Постанова

Іменем України

28 листопада 2019 року

м. Київ

справа №376/1084/15-ц

провадження №61-46284св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Буківської сільської ради Сквирського району Київської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу апеляційного суду Київської області від 20 вересня 2018 року у складі колегії суддів: Верланової С. М., Іванової І. В., Сліпченка О. І

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_3 ,

відповідач - Буківська сільська рада Сквирського району Київської області,

особа, яка не брала участь у справі та зверталась з апеляційною та касаційною скаргами - ОСОБА_2 ,

представник - ОСОБА_4 ,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог та судового рішення суду першої інстанції

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Буківської сільської ради Сквирського району Київської області з позовом про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 08 червня

2015 року позов задоволено.

Встановлено юридичний факт, що ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті діда ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом вступу у фактичне володіння та управління спадковим майном. Визнано за

ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 54,40 кв. м, житловою площею 35,80 кв. м, що належав ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 08 червня

2015 року в апеляційному порядкуоскаржила ОСОБА_2 , яка не брала участь у справі.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 20 вересня 2018 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 закрито.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що оскаржуваним рішенням місцевого суду не вирішувалось питання про права, інтереси та обов`язки ОСОБА_2 , яким встановлено юридичний факт, що

ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 та визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на житловий будинок

АДРЕСА_1 , з господарськими будівлями та спорудами, що належав ОСОБА_7 .

Апеляційний суд указав, що ОСОБА_2 не надала належних та допустимих доказів на підтвердження родинних відносин із спадкодавцем ОСОБА_8 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2018 року, ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу апеляційного суду Київської області від 20 вересня

2018 року, справу передати до суду апеляційної інстанції для розгляду апеляційної скарги по суті, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що апеляційний суд у повній мірі не дослідив аргументи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 фактично набула право на спірне спадкове майно.

Заявник також указує на те, що позивач ввів в оману суд першої інстанції, надав неправдиві свідчення та не повідомив про інших спадкоємців.

Доводи інших учасників справи

Відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу аргументовано тим, що ухвала апеляційного суду постановлена з дотриманням норм процесуального закону. Суд у повній мірі встановив обставини справи та дійшов вірного висновку, що рішенням Сквирського районного суду Київської області від 08 червня

2015 року не вирішувалось питання про права, інтереси та обов`язки ОСОБА_2 . Остання також не надала апеляційному суду належних та допустимих доказів на підтвердження родинних відносин із спадкодавцем ОСОБА_8 .

Фактичні обставини справи, встановлені апеляційним судом

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Буківської сільської ради Сквирського району Київської області з позовом про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 08 червня

2015 року позов задоволено. Встановлено юридичний факт, що ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті діда ОСОБА_5 , який помер

ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом вступу у фактичне володіння та управління спадковим майном. Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок

АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 54,40 кв. м, житловою площею 35,80 кв. м, що належав ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно із свідоцтвом про народження від 19 лютого 1972 року

ОСОБА_9 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьком є

ОСОБА_10

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 одружилась з ОСОБА_11 та змінила прізвище на ОСОБА_12 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 30 жовтня 1976 року.

Згідно листа Буківської сільської ради Сквирського району Київської області

від 06 квітня 2018 року ОСОБА_2 на підтвердження факту проживання за однією адресою з ОСОБА_10 надано копії погосподарських книг: 1955-1957 роки, 1964 - 1966 роки, 1971-1973 роки, 1974 - 1976 роки. При цьому, ОСОБА_2 рекомендовано звернутися до суду для підтвердження того, що ОСОБА_10 є її батьком.

З доданих до апеляційної скарги копій погосподарських книг видно, що ОСОБА_13 є дочкою голови сім`ї ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про народження від 13 жовтня 1976 року, ОСОБА_15 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 та його батьками є ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .

Відповідно до листа відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сквирського районного управління юстиції у Київській області від 03 липня 2014 року, 07 листопада 1996 року виконавчим комітетом Буківської сільської ради Сквирського району Київської області зареєстровано смерть ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання:

АДРЕСА_1

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій відповідно до частини третьої статті 406 ЦПК України розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Положеннями частини першої статті 352 ЦПК України встановлено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження у разі, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та обов`язки такої особи не вирішувалося.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу на рішення Сквирського районного суду Київської області від 08 червня 2015 року, ОСОБА_2 вказувала, що вона є дочкою померлого ОСОБА_5 та після його смерті фактично вступила у володіння та управління спадковим житловим будинком.

Відповідно до статі 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Положеннями статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Встановивши, що ОСОБА_18 є дочкою ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у межах даної справи вирішувалось питання щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у свою чергу ОСОБА_18 не надала належних та допустимих доказів на підтвердження родинних відносин із спадкодавцем ОСОБА_19 , апеляційний суд дійшов вірного висновку, що оскаржуваним рішенням суду не вирішувалось питання про права, інтереси та обов`язки ОСОБА_2 .

Відхиляючи аргументи ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції навів відповідні мотиви.

Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 20 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

І. В. Литвиненко

І. М. Фаловська