КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 листопада 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Оніщука М.І.

секретар - Зиль Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 серпня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , треті особи: Двадцять перша Київська державна нотаріальна контора, Головне управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю та зміну черговості одержання права на спадкування, визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві про визнання спадкоємцем в порядку спадкування за законом ,-

у с т а н о в и в:

20 вересня 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним позовом, збільшивши вимоги якого 25.07.2017 року, просив встановити фактйого проживання з померлою ІНФОРМАЦІЯ_15 року ОСОБА_6 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, починаючи з жовтня 2006 року по день її смерті; визнати його спадкоємцем за законом першої черги; визнати за ним право власності на спадкове майно. Зазначав, що 06.03.1969 року між ним та ОСОБА_7 було укладено шлюб, актовий запис №1624, що підтверджується свідоцтвом про одруження серіїНОМЕР_1 .За час спільного проживання у них народились двоє дітей - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . 24.05.1979року шлюб, укладений між ними було розірвано, актовий запис про розірвання шлюбу №665.Після розлучення, між ним та ОСОБА_10 залишились нормальні, дружні відносини, він приймав активну участь у вихованні спільних дітей. 30.12.1986 року ОСОБА_11 та ОСОБА_12 зареєстрували шлюб, актовий запис № 2303, після якого ОСОБА_11 змінила прізвище на ОСОБА_11 . 16.01.1991 року він також уклав шлюб з ОСОБА_14 , який 24.10.2006 року було розірвано. Актовий запис про розірвання шлюбу № 1133. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_12 , чоловік колишньої його дружини, яка в подальшому залишила собі його прізвище « ОСОБА_14 ».

Не дивлячись на розірвання шлюбу між ним та ОСОБА_6 , вони постійно підтримували дружні відносини, і особливо після смерті її чоловіка, вони почали частіше зустрічатись та проводити разом вільний час. Після розірвання його шлюбу із ОСОБА_14 , він запропонував відновити сімейні стосунки з ОСОБА_6 та жити з нею однією сім`єю, на що остання погодилась. З жовтня 2006 року, вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет та проживали разом однією сім`єю без офіційної реєстрації шлюбу вквартирі АДРЕСА_1 , яка була отримана нимна підставі ордеру.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померїх спільний син- ОСОБА_8 , а ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер другий син - ОСОБА_9 , але не дивлячись на це горе, вони продовжували проживати разом та допомагати один одному.

Після смерті другого сина, ОСОБА_9 , ОСОБА_6 дуже часто почала хворіти. Проте він завжди був поруч із нею, постійно доглядав за нею, піклувався, купував ліки, іжу та інші речі необхідні для ведення господарства.

Унаслідок тяжких хвороб ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 померла.

Починаючи з кінця жовтня місяця 2006 року та до 12.07.2015 року, він з ОСОБА_6 не змогли офіційно зареєструвати відносини у відділенні РАЦС, через об`єктивні фактори, такі як смерть їхніх дітей та часті хвороби.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина. Їх онука ОСОБА_3 , опікуном якої була ОСОБА_6 , звернулась до Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори, про прийняття спадщини після смерті бабусі.

У січні місяці 2016 року він особисто намагався звернутися до Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , але йому усно було відмовлено. Тому, ним поштовим зв`язком було направлено заяву до Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , яка повернулась за закінченням терміну зберігання на відділенні поштового зв`язку. Лише через неодноразові намагання з його боку направити відповідну заяву до нотаріуса, він отримав письмову відповідь за підписом завідувача Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори Зубченко Л.С., про те, що заяву долучено до справи №688-2015, та одночасно зазначено, що йому необхідно звернутись до суду для встановлення факту проживання однією сім`єю, що зумовило його звернення з даним позовом до суду.

При цьому звертаючись із заявою про збільшення позовних вимог, позивач також зазначав, що на даний час усвідомлює, що його онука ОСОБА_3 може залишитись без власного житла, у той час як інші його онуки (відповідачі в справі), фактично вже забезпечені на майбутнє, а тому він має на меті залишити після себе для неї певні матеріальні блага. Ураховуючи, що з ОСОБА_6 він проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу майже дев`ять років, він належить до четвертої черги спадкоємців за законом. Разом з тим, оскільки протягом цього часу позивач, вів з нею спільне господарство, матеріально її забезпечував, постійно доглядав за нею та піклувався, то він вважає, що має право одержати право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги, посилаючись на положення ч. 2 ст. 1259 ЦК України.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18.10.2017 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , третя особа: Головне управління юстиції у м. Києві про визнання спадкоємцем в порядку спадкування за законом, у якому ОСОБА_3 просиласуд визнати її спадкоємцем першої черги спадкового майна свого батька ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: Ѕ частини квартири АДРЕСА_2 за представництвом; визнати їїспадкоємцем першої черги спадкового майна своєї бабусі ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме: 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 , за представництвом;визнати їїспадкоємцем першої черги спадкового майна свого батька ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 , а саме: 1/6 частини квартириАДРЕСА_1 .

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02 серпня 2019 року первісний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Встановлено факт проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 рку ОСОБА_6 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, починаючи з жовтня 2006 року по день її смерті за адресою: АДРЕСА_3 .Визнано за ОСОБА_2 право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом, яка відкрилась після померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 рку ОСОБА_6 . В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.Зустрічний позов ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з указаним рішенням суду в задоволеній частині первісного позову ОСОБА_2 , ОСОБА_16 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в частині задоволених вимог повністю. Уважає рішення суду незаконним та необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Задоволення позовних вимог щодо встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_6 протягом дев`яти років - з жовтня 2006 року по 12.07.2015 року судом обґрунтовано показами трьох свідків та прийнято до уваги пояснення позивача, а також ОСОБА_3 та акт про проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 від 11.01.2015 року, який підписано ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 .. При цьому ОСОБА_20 є особою, яка навіть не проживала/не була зареєстрована по Дарницькому бульвару у м. Києві, а підписи вказаних осіб засвідчені начальником ЖРЕО-411 13.01.2016 року, проте як складений він 11.01.2015 року. Будь-яких письмових доказів на підтвердження факту ведення з жовтня 2006 року по 12.07.2015 року спільного господарства, наявності у ОСОБА_21 та ОСОБА_6 спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявність взаємних прав та обов`язків, які б надали суду встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу суду надано не було, також не доведено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_6 і протягом п`яти останніх років життя ОСОБА_6 ..

З показів свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , що були допитані в судовому засіданні 03.07.2019 року не вбачається підтвердження факту проживання однією сім`єю позивача з ОСОБА_6 , оскільки вони з ними не проживали, а свідок ОСОБА_22 , яка є рідною сестрою померлої ОСОБА_6 , під час дачі показів продемонструвала своє неприязне, негативне ставлення до відповідачів, що також указує на її упередженість. Не надано будь-яких письмових доказів на підтвердження факту матеріального утримання як з жовтня 2006 року по 12.07.2015 рік, так і п`ять років життя ОСОБА_6 .. До серпня 2011 року ОСОБА_6 працювала, а з серпня 2011 року отримувала пенсійне забезпечення Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про зміну черговості спадкування суд першої інстанції вважав доведеними наступні факти: проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача та померлої ОСОБА_6 з жовтня 2006 року по 12.07.2015 рік, здійснення позивачем опіки над спадкодавцем ОСОБА_6 , тобто надання їй нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); матеріальне забезпечення спадкодавця позивачем; надання іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Проте, вказані висновки суду першої інстанції не відповідають доказам, наявним в матеріалах справи та дійсним обставинам справи, жодного письмового доказу на підтвердження факту матеріального забезпечення позивачем ОСОБА_6 суду надано не було. Не підтверджені також і доводи позивача, що розмір його пенсії був більшим за пенсію ОСОБА_6 та таким, що дозволяв матеріально її утримувати.

Навіть за таких обставин, тобто за відсутності жодного доказу, суд першої інстанції зробив висновок про перебування ОСОБА_6 на матеріальному утриманні позивача. Факт матеріального утримання ОСОБА_6 який суд першої інстанції вважає встановленим,спростовується наявною в матеріалах спадкової справи претензією кредитора до спадкоємців - ПАТ «Приватбанк», відповідно до якої ОСОБА_6 за життя 20.09.2013 року отримала в кредит від фінансової установи.

