ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2407/19
Провадження №2/477/982/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді Семенової Л.М.,

при секретарі судового засідання Сірюк С.В.,

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

18 вересня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором від 21.01.2011 року на загальну суму 13946 грн. 24 коп. та судові витрати по справі в сумі 1921,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог Банк зазначає, що з 21.01.2011 року між сторонами існують договірні відносини, зокрема відповідач одержав від Банку кредит в сумі 5000 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами.

Вказує, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Посилаючись на те, що за час користування кредитом відповідач належним чином не виконував умови договору та не сплачував в повному обсязі кредитні платежі, через що, станом на 15.08.2019 року має загальну заборгованість в сумі 13946 грн. 24 коп., тому просив стягнути її з відповідача на свою користь та понесені судові витрати.

01 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі в спрощеному порядку з викликом сторін.

Позивач звернувся із заявою про розгляд справи за його відсутності.

В той же час, ухвалою від 01 листопада 2019 року, відповідно до п.5 ч.2 ст. 223 ЦПК України, участь представника позивача визнана обов`язковою у зв`язку з потребою заслухати особисті пояснення представника позивача. Копія вказаної ухвали направлена позивачу 01.11.2019 року, в тому числі в електронному вигляді за допомогою програми автоматизованого документообігу суду відповідно до заяви позивача - АТ КБ «ПриватБанк» про отримання процесуальних документів в електронному вигляді від 18.09.2019 року. Реєстраційний номер публікації в ЄДРСР 85330242. За даними реєстру відправки, дана ухвала відправлена до доставлена на електронну адресу позивача 01.11.2019 року. За наведеного вище, з урахуванням положень абзацу першого ч.6 ст. 128 ЦПК України, позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Окрім того, про вручення даної ухвали позивачу свідчать дані офіційного сайту Укрпошта, згідного яких, судові документи, зокрема вище вказана ухвала суду від 01.11.2019 року, вручена позивачу 08.11.2019 року.

За вказаного, позивач, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та отримав копію ухвали суду про обов`язкову явку його представника, своїм правом на участь в судовому засіданні не скористався, а тому суд приймає до уваги його заяву від 10.09.2019 року (а.с. 33) про розгляд справи за відсутності позивача.

Відповідач ОСОБА_1 до суду не прибув, про причину неявки не повідомив, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належно (а.с. 41-42, 46-48), у зв`язку з чим, суд вважає можливим розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальної техніки не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив, що 21 січня 2011 року відповідач ОСОБА_1 подав анкету-заяву до Банку про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк (а.с. 7).

Відповідно до вказаної заяви, відповідач ознайомився із умовами та правилами надання банківських послуг та виявив бажання оформити на своє ім`я «зарплатну картку» (а.с. 7 зворотній бік).

Доказів щодо отримання відповідачем будь-яких кредитних карток та відповідних умов кредитування, стороною позивача суду не надано, не зважаючи на пропозицію суду в його ухвалі від 01 листопада 2019 року надати пояснення позивача щодо цього ( а.с. 44).

На підтвердження своїх доводів, зокрема щодо існування саме кредитних відносин між сторонами, позивачем, окрім вище вказаної заяви, надано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна» та Витяг з умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанк, які не мають підпису відповідача щодо ознайомлення з даними умовами кредитування.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про надання послуг саме з кредитування, сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, та факт укладення саме кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Така правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у її постанові від 03.07.2019 року у справі за номером провадження 14-131цс19.

Також позивачем надано розрахунок заборгованості за договором № б/н від 21.01.2011 року, укладеного між «ПриватБанк» та ОСОБА_1 (а.с. 5-8), в той же час вказаний розрахунок є внутрішнім документом Банку та не є доказом існування кредитних правовідносин між сторонами.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-83, 228, 229, 235, 263, 264 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності обчислення, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують). Така позиція зазначена у постанові Верховного Суду України від 13.06.2016 року по справі № 6-1752цс15, і підлягає обов`язковому врахуванню судами при вирішенні спорів.

За статтею 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до принципу диспозитивності (ст. 13 ЦПК) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.ст.81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Сторона позивача, при зверненні до суду із позовною заявою, не посилалася на неможливість подання певних доказів, як то визначено ч.4 ст. 83 ЦПК України та не клопотала про додатковий строк для подання доказів у зв`язку з відсутністю можливості подати їх у визначений законом строк, зокрема разом із позовною заявою.

В судове засідання 27.11.2019 року позивач свого представника не направив, не зважаючи на прийняте судом рішення щодо обов`язкової участі представника позивача.

За наведеного, суд дійшов висновку, що позивач використав всі документи (докази), які вважав необхідними для доведення, викладених ним у позовній заяві обставин.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. За частиною 7 цієї ж статті суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно частини 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За наведеного вище, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факту існування між сторонами саме кредитних договірних відносин та умов такого кредитування.

Враховуючи зазначене, суд вважає необхідним у задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 19, 141, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, п. 3 Перехідних положень ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту від 21 січня 2011 року, - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.М. Семенова