Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

01 листопада 2019 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Іванова А.П.,

за участі секретаря судового засідання Боти О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним в частині покупця, визнання одноосібним покупцем квартири,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом. Позовні вимоги мотивує тим, що 29 жовтня 2015 року між сім`єю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 й ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

В договорі купівлі-продажу квартири покупцями квартири зазначено громадян ОСОБА_1 та його доньку ОСОБА_2 , хоча фактичним покупцем за даним договором виступав ОСОБА_1 Підставами для укладення такого договору було те, що ОСОБА_1 купляв квартиру за свої кошти, однак його донька ОСОБА_2 наполегливо прохала включити її як покупця в договір купівлі-продажу цієї квартири, оскільки за її твердженнями, хотіла бути впевнена в тому,що батько без її згоди не відчужить квартиру та не розпорядиться грошима, оскільки весь час намагається отримати від батька додаткові кошти. Крім того, дочка ОСОБА_2 обіцяла ОСОБА_1 , взамін визначення її покупцем, допомагати частково грошима на утримання квартири та підтримання стосунків з батьком. ОСОБА_1 , з метою уникнення суперечок та збереження стосунків з єдиною дочкою, а також задля зменшення фінансового навантаження щодо утримання квартири, змушений був включити ОСОБА_2 до числа покупців зазначеної квартири. Проте, ОСОБА_2 дану домовленість не виконала, ніяким чином утримувати квартиру не допомагає, стосунки з батьком не підтримує, навіть не повідомила адресу свого місця проживання. Згідно з п. 1.3 р.1 договору купівлі-продажу квартири вартість придбаної квартири становить 24300 грн. Відповідно до п. 4.8 р.4 договору купівлі-продажу ОСОБА_1 довів до відома продавців, що кошти, які витрачаються ним для придбання цієї квартири є його особистою власністю. За твердженням ОСОБА_1 продавці - сім`я ОСОБА_3 , продавали квартиру саме ОСОБА_1 і саме він передавав їм кошти за договором. ОСОБА_1 також стверджує, що ніяких перемовин ОСОБА_2 з продавцями не вела, була формально вписана в договір як покупець, ніяких коштів від неї продавці не отримували. ОСОБА_1 купляючи квартиру АДРЕСА_1 , мав намір забезпечити житлом себе, дочка вже мала місце проживання разом зі своїм чоловіком. Після укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 зареєструвався в спірній квартири, де продовжував проживати та нести всі витрати по утриманню квартири як власник, до осені 2018 року. Восени 2018 року, позивач уклав шлюб та перейшов жити до своєї дружини. ОСОБА_2 в спірній квартирі не проживала та не зареєстрована, витрат по оплаті комунальних послуг не несе. Таким чином включення до договору купівлі-продажу ОСОБА_2 є фіктивним. З огляду на викладене він вимушений звернутись до суду із цим позовом.

В судове засідання позивач не з`явився, проте від представника позивача - адвоката Дубровської О.М. надійшло клопотання, за яким остання просила провести розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

В судове засідання відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 повторно не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, відзиву на позов не подали, заяви про відкладення розгляду справи до суду не надходили.

Враховуючи згоду позивача, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі матеріалів та доказів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 29.10.2015 між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (далі-продавці) та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 (далі-покупці) було укладено договір купівлі-продажу квартири, за яким продавці передають у власність, а покупці приймають у спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_1 і сплачують за нею ціну визначену в договорі. (а.с.6)

Відповідно до п.1.3 договору купівлі-продажу ринкова вартість об`єкту складає 24300 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої - третьої, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Обґрунтовуючи позов, позивач посилалась на те, що включення відповідача в договір купівлі-продажу є фіктивним, а в подальшому також на статтю 217 ЦК України про правові наслідки недійсності окремих частин правочину.

Положеннями ст. 217 ЦК України визначено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідків недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був вчинений без включення до нього недійсної частини.

Якщо при вирішенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним з підстав, що насправді покупцем є інша особа, суд встановить, що фактично майно було придбано за кошти іншої особи і для неї та що інших підстав для визнання цієї угоди недійсною немає, вказаний договір визнається недійсним лише в частині, що стосується покупця, і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9, згідно зі статтею 217 ЦК України правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі відповідно до статті 217 ЦК суд може визнати недійсною частину правочину, з`ясувавши думку сторін правочину. Якщо у недійсній частині правочин був виконаний однією зі сторін, суд визначає наслідки його недійсності залежно від підстав, з яких він визнаний недійсним.

Із матеріалів справи вбачається, що спірний договір було укладено в письмовій формі та посвідчено нотаріально, окрім того, сторони дійшли згоди щодо всіх його істотних умов.

Разом з тим, позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_2 лише формально була зазначена в договорі в якості покупця, проте дійсним покупцем є лише позивач, оскільки придбання квартири здійснювалося за його власні кошти.

В підтвердження вказаного до справи додано нотаріально посвідчені заяви ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . (а.с. 92,93)

Так, судом досліджено заяву ОСОБА_7 , згідно з якою вказано, що ОСОБА_1 кошти на придбання квартири мав, при купівлі квартири його донька просила вписати її в договір-купівлі продажу квартири, тому ще не хотіла, щоб ОСОБА_9 міг розпоряджатися квартирою на власний розсуд.

Також судом досліджено заяву ОСОБА_8 , яка вказала, що ОСОБА_1 за квартиру заплатив власні кошти, а донька наполягла, щоб ОСОБА_1 вписав її в договір купівлі-продажу як покупця.

В судовому засідання, допитана як свідок ОСОБА_8 вказала, що позивач придбав квартиру за свої особисті збереження, донька не давала ніяких коштів.

В судовому засіданні, допитана як свідок ОСОБА_7 вказала, що донька ОСОБА_1 на придбання квартири не давала гроші, за її проханням ОСОБА_1 включив таку до договору купівлі-продажу.

У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно з ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири в частині покупця є доведеними, оскільки відповідач ОСОБА_2 , будучи донькою позивача ОСОБА_1 , була формально вписана в договір-купівлі продажу, власних коштів на придбання квартири не давала, значиться покупцем квартири разом з ОСОБА_1 з огляду на її прохання.

На основі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 203, 217, 235, 655 ЦК України, ст. ст. ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 263 - 265, 280, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Визнати недійсним в частині покупця - ОСОБА_2 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 29 жовтня 2015 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 зі сторони продавців та зі сторони покупців - ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області за №3780, визнавши одноосібним покупцем за цим договором - ОСОБА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання протягом тридцяти днів апеляційної скарги.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених вище строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов