Справа № 732/1701/18
Провадження № 2/732/118/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2019 року м. Городня

Городнянський районний суд Чернігівської області у складі: головуючого судді Карпинської Н.М., секретарі Пінчук С.М., за участі позивача ОСОБА_1, її представника адвоката ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, його представника адвоката ОСОБА_4., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городня в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення шкоди, завданої смертю потерпілого,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом і просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь 3625 гривень шкоди,завданої смертю ОСОБА_6, починаючи з 17 жовтня 2016 року і до настання повноліття ОСОБА_5. Вказаний позов заявлений в інтересах неповнолітньої її законним представником матірю.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16 жовтня 2016 року біля 09 години 00 хвилин ОСОБА_3, перебуваючи в кварталі № 94 Рубізького лісництва ДП «Городнянське лісове господарство», розташованого на відстані близько 6 км від с. Мощенка Городнянського району, Чернігівської області, по правий бік річки Верпч, в напрямку с. Автуничі Городнянського району, маючи при собі гладкоствольну мисливську рушницю «АТА АRMS NEO12» калібру 12 №09/05374, якою він користувався згідно дозволу № 1312, виданого 27.11.2009 Городнянським РВ УМВС України в Чернігівській області, споряджену мисливським набоєм з кулею, під час полювання, в порушення п.3.1, 3.9 Положення про правила проведення полювань, поводження із зброєю та порядок видачі ліцензій на добування мисливських тварин», затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 549 від 17.10.2011, тримаючи указану мисливську рушницю з відкритим запобіжником в руках та,біжучи по лісистій місцевості, не передбачив настання суспільно-небезпечних наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити, зачепився ногою за траву , втратив рівновагу і почав падати, при цьому при падінні випадково натиснув на спусковий гачок своєї рушниці, у результаті чого відбувся постріл. В результаті пострілу куля влучила в область спини потерпілого ОСОБА_6, спричинивши тілесні ушкодження, від яких потерпілий помер на місці. З посиланням на ч.1 ст. 1200 ЦК України позивач обґрунтовує право дитини на відшкодування шкоди винним до її повноліття.

Позивач підтримала вимоги позову. Вказала, що дитина ОСОБА_5 має право на відшкодування шкоди особою відповідачем, який заподіяв смерть її батьку. Дитина навчається у Мощенській ЗОШ, де проживає у бабусі ОСОБА_7. Дитина постійно питає, де тато, а родичі не знають як пояснити дитині з яких причин відповідач позбавив її батька життя і не поніс за це покарання. Вважає, що до повноліття відповідач зобовязаний надавати дитині матеріальну допомогу. Вказує, що вона, як мати, є законним представником дитини і представляє її інтереси.

Відповідач подав відзив (а.с.51-54) від якого під час судового розгляду відмовився. Вказав, що встановлені у справі обставини, не доводять обовязкові складові, визначені статтею 1200 ЦК України. Батьківство загиблого встановлено після його смерті. Позивач вважалась матірю одиначкою, отримувала відповідну соціальну допомогу. Дитина, на утримання якої предявлена вимога про стягнення коштів, не перебувала на момент смерті загиблого на його утриманні.

Встановивши фактичні обставини у справі, визначившись з правовою нормою, що підлягає застосуванню до правовідносин сторін, суд дійшов висновку, що внаслідок недоведеності обставин перебування на утриманні та відсутності на момент смерті права на утримання від загиблого у дитини, в інтересах якої заявлено позов, вимоги такого позову не підлягають задоволенню.

Дійсно, за вироком Городнянського районного суду Чернігівської області від 21.02.2018 (а.с.6-9) ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України за обставин, викладених позивачем у позові.

Згідно свідоцтва про смерть серії №1-ЕЛ № 282581 (а.с.5) встановлено, що ОСОБА_6. помер 16.10.2016 року у віці 36 років, про що 17 жовтня 2016 року виконавчим комітетом Мощенської сільської ради Городнянського району Чернігівської області зроблено актовий запис № 10.

Згідно свідоцтва про народження виданого 10 січня 2017 року серії 1-ЕЛ № 189947 (а.с.4) встановлено, що батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, значиться ОСОБА_6.

