; відповідачі чинять ОСОБА_5 перешкоди у користуванні його власністю, здійснивши заміну замків на вхідних дверях, - колегія приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, вселення ОСОБА_5 в належну йому на праві власності частину будинку АДРЕСА_1 та зобов'язання ОСОБА_4, ОСОБА_3 надати позивачу ключі від будинку та не чинити йому перешкоди у володінні і користуванні належною йому на праві власності частиною вказаного будинку.

Разом з тим, в задоволенні вимог ОСОБА_5 про зобов'язання відповідачів не чинити позивачу перешкоди у розпорядженні належною йому на праві власності частиною будинку АДРЕСА_1 та в частині зобов'язання відповідачів повернути правовстановлюючі документи - необхідно відмовити у зв»язку з недоведеністю, оскільки суду не представлено належних та допустимих доказів, що саме ОСОБА_4 та ОСОБА_3 утримують у себе вказані правовстановлюючі документи; крім того, позивачем не надано доказів створення відповідачами перешкод у розпорядженні належною йому на праві власності частиною виказаного вище будинку.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини справи не встановив, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 4 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, з відповідачів підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого позивачем при подачі позову судового збору в сумі 640,00 грн., тобто по 320,00 грн., з кожного (а.с. 1).

З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, а апеляційна скарга частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 березня 2018 року - скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням - задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_5 в належну йому на праві власності частину будинку АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_4 і ОСОБА_3 надати ОСОБА_5 ключі від будинку та не чинити йому перешкоди у володінні і користуванні належною йому на праві власності частиною будинку АДРЕСА_1.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про зобов'язання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_5 перешкоди у розпорядженні належною йому на праві власності частиною будинку АДРЕСА_1, про зобов'язання повернути правовстановлюючі документи - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2) на користь ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_3) судові витрати в розмірі по 320 (триста двадцять) грн. 00 коп., з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді