Ічнянський районний суд Чернігівської області
Справа № 733/1695/17
№ 2/733/126/19
Рішення
Іменем України

"06" листопада 2019 р. м. Ічня

Ічнянський районний суд Чернігівської області в складі:
головуючого судді Овчарика В.М.,
за участю секретарів Панахно Л.В., Ткаченко В.М.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 та
представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ічня за правилами загального провадження у режимі відеоконференції цивільну справу за позовомОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Ічнянський молочно-консервний комбінат» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за вимушений прогул,

установив:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Ічнянський молочно-консервний комбінат» (яке у ході розгляду справи змінило своє найменування на Приватне акціонерне товариство «Ічнянський молочно-консервний комбінат») про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за вимушений прогул. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що наказом № 252-к від 19 вересня 2017 року її було звільнено з посади менеджера з персоналу відділу кадрів згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин, учинений 06.09.2017 року та 11.09.2017 року, з яким вона не погоджується та вважає, що була порушена процедура її звільнення, оскільки 06.09.2017 року та 11.09.2017 року на підставі заяв їй надавалися два дні відпустки, про що директором комбінату були видані відповідні накази, з якими вона була ознайомлена. Із 20.09.2017 року по 26.09.2017 року вона перебувала на лікарняному і в цей час по пошті отримала наказ про її звільнення через прогул. Коли вона 27.09.2017 року звернулася на роботу за роз`ясненнями, то виявилося, що працівники адміністрації комбінату для того, щоб не платити їй середню заробітну плату протягом її військової служби за контрактом, замість документів про відпустки, склали документи про нібито вчинений нею прогул, переписавши її особову справу. З даного приводу вона звернулася до органів поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення. Відповідач, у порушення ст. 149 КЗпП України, не вимагав від неї письмових пояснень з приводу її прогулів, хоча вона і перебувала на роботі після 06 та 11 вересня 2017 року. Наказ про звільнення був датований 19 вересня 2017 року, коли вона була на роботі, але чомусь він не був їй вручений під розписку, а надісланий поштою. Така ситуація наводить на те, що наказ та інші документи виготовлялися задніми числами за її відсутності в порушення вимог закону, тому просила визнати незаконним наказ про її звільнення, поновити її на посаді та стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Відповідно до відзиву, поданого представником відповідача ОСОБА_4 , останній просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 з посиланням на те, що її звільнення було проведене без будь-яких порушень трудового законодавства. Оскільки позивач 06 та 11 вересня 2017 року була цілий день відсутня на робочому місці, на другий день, а це 07 та 12 вересня 2017 року, з метою з`ясування причин відсутності її на роботі, на ім`я останньої було складене повідомлення про надання письмових пояснень щодо її відсутності на роботі, отримати які вона відмовилася, про що були складені відповідні акти за участю інспектора з кадрів ОСОБА_5 , заступника головного бухгалтера ОСОБА_6 , інженера з охорони праці ОСОБА_7 та начальника відділу безпеки Запорожець І.В. У свою чергу будь-яких заяв про надання відпустки 06 та 11 вересня 2017 року позивачем не надавалися, та відповідно наказів про надання відпустки у ці дні позивачу не видавалися, що підтверджується відсутністю таких відомостей у журналі реєстрації листів та заяв, журналі реєстрації наказів Комбінату та особовій справі позивача. У день звільнення позивача 19.09.2017 року їй була здійснена спроба вручити трудову книжку та копію наказу про звільнення, в одержанні яких вона відмовилася, про що був складений відповідний акт. Оскільки вона відмовилася від отримання копії наказу про її звільнення, останній був надісланий їй поштою 22.09.2017 року. Трудову книжку позивач отримала 27 вересня 2017 року. Інформація про військову службу за контрактом позивача відповідачу стала відома лише 28.09.2017 року із письмових заяв ОСОБА_1 , а тому посилання останньої про те, що працівники адміністрації Комбінату склали відповідні акти про її відсутність на робочому місці для того, щоб не платити заробітну плату протягом періоду військової служби є безпідставним (а.с. 14-19). Крім того, відповідно до додаткових письмових пояснень, поданих тим же представником відповідача, останній просив визнати неналежним поданий позивачем доказ, зафіксований на DVD-диску, оскільки згоди осіб, які фігурують на відео, на проведення стосовно них відеозйомки відповідно до ст. 307 ЦК України останні не надавали, до того ж саме відео не містить дати, місця його проведення та самих фігурантів. Разом із тим представник відповідача просив також не брати до уваги зазначений запис на DVD-диску та письмові докази, а саме письмову згоду, контракт, витяг з наказу, довідку про зарахування ОСОБА_1 на військову службу та її проходження, оскільки останні не були подані представником разом із позовною заявою і причини їх пізнішого подання не обґрунтовані (т.1 а.с. 160-162).