Дитина навчається у Мощенській загальноосвітній школі 1-111 ступеня, що підтверджується довідкою від 05.02.2019 року (а.с.120). На час навчання проживає у бабусі ОСОБА_7 за адресою: с. Мощенка, вул.. Кооперативна, буд.4.

У відповідності до ч.1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Таким чином, законодавець виділяє три категорії осіб: 1) непрацездатні особи, які були на утриманні на день смерті; 2) ті, що мали на день його смерті право на одержання від нього утримання; 3) дитина, народжена після смерті потерпілого.

Дослідженням доказів встановлено, що на момент смерті потерпілого на його утриманні перебувала дочка ОСОБА_8,ІНФОРМАЦІЯ_2, на утримання якої ОСОБА_6 сплачував аліменти. Вказане підтверджується інформацією Городнянського районного відділу державної виконавчої служби (а.с.114), де вказується, що відрахування аліментів здійснювалось за виконавчим листом № 2-806 від 25.05.2005.

У розумінні сімейного законодавства, ані позивач, ані дитина ОСОБА_5, 25.09.2009 року на утриманні потерпілого на момент його загибелі не перебували. Не надані стороною позивача відповідні докази їх утримання загиблим. Крім того, права у дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, внаслідок встановлення батьківства виникли після смерті ОСОБА_6, а на день його смерті дитина за законом не мала право на одержання від нього утримання.

Момент виникнення прав батька і дитини визначений ст. 121 Сімейного кодексу України. За наведеною нормою Сімейного кодексу, права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Батьківство ОСОБА_6 по відношенню до дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановлено після смерті ОСОБА_6 у судовому порядку, про що свідчить рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 08.12.2016 року (а.с.56)

Згідно з пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» відповідне судове рішення не замінює собою документів, що видаються органами РАЦС, а є лише підставою для їх отримання.

Згідно статті 134 Сімейного кодексу України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Нове свідоцтво про народження ОСОБА_5 видано 10 січня 2017 року (а.с.4), на наступний день після набрання рішенням суду законної сили. Вказане підтверджується і дослідженим актовим записом про народження (а.с.110) Таким чином, орган державної реєстрації актів цивільного стану 10.01.2017 року офіційно засвідчив походження дитини від батька ОСОБА_6. і виключно з цього моменту у дитини виникли права, повязані з особою батька (право на прізвище, спадщину, надання відповідного статусу тощо).

На момент же смерті ОСОБА_6 дитина прав на утримання від батька не мала. Згідно дослідженої інформації управління соціального захисту населення Городнянської районної державної адміністрації № 754 від 11.02.2019 (а.с.112) встановлено, що ОСОБА_1. з 01.10.2009 року по 01.12.2016 року отримувала допомогу як одинока матір на дочку ОСОБА_9 і така допомога була призначена на підставі витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження згідно з частиною першою статті 135 Сімейного кодексу України.

За таких обставин дитину неможливо віднести до другої групи осіб: тих, що мали на день смерті потерпілого право на одержання від нього утримання.

Зважаючи на дату народження дитини, вона не належить і до третьої групи осіб: дітей, народжених після смерті потерпілого.

Виходячи з загальних засад, передбачених ч.9 ст. 7 Сімейного кодексу України та п. 6 ст. 3 Сімейного кодексу України, до дитини, на користь якої позивач просить стягнути утримання з відповідача, неможливо застосувати положення ч.1 ст. 1200 ЦК України. Вирішальним є те, що такі особи визначаються на момент смерті потерпілого і згідно ч.4 ст. 1200 ЦК України розмір відшкодування, обчислений для кожного з осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, не підлягає подальшому перерахункові, крім випадків: народження дитини, зачатої за життя і народженої після смерті годувальника, а також припинення виплати особам, які здійснють догляд за дітьми.

Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів, поданих учасниками і невправі самостійно змінити підставу позову. У справі, що розглянута, позивач звернулась до суду як законний представник дитини на захист прав такої дитини на відшкодування. Вимоги про захист прав особи, що здійснює догляд за дитиною, не були предметом цього судового розгляду.

Керуючись ч.9 ст. 7, ст.. 121, 134 Сімейного кодексу України, п. 6 ст. 3, ст.. 1200 ЦК України,

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення шкоди, завданої смертю потерпілого.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернігівської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Карпинська Н.М.