Відповідно до висновку експерта № 200/18 Головного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_6 тривалий час страждала на системну патологію судин (гіпертонічне атеросклеротичний кардіосклероз, церебральний атеросклероз, дисциркуляторна енцефалопатія) з розвитком серцевої недостатності порушень мозкового кровообігу, що клінічно проявилися у 2012р. геміпарезом, а в 2013р. тетраперезом. Тобто стан гр. ОСОБА_6 з жовтня 2012р., внаслідок прогресування наявних захворювань та вікових змін, обмежував її життєдіяльність та спроможність самостійно забезпечити умови свого життя, тобто викликав потребу в постійному сторонньому догляді та допомозі.

З огляду на дослідженні під час судового розгляду докази в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_2 доведено належними та допустимими доказами, що ОСОБА_6 з 03.10.12 р. до настання смерті перебувала у безпорадному стані зумовленому віком та наявними тяжкими захворюваннями,а позивач з того часу опікувався, матеріально забезпечував, надавав допомогу в догляді спадкодавцеві ОСОБА_6 , яка через похилий вік, тяжку хворобу була у безпорадному стані.

Проте, на думку ОСОБА_24 , указаний висновок експерта суперечить іншим матеріалам справи та викликає сумніви в його правильності, оскільки він не відповідає вимогам Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 року №53/5. При цьому висновок експерта обґрунтовано пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», що у рамках проведення судово-медичної експертизи комісією зі складу експертів з медичною освітою є недопустимим, а висновок експерта некоректним, тобто таким, що виходить за межі спеціальних знань членів комісії експертів.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_4 не надходило.

При розгляді справи судом першої інстанції установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_7 померла ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 13 липня 2015 року, виданого Відділом реєстрації смерті у м. Києві Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві (т.1 а.с. 14). Після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно.

ОСОБА_2 та ОСОБА_25 з 06 березня 1969 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3 , який було розірвано в 1979 році (т. 1 а.с. 60).

Від даного шлюбу у них народилось двоє синів: ОСОБА_9 та ОСОБА_26 , що підтверджується даними свідоцтва про народження (т. 1 а.с. 90 зворот, т. 3 а.с. 31).

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 одружився з ОСОБА_14 , що підтверджується даними свідоцтва про одруження. 24 жовтня 2006 року шлюб між ними було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу виданим 04.07.2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві (т. 1 а.с. 190).

ОСОБА_27 також уклала шлюб із ОСОБА_12 30 грудня 1986 року, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу виданим Відділом реєстрації РАГС Мінського району м. Києва (т. 1 а.с. 90 зворот).

ІНФОРМАЦІЯ_8 помер чоловік ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві серії НОМЕР_4 (т. 1 а.с. 182).

ІНФОРМАЦІЯ_9 помер син ОСОБА_6 та ОСОБА_2 - ОСОБА_26 , що підтверджується даними свідоцтва про смерть виданого Відділом реєстрації смерті у м. Києві серії НОМЕР_5 (т. 1 а.с. 181).

ІНФОРМАЦІЯ_10 помер син ОСОБА_6 та ОСОБА_2 - ОСОБА_9 , що підтверджується даними свідоцтва про смерть виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві серії серії НОМЕР_6 (Т. 1 а.с. 180).

ОСОБА_3 являється дочкою ОСОБА_26 , що підтверджується даними свідоцтва про її народження, виданого 07.12.1996 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінградського району м. Києва (т. 1 а.с. 95 зворот).

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 являються доньками ОСОБА_9 , що також підтверджується відповідними свідоцтвами про їх народження, виданими Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського району м. Києва. Третя особа ОСОБА_5 являється колишньою дружиною ОСОБА_9 та матір`ю їхніх спільних дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_4 (т. 1 .а.с. 91-92 зворот).

ОСОБА_2 та членам його сім`ї ОСОБА_11 ( ОСОБА_11 ), син ОСОБА_26 та син ОСОБА_9 було видано ордер на квартиру АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.11).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 14.08.1997 року ОСОБА_6 , ОСОБА_26 та ОСОБА_9 на праві спільної часткової власності належить по 1/3 частці квартири АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.12).

