Ухвала

Іменем України

10 січня 2019 року

м. Київ

справа № 757/29697/17-ц

провадження № 61-49075ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д.Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Київського апеляційного суду від 17 грудня 2018 року за заявою ОСОБА_5 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничий центр «ТОР», про визнання інвестиційного договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничий центр «ТОР» (далі - ТОВ «Науково-виробничий центр «ТОР»), про визнання інвестиційного договору недійсним.

У липні 2018 ОСОБА_5 подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, посилаючись на те, що існують підстави вважати, що указане майно може бути відчужене на користь третіх осіб, що унеможливить виконання рішення суду.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02 липня 2018 року заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову залишено без задоволення.

Постановою Київського апеляційного суду від 17 грудня 2018 апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 02 липня 2018 року скасовано.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1.

У грудні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_4,в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить постанову апеляційного суду скасувати, ухвалу суду першої інстанції залишити в силі.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Із оскаржуваного судового рішення, доданих до скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності судового рішення.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його.

Судом установлено, що ОСОБА_5звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив визнати інвестиційний договір, укладений між ОСОБА_4 та ТОВ «Науково-виробничий центр «ТОР», недійсним.

Згідно свідоцтва про право власності від 08 серпня 2006 року квартира АДРЕСА_1 належить відповідачу на праві приватної власності.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, ОСОБА_5 зазначав, що відповідач має намір продати спірну квартиру, що підтверджується текстом оголошення про терміновий продаж спірної квартири, у якому зазначені номери телефонів відповідача та його дружини.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції про відмову у задоволені заяви про забезпечення позову, та ухвалюючи постанову про задоволення заяви, вірно виходив із того, що єдиною підставою для забезпечення позову відповідно до частини другої статті 149 ЦПК Україниє наявність обставин, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або забезпечити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а також з огляду на те, що невжиття заходів по забезпеченню позову може зробити неможливим або утруднити виконання рішення суду вразі задоволення позовних вимог позивача.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, та враховуючи можливий негативний вплив і наслідки на відновлення порушеного права позивача в разі встановлення неправомірних дій відповідача, дійшов до правильного висновку про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1.

Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду про те, що надано достатньо доказів того, що захист прав, свобод та інтересів позивача у зазначеній справі є неможливим без вжиття заходів забезпечення позову.

Указане відповідає роз'ясненням, наданим судам у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», відповідно до якого, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Доводи касаційної скарги є доводами по суті спору, а оскаржуються судове рішення про забезпечення позову, яким спір по суті не вирішувався.

Застосований судом вид забезпечення позову у повній мірі захищає права позивача на випадок можливого ухвалення рішення на його користь.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга, подана на постанову апеляційного суду, є необґрунтованою. Правильне застосовування норм статей 149-150 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною п'ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничий центр «ТОР», про визнання інвестиційного договору недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Київського апеляційного суду від 17 грудня 2018 року за заявою ОСОБА_5 про забезпечення позову у справі, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю.В.Черняк