Відповіді на відзив від позивача не надійшло.

За клопотанням представника позивача ОСОБА_2 (а.с. 213) ухвалою суду від 16 жовтня 2018 року визначено судове засідання по справі проводити в режимі відеоконференції (т. 1а.с. 218-220).

За представника відповідача ОСОБА_3 ухвалою суду від 16 жовтня 2018 року залишено без розгляду заяву представника ПАТ «Ічнянський молочно-консервний комбінат» Кривошея Є.В. про компенсацію витрат (т. 1 а.с. 223-224).

Ухвалою суду від 04 червня 2019 року відмовлено представнику позивача ОСОБА_2 у задоволенні його заяви про зупинення провадження в справі (т. 2 а.с. 180-181).

Інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило.

Позивач ОСОБА_8 , допитана за її клопотанням як свідок, яка приймала участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, позов підтримала та просила його задовольнити із зазначених у ньому підстав, при цьому пояснила, що вона писала заяви про відпустки на 06 та 11 вересня 2017 року, узгодивши їх із ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Накази про надання їй відпустки оформляла ОСОБА_5 , які були виготовлені у трьох примірниках та підписані ОСОБА_11 , при цьому відомості про відпустки на ці дні були внесені до її особової справи, яка, як виявилося згодом, була переписана, а точніше передрукована, хоча відомості до неї вона при працевлаштуванні заповнювала особисто від руки. Відпустку на 06 вересня 2017 року вона брала для того, щоб відвідати дочку, а 11 вересня 2017 року для отримання відношення на військову службу, про що особисто знала ОСОБА_5 . Їй ніхто не пропонував написати пояснення з приводу ніби-то її прогулів 06 та 11 вересня 2017 року та підписати акти про відмову, які поштою їй також не надходили 19.09.2017 року ніякої розмови про її звільнення та отримання нею трудової книжки не було, акти про відмову від отримання наказу про звільнення та трудової книжки підписувати ніхто їй не надавав. Про своє звільнення вона дізналася від юриста ОСОБА_3 . Також позивач зазначила, що на підприємстві за час її роботи була практика, коли всі накази реєструвалися у кінці місяця, а так як заяви про відпустки на 06 та 11 вересня 2017 року вона писала на початку місця, то накази про її відпустку і кінці місяця були знищені відповідачем. Вважає, що вона була звільнена незаконно, при цьому відповідач, щоб не платити їй заробітну плату під час її служби за контрактом, виготовив відповідні акти про відсутність її на роботі та виніс наказ про звільнення за прогули, яких вона не допускала.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити із зазначених у ньому підстав.
Представник відповідача ОСОБА_3 , допитаний у судовому засіданні як свідок, позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити з посиланням на викладене у відзиві на позов, при цьому пояснив, що питання звільнення ОСОБА_1 не контролював, участі у складання всіх актів, що стосувалися останньої не приймав.
Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні показала, що вона підписувала декілька актів про відсутність ОСОБА_1 на роботі без поважних причин, при цьому остання в її присутності не відмовлялася від підпису про отримання повідомлення про надання пояснень про її відсутність на роботі.
Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні показала, що їй відомо про звільнення ОСОБА_1 у 2017 році за прогули. 06 вересня 2017 року від ОСОБА_5 вона дізналася про те, що ОСОБА_1 у цей день перебуває у відпустці. Згодом від ОСОБА_1 їй стало відомо, що та 06 вересня 2017 року їздила до своєї дочки у м. Чернігів, якій возила продукти.
Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні показав, що ОСОБА_1 було звільнено з роботи за допущення нею двох прогулів без поважних причин. Остання до нього особисто із заявами про надання їй відпусток на 06 та 11 вересня 2017 року не зверталася. Про те, що вона збиралася йти на контракту службу в армію йому не було відомо. Він особисто викликав ОСОБА_1 до себе з приводу надання пояснень причин відсутності її на роботі, однак остання таких пояснень не надала.
Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні показала, що вона підписувала декілька актів, можливо 2 чи 3, про відсутність ОСОБА_1 на роботі, при цьому чи підписувала будь-які інші акти не пам`ятає. Також не пам`ятає, хто підписував акти про відсутність ОСОБА_1 і скільки осіб.
Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні показав, що 11 вересня 2017 року разом із ОСОБА_1 їздили до м. Борзна Чернігівської області з метою отримання останній відношення для проходження військової служби за контрактом. Зі слів ОСОБА_1 йому відомо, що остання на 11 вересня 2017 року на роботі взяла відгул.
Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні показав, що у період відсутності ОСОБА_1 його на робочому місці не було, тому у ці дні обов`язки керівника були покладені на ОСОБА_11 . Рішення про звільнення ОСОБА_1 було прийняте ним на підставі пакету документів, які були йому подані. Що це були за документи не пам`ятає. ОСОБА_1 особисто до нього з питанням надання відпусток на 06 та 11 вересня 2017 року не зверталася.
Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні показала, що вона документувала два факти відсутності ОСОБА_1 на робочому місці, а також готувала акти про відмову у наданні ОСОБА_1 письмових пояснень. Хто виявив відсутність позивача на роботі вона не знає. Їй також невідомо, чи цікавився хто-небудь із працівників, у день відсутності ОСОБА_1 на роботі, дійсні причини такої відсутності. Особисто вона переписувала особову справу ОСОБА_1 у зв`язку з інвентаризацією, яка проводилася на підприємстві у кінці 2016 на початку 2017 року, про що до відома останню вона ставила.
Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні показала, що подробиці звільнення ОСОБА_1 вона не пам`ятає. Їй відомо тільки те, що останню було звільнено за прогули, яких було декілька.
Дослідивши матеріали справи, та заслухавши показання свідків, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що наказом голови правління ПАТ «Ічнянський молочно-консервний комбінат» від 18 червня 2013 року № 98-к ОСОБА_1 було прийнято на посаду менеджера з персоналу з 18 червня 2013 року з іспитовим терміном 1 місяць та оплатою праці згідно штатного розпису (т. 1 а.с. 30).
06 вересня 2017 інспектором з кадрів ОСОБА_5 , у присутності заступника головного бухгалтера ОСОБА_6 , інженера з охорони праці ОСОБА_7 та начальника відділу безпеки Запорожець І.В. було складено акт про те, що в цей день з 08-45 год по 17-00 год ОСОБА_1 була відсутня на своєму робочому місці, розташованому по АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 20).
Як убачається з повідомлення, підписаного заступником голови правління ОСОБА_11 , менеджеру з персоналу ОСОБА_1 пропонувалося відповідно до ст. 149 КЗпП України у строк до кінця робочого дня 07 вересня 2017 року включно надати до відділу кадрів письмове пояснення щодо її відсутності на робочому місці 06 вересня 2017 року (т. 1 а.с. 21).
Відповідно до акту від 07 вересня 2017 року, складеного за участю інспектора з кадрів ОСОБА_5 , заступника головного бухгалтера ОСОБА_6 , інженера з охорони праці ОСОБА_7 та начальника відділу безпеки Запорожець І.В. видно, що в їх присутності 07 вересня 2017 року інспектором з кадрів ОСОБА_5 було надано повідомлення ОСОБА_1 від 06 вересня 2017 року про надання письмового пояснення відсутності останньої на роботі 06 вересня 2017 року, в якому ОСОБА_1 відмовилася ставити свій підпис (т. 1 а.с. 22).
11 вересня 2017 інспектором з кадрів ОСОБА_5 , у присутності заступника головного бухгалтера ОСОБА_6 , інженера з охорони праці ОСОБА_7 та начальника відділу безпеки Запорожець І.В. було складено акт про те, що в цей день з 08-00 год по 17-00 год ОСОБА_1 була відсутня на своєму робочому місці, розташованому по АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 23).
Як убачається з повідомлення, підписаного заступником голови правління ОСОБА_11 , менеджеру з персоналу ОСОБА_1 пропонувалося відповідно до ст. 149 КЗпП України у строк до кінця робочого дня 12 вересня 2017 року включно надати до відділу кадрів письмове пояснення щодо її відсутності на робочому місці 11 вересня 2017 року (т. 1 а.с. 24).
Відповідно до акту від 12 вересня 2017 року, складеного за участю інспектора з кадрів ОСОБА_5 , заступника головного бухгалтера ОСОБА_6 , інженера з охорони праці ОСОБА_7 та начальника відділу безпеки Запорожець І.В. видно, що в їх присутності 12 вересня 2017 року інспектором з кадрів ОСОБА_5 було надано повідомлення ОСОБА_1 від 11 вересня 2017 року про надання письмового пояснення відсутності останньої на роботі 11 вересня 2017 року, в якому ОСОБА_1 відмовилася ставити свій підпис (т. 1 а.с. 25).
Наказом голови правління ОСОБА_10 від 19 вересня 2017 року № 252-к менеджера з персоналу відділу кадрів ОСОБА_1 було звільнено з роботи з 19 вересня 2017 року згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин, учинений 06.09.2017 року та 11.09.2017 року (т. 1 а.с. 5).
Згідно акту від 19 вересня 2017 року, складеного за участю інспектора з кадрів ОСОБА_5 , заступника головного бухгалтера ОСОБА_6 та начальника відділу безпеки Запорожець І.В. вбачається, що 19 вересня 2017 року ОСОБА_1 у їх присутності відмовилася отримувати свою трудову книжку та копію наказу про звільнення (т. 1 а.с. 26).
22 вересня 2017 року на ім`я ОСОБА_1 надсилалося повідомлення про необхідність отримання нею трудової книжки у відділі кадрів або надання її згоди на відправлення їй трудової книжки поштою (а.с. 27).
Актом від 27 вересня 2017 року підтверджується отримання ОСОБА_1 своєї трудової книжки (а.с. 31).

