Справа №461/5225/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2019 року Галицький районний суд м.Львова

у складі: головуючої судді Волоско І.Р.,

секретар судового засідання Скаб В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

позивач звернулася в суд з позовом до Ліквідаційної комісії ГУМВСУ у Львівській області про стягнення грошових коштів, мотивуючи свої позовні вимоги наступним.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 27 січня 2017 року задоволено частково позов ОСОБА_1 та вирішено визнати протиправною бездіяльність ГУМВС України у Львівській області, яка полягає у незабезпеченні житлом ОСОБА_1 у строк, передбачений пунктом 18 частини 1 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту». Крім того, рішенням Галицького районного суду м.Львова від 06 червня 2018 року вирішено зобов`язати Ліквідаційну комісію Головного Управління Міністерства Внутрішніх Справ України у Львівській області у встановленому чинним законодавством України порядку вирішити питання про надання ОСОБА_1 та членам його сім`ї позачергово благоустроєне житло, яке за розміром і санітарними умовами відповідає нормам ст.ст.48, 50 ЖК України, у відповідності до вимог п.18 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Однак, стверджує, що вказані вище рішення відповідач не виконує та всіляко намагається уникнути їх виконання, про що свідчать постанови державних виконавців про накладення штрафу на боржника у зв`язку із невиконанням рішення суду та листування-переписка позивача із відповідачем з приводу надання житла ОСОБА_1 , а також докази звернення позивача до правоохоронних органів. Просить суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 2040701,94 грн. для придбання житла, яке за розміром і санітарними умовами відповідає нормам ст.ст. 48, 50 ЖК України.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 17 липня 2019 року відкрито провадження у справі.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги з мотивів наведених у позовній заяві, письмових додаткових поясненнях та відповіді на відзив.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи.

У своєму відзиві відповідач зазначає, що ОСОБА_1 проходив службу та був звільнений із Львівського міського управління ГУМВС України у Львівській області. Крім того, він перебував на обліку у контрольних списках на покращення житлових умов співробітників саме ЛМУ ГУМВС України у Львівській області. Відтак, оскільки ЛМУ ГУМВС України у Львівській області є юридичною особою, яка хоч і перебуває у стані припинення, але ще не припинила свою діяльність відповідно до вимог ч.1 ст.104 ЦК України, повинно самостійно виконувати свої зобов`язання щодо забезпечення житлом осіб вказаних вище.

Поряд з тим, згідно п.32 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в УРСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР та Української республіканської Ради профспілок від 11.12.1984 року №470, громадяни, які перебували на квартирному обліку за місцем роботи і перейшли на інше підприємство, в установу, організацію у тому ж населеному пункті (крім зазначених в абзаці другому пункту 16 Правил), беруться на облік за новим місцем роботи, а якщо там не ведеться облік, то у виконавчому комітеті Ради народних депутатів за місцем проживання, із збереженням попереднього часу перебування на обліку та у списках осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень, у випадках, серед іншого, звільнення у зв`язку з ліквідацією підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників. Контроль за станом квартирного обліку на підприємствах, в установах, організаціях здійснюється виконавчими комітетами місцевих Рад народних депутатів і відповідними органами професійних спілок.

Стверджує, що для створення окремих контрольних списків колишніх працівників міліції немає правових підстав, оскільки новоутворені територіальні органи Національної поліції не є правонаступниками ліквідованих територіальних органів МВС. Відтак, органи внутрішніх справ, що перебувають на стадії припинення та які вели квартирний облік, повинні були ліквідувати квартирний облік та передати облікові справи працівників (пенсіонерів) за новим місцем роботи, а якщо там не ведеться облік, то в органи місцевого самоврядування за місцем їх реєстрації. Відповідно до рішення виконкому ЛМР №557 від 13.07.2016 року в ГУМВС України у Львівській області ліквідований квартирний облік, а ГУ виключене з переліку підприємств, установ та організацій, що здійснюють квартирний облік. Відтак, забезпечення житловою площею колишніх працівників міліції, які перебувають на квартирному обліку надалі вирішується органами місцевого самоврядування.