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Звільнення за скоєння прогулу ( у тому числі і за відсутність на роботі більше трьох годин упродовж робочого дня) являється дисциплінарним стягненням і має здійснюватися із додержанням правил, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень.
Виходячи із змісту статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

За приписами статті 9 Конвенції Міжнародної організації праці N 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, яка ратифікована Верховною Радою України 04 лютого 1994 року, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в ст. 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцеві.

Відповідно до вимог ст. 139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно ст. 140 КЗпП України, трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов`язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу.

За змістом положень ч. 1 ст. 147, ст. 147-1, ст. 148 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника органом, якому надано право прийняття на роботу, може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення як догана чи звільнення, безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці, але не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

За приписами ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих йому для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення.

Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Пленум Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» у пункті 24 постанови від 06.11.1992 № 9 орієнтує суди нижчої ланки на те, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Суд критично ставиться до заперечень відповідача у частині того, що позивач була звільнена на законних підставах, так як свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні показала, що вона підписувала декілька актів про відсутність ОСОБА_1 на роботі без поважних причин, при цьому остання в її присутності не відмовлялася від підпису про отримання повідомлення про надання пояснень про її відсутність на роботі. Разом із тим суд бере до уваги той факт, що повідомлення про надання письмових пояснень датовані 06 та 11 вересня 2017 року, в яких, зокрема, пропонується ОСОБА_1 у строк до кінця робочого дня 07 вересня та 12 вересня 2017 року відповідно надати до відділу кадрів письмове пояснення щодо її відсутності на роботі 06 та 11 вересня 2017 року, що говорить про те, що такі повідомлення були виготовлені ще заздалегідь. Крім того, зазначені повідомлення, а також акти про відсутність працівника на роботі та про відмову від підпису про отримання повідомлення не містять відомостей про їх реєстрацію на підприємстві, що усуває можливість перевірити точну дату їх складання.
За таких обставин складені відповідачем акти суд визнає неналежними та недопустимими доказами.

Наводить на сумнів також те, що ні один зі свідків, які підписували акти та повідомлення не зміг розповісти деталі звільнення ОСОБА_1 , а саме, хто виявив відсутність останньої на робочому місці, яким чином перевірялась її відсутність, чи телефонували їй. При цьому будь-яких доповідних записок з приводу відсутності ОСОБА_1 на робочому місці відповідачем не надано, тому до показань свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , наданих ними у судовому засіданні, суд відноситься критично.
Також, у судовому засіданні було встановлено, що особова картка ОСОБА_1 перепечатувалася на комп`ютері інспектором із кадрів ОСОБА_5 , як зазначила остання, у зв`язку з інвентаризацією, яка проводилася на підприємстві у кінці 2016 на початку 2017 року, про що до відома ОСОБА_1 вона ставила, з якої вбачається, що підпис працівника в ній відсутній.
Правила заповнення особових карток типової форми № П-2 говорять про те, що вони заповнюються за відповідною формою чорнилом чи кульковою ручкою за винятком 12 і 13 пунктів, чому саме відомості в особовій картці були набрані на комп`ютері, а не кульковою ручкою особисто найманими працівником свідок ОСОБА_5 не змогла відповісти.
Як убачається з письмової згоди № 1005/вп від 11.09.2017 року, наданої командиром військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 була відібрана як кандидат на проходження військової служби за контрактом на посаду кухар їдальні взводу забезпечення роти матеріального забезпечення (а.с. 153), про що підтвердив свідок ОСОБА_16 , який показав, що 11 вересня 2017 року разом із ОСОБА_1 їздили до м. Борзна Чернігівської області з метою отримання останній відношення для проходження військової служби за контрактом. Зі слів ОСОБА_1 йому відомо, що остання на 11 вересня 2017 року на роботі взяла відгул, при цьому свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні показала 06 вересня 2017 року вона дізналася від ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_1 у цей день перебуває у відпустці. Згодом від ОСОБА_1 їй стало відомо, що та 06 вересня 2017 року їздила до своєї дочки у м. Чернігів, якій возила продукти. Контрактом від 28.09.2017 року підтверджується, що ОСОБА_1 була прийнята на службу у військову частину НОМЕР_2 . Вказані вище обставини говорять про відсутність ОСОБА_1 на роботі з поважних причин.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що звільнення ОСОБА_1 відбулося на підставі документів, які складені з порушенням трудового законодавства та норми ст.149 КЗпП України, відповідно до якої до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, а тому наказ ПАТ «Ічнянський молочно-консервний комбінат» про її звільнення підлягає скасуванню, а сама вона підлягає поновленню на роботі на посаді менеджера з персоналу відділу кадрів ПрАТ «Ічнянський молочно-консервний комбінат», оскільки як видно з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПАТ «Ічнянський молочно-консервний комбінат» змінило найменування юридичної особи на ПрАТ «Ічнянський молочно-консервний комбінат» (т. 2 а.с. 55-63).

Суд відхиляє твердження відповідача про те, що запис на DVD-диску, письмову згоду, контракт, витяг з наказу, довідку про зарахування ОСОБА_1 на військову службу та її проходження не можна брати до уваги, як такі, що були подані з порушенням норм ЦПК, оскільки зазначені докази були подані до початку підготовчого судового засідання, копії яких були надані стороні відповідача, що не заборонено ч. 10 ст. 83 ЦПК України.

Разом із тим, суд критично ставиться до переглянутого відеоматеріалу з DVD-диску, оскільки в останньому відсутні всі необхідні вихідні дані, які б дали можливість прийти суду до висновку, що викладені в ньому події відповідають дійсності.

Що стосується стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, суд враховує наступне.

Статтею 235 КЗпП України передбачено, що виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється у випадках: звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу (частина перша); у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству (частина третя); у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу (частина четверта).

У частині другій зазначеної статті визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Суд вважає, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 211,36 грн, яка визначається шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), яка взята відповідно до довідки № МК_00000103 від 05.11.2019 (т. 2 а.с. 251), з якої вбачається, що за період роботи ОСОБА_1 за лютий-березень 2017 року заробітна плата останньої склала 4 550 грн лютий, 4750 грн - березень, в яких кількість робочих днів склала 44. Даний розрахунок взятий судом саме за лютого-березня з урахуванням того, що ОСОБА_1 , починаючи з квітня по серпень 2017 року перебувала у відпустках.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).
Так, починаючи з 20 вересня 2017 року (наступний день після звільнення позивача) кількість робочих днів по грудень 2017 року включно становить 72 (вересень 8, жовтень 21, листопад 22, грудень - 21); у 2018 році загальна кількість робочих днів становить 250; у 2019 році: січень - 21 робочий день, лютий - 20 робочих днів, березень 20 робочих днів, квітень 20 робочих днів, травень 22 робочі дні, червень 18 робочих днів, липень - 23 робочі дні, серпень 21 робочий день, вересень 21 робочий день, жовтень 22 робочих дні, листопад - (у розрахунку на 06 листопада 2019 року, тобто день проведення судового засідання у справі) - 4 робочих дні.
Загальна кількість днів вимушеного прогулу позивача дорівнює 534.
Таким чином, середня заробітна плата ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу розраховується за наступною формулою: середньоденна заробітна плата (211,36 грн.) х кількість днів вимушеного прогулу (534 робочих днів) = 112 866,24 грн.
Сама ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Отже, враховуючи наведене, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими у процесі судового розгляду й оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності і взаємозв`язку, суд дійшов висновку про незаконність звільнення позивача на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за вчинення прогулу без поважних причин, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Представником позивача заявлені вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 10 000 грн витрат на правничу допомогу, що підтверджується договором про надання правничої допомоги, розрахунком та квитанцією (т. 2 а.с. 252, 253, 254), при цьому судом, відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, з урахуванням категорії справи, потраченого часу на підготовку матеріалів, кількості судових засідань, враховується, що дані витрати є співмірними, тому вони підлягають задоволенню.

Оскільки відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України „Про судовий збір позивач звільнена від сплати судового збору по даній категорії позову, тому останній підлягає стягненню з відповідача, який складає 640 грн за позовні вимоги про визнання незаконним наказу про звільнення і поновлення на роботі та 1 128,66 грн за позовні вимоги про стягнення заробітної плати за вимушений прогул (1% від суми середнього заробітку, який становить 112 866,24 грн), а всього слід стягнути 1 768,66 грн.

Керуючись ст. 40, 139, 140, 147, 147-1, 148, 149, 231, 232, 233, 235 КЗпП України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року, ст. 43 Конституції України, ст. 2, 4, 12, 13, 76, 81, 89, 137, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Ічнянський молочно-консервний комбінат» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за вимушений прогул задовольнити.

Визнати наказ Публічного акціонерного товариства «Ічнянський молочно-консервний комбінат» № 252-к від 19 вересня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади менеджера з персоналу відділу кадрів з 19 вересня 2017 року згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин, учинений 06.09.2017 р. та 11.09.2017 р., незаконним.

Поновити ОСОБА_1 на посаді менеджера з персоналу відділу кадрів Приватного акціонерного товариства «Ічнянський молочно-консервний комбінат».

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Ічнянський молочно-консервний комбінат» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 112 866 (сто дванадцять тисяч вісімсот шістдесят шість) гривень 24 коп.

Вказана сума визначена без урахування обов`язкових податків та платежів.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Ічнянський молочно-консервний комбінат» на користь ОСОБА_1 10 000 (десять тисяч) гривень витрат на правничу допомогу.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Ічнянський молочно-консервний комбінат» у дохід держави судовий збір у розмірі 1 768 (одна тисяча сімсот шістдесят вісім) гривень 66 коп.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допустити до негайного виконання.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Ічнянський молочно-консервний комбінат», місце розташування: вул. Вишнева, 4, м. Ічня, Чернігівська область, .

Повне судове рішення складено 13 листопада 2019 року.

Головуючий суддя В.М.Овчарик