Таким чином, згідно ст.223 ЦПК України, суд вважає, що справу можна слухати у відсутності відповідача, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши надані суду докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи із таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 31.07.2000 року прийнятий на службу в органи Внутрішніх справ України.

12.06.2008 року звільнений з ОВС України з посади інспектора чергової частини штабу Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВС у Львівській області.

З 05 січня 2009 року ОСОБА_1 є пенсіонером МВС, а з 12 січня 2009 року має статус інваліда-ветерана війни.

Згідно довідки №2501/233 від 03.04.2018 року, виданої Управлінням житлового господарства Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, ОСОБА_1 перебуває квартирному обліку з 08.09.2006 року за №21663 в першочерговому списку з 13.03.2015 року за №6468 як багатодітна сім`я, у позачерговому списку з 12.03.2009 року за №1511, як інвалід ВВВ, СЗ і прирівняні до них категорії, на кооперативному обліку з 08.09.2006 року за №15362 та в пільговому списку з 12.03.2009 за №4552, як ІВВВ, СЗ і прирівняні до них категорії.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова у справі №461/7153/16-ц від 27 січня 2017 року, залишеного без змін Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 15.05.2017 року визнано протиправною бездіяльність Головного Управління міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, яка полягає у незабезпеченні житлом ОСОБА_1 у строк, що передбачений пунктом 18 частини 1 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» та зобов`язано Львівську міську раду повторно розглянути питання щодо забезпечення ОСОБА_1 та членів його сім`ї, позачергово благоустроєним житлом, яке за розміром і санітарними умовами відповідає ст.ст. 48,50 ЖК України, у відповідності до вимог пункту 18 частини 1 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту».

Крім того, постановою Верховного суду від 18 липня 2019 року (Провадження №61-27902св18) рішення Галицького районного суду м.Львова від 27 січня 2019 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 15 травня 2017 року залишено без змін.

Поряд з тим, заочним рішенням Галицького районного суду м.Львова у справі №461/5015/17 від 06 червня 2018 року, яке не було оскаржене сторонами та набрало законної сили, задоволено позов ОСОБА_1 . Судом вирішено, зобов`язати Ліквідаційну комісію Головного Управління Міністерства Внутрішніх Справ України у Львівській області у встановленому чинним законодавством України порядку вирішити питання про надання ОСОБА_1 та членам його сім`ї позачергово благоустроєне житло, яке за розміром і санітарними умовами відповідає нормам ст.ст.48, 50 ЖК України, у відповідності до вимог п.18 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

На виконання вказаного рішення, Галицьким районним судом м.Львова видано виконавчий лист №461/5015/18, на виконання якого головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Пушкар І.Є. 16 листопада 2018 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №57000012 (а.с.19-20).

Відповідно до ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Частиною 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Матеріалами справи встановлено, що з моменту набрання рішенням суду законної сили 07 липня 2018 року боржником Ліквідаційною комісією Головного управління МВС України у Львівській області не було вчинено дій щодо його добровільного виконання, про що свідчать такі документи: постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Пушкар І.Є. від 25.10.2018 року, 12.11.2018 року ВП №57000012 про накладення штрафу за невиконання рішення суду; постановою державного виконавця від 16.11.2018 року про закінчення виконавчого провадження; листування-переписка ОСОБА_1 із ГУ МВС України у Львівській області (а.с.21, 23, 24, 29); заяви ОСОБА_1 про злочин подану до прокуратури Львівської області та Державного бюро розслідувань, а також витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань про реєстрацію заяви ОСОБА_1 та відкриття кримінального провадження №0000467 за ч. 1 ст.365 КК України (перевищення влади або службових повноважень працівниками правоохоронного органу), витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань про реєстрацію заяви ОСОБА_1 та відкриття кримінального провадження №0000468 за ч. 1 ст.382 КК України (невиконання судового рішення).

Такі дії Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Львівській області можуть свідчити про свавільне невиконання рішення суду.

Покликання представника УМВС України у Львівській області ОСОБА_4 .К ОСОБА_5 О ОСОБА_5 на те, що забезпечення житловою площею колишніх працівників міліції, які перебувають на квартирному обліку надалі вирішується органами місцевого самоврядування, є його суб`єктивною думкою, адже рішенням суду від 06 червня 2018 року, яке набрало законної сили та є обов`язком до виконання, саме Ліквідаційну комісію Головного Управління Міністерства Внутрішніх Справ України у Львівській області зобов`язано вирішити питання про надання ОСОБА_1 та членам його сім`ї позачергово благоустроєне житло.

Однак, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів до задоволення не підлягають, з огляду на наступне.

Відповідно до п.18 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», інвалідам війни та прирівняним до них особам надається позачергове забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій. Особи, зазначені в цій статті, забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік, а інваліди I групи з числа учасників бойових дій на території інших країн - протягом року.

Згідно ст.46 ЖК Української РСР, поза чергою жиле приміщення надається , зокрема інвалідам Великої Вітчизняної війни і прирівняним до них у встановленому порядку особам протягом двох років з дати прийняття рішення про включення їх до списку на позачергове одержання жилого приміщення . Громадяни, які мають право на позачергове одержання жилих приміщень, включаються до окремого списку.

Відповідно до ст. 5 ЖК Української РСР, державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

Міністерство внутрішніх справ України відповідно до покладених на нього завдань вживає відповідно до законодавства заходів щодо забезпечення правового і соціального захисту осіб рядового і начальницького складу працівників органів внутрішніх справ, військовослужбовців та працівників внутрішніх військ МВС України, пенсіонерів з числа військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, членів їх сімей, розробляє пропозиції із цих питань і вносить їх на розгляд відповідних органів (підпункт 67 пункту 4 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затверджене Указом Президента України від 06.04.2011 року №383/2011 року).

Відтак, оскільки чинним законодавством передбачено порядок та процедуру надання житла військовослужбовцям, які перебувають на відповідному квартирному обліку, у суду відсутні правові підстави відступати від вказаної процедури шляхом зобов`язання відповідача виплатити позивачу грошові кошти для придбання житла.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, субєктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Процесуально-правовий аспект захисту права полягає в тому, що згідно зі ст. 19 ЦПК України загальні суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК).

ЦК та іншими законами може встановлюватися для захисту певних чи окремих категорій прав спеціальні способи захисту прав. Наприклад, земельне законодавство регулює відносини, у тому числі й цивільні, обєктом яких є земля; сімейне законодавство містить норми щодо захисту цивільних прав, повязаних з сімейними відносинами, тощо.

З урахуванням наведеного суд під час розгляду і вирішенні цивільної справи визначає спосіб захисту виходячи із закону, який регулює конкретні правовідносини, і тих юридичних фактів, що обумовлюють виникнення цих правовідносин та цього спору.

У тих випадках, коли спеціальна норма закону встановила інший, ніж визначений ст. 16 ЦК України, спосіб захисту, застосовується спосіб захисту, встановлений спеціальною нормою. Одночасно можуть застосовуватися положення ст. 16 ЦК України і положення спеціальної норми щодо способу захисту у випадках, коли ці способи тотожні й на них поширюється дія ЦК.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що позивачем було обрано невірний спосіб захисту своїх прав, що є підставою для відмови у задоволенні пред`явлених особою вимог.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 77, 81, 141, 259, 263-266, 268 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

у задоволені позову ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (адреса місця знаходження: м.Львів, пл.Генерала Григоренка, 3, ідентифікаційний код юридичної особи 08592247) про стягнення грошових коштів, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 27 листопада 2019 року.

Суддя І.Р. Волоско