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 20.02.2001 року ОСОБА_6 за життя отримала спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_12 , що складається із квартири АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 235).

На випадок своєї смерті ОСОБА_6 ОСОБА_26 та ОСОБА_9 заповіту не складали.

26 жовтня 2017 року державним нотаріусом Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори Зубченко Л.С. видано свідоцтво про право на спадщину за законом щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_9 , яке складається з квартири АДРЕСА_4 . Спадкоємцями майна ОСОБА_9 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 є: 1/4 частки - його батько ОСОБА_2 ; ј частки - його мати ОСОБА_6 , 1/4 частки - його донька ОСОБА_4 ,1/4 частки - його дочка ОСОБА_4 .. Свідоцтво про право на спадщину за законом видано позивачу ОСОБА_2 на 1/4 частки квартири АДРЕСА_4 , яке підлягає державній реєстрації. На3/4 частини квартири свідоцтво не видавалось. (т. 2 а.с.58).

Із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину щодо майна померлого ОСОБА_26 звернулась 27 червня 2018 року ОСОБА_3 (т.3 а.с. 28).

27 червня 2018 року Державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори видано Борс З.К. свідоцтво про право на спадщину за законом щодо майна ОСОБА_26 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадщина, на яку видано свідоцтво складається із 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 . Право на спадщину ОСОБА_3 видано на 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 . Свідоцтво про право на спадщину на 1/6 частини квартири ще не видано. (т. 3 а.с. 45).

Із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_6 звернулись: 09.11.2015 року ОСОБА_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_11 - ОСОБА_28 ; ІНФОРМАЦІЯ_12 ОСОБА_3 . Також із заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_2 12.07.2016 року(т.1 а.с. 85, 86).

Листом від 19.07.2016 року Державним нотаріусом Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори Борсу О.М. було роз`яснено про необхідність звернення до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (т. 1 а.с. 105 зворот).

Відповідно до п. 3 Глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, на час розгляду даної цивільної справи в суді, вчинення нотаріальних дій зупинено (т. 1 а.с. 211).

Відповідно до довідки ЖЕД 411 від 28.05.2015 року, ОСОБА_6 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 з 09.02.1977 року по день смерті - ІНФОРМАЦІЯ_7 (т. 1 а.с. 87).

Згідно з актомвід 11.01.2015 року,затвердженого начальником ЖРЕО 411 13.01.2016 року у квартирі АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 61, 188).

Відповідно до висновку експерта № 200/18 Головного бюро судово-медичної експертизи, ОСОБА_6 тривалий час страждала на системну патологію судин (гіпертонічна хвороба, атеросклеротичний кардіосклероз, церебральний атеросклероз, дисциркуляторна енцефалопатія) з розвитком серцевої недостатності, порушень мозкового кровообігу, що клінічно проявилися у 2012 р. геміпарезом, а в 2013 р. тетраперезом. Тобто стан гр. ОСОБА_6 з жовтня 2012 р., внаслідок прогресування наявних захворювань та вікових змін, обмежував її життєдіяльність та спроможність самостійно забезпечити умови свого життя, тобто викликав потребу в постійному сторонньому догляді та допомозі. Отже, стан здоров`я гр. ОСОБА_6 в період з 03.10.12 р. і до настання смерті, зумовлений віком та наявними тяжкими захворюваннями відповідав критеріям "безпорадного стану", визначеного п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.08р. № 7, як "стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування".

За даними довідки виданої Головним УПФУ в м. Києві від 24.07.2019 року, пенсія ОСОБА_6 з серпня 2011 року по липень 2015 року становила 2387,74 грн. на місяць.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця ( ч. 1 ст. 1221 ЦК України).

Згідно із ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини ( ч. 1 ст. 1261 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1259 ЦК України визначено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Частково задовольняючи вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції урахував покази свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , а також допитану в якості свідка ОСОБА_3 , уважаючи їх достатнім доказом у сукупності з наданими поясненнями сторін та письмовими доказами того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 з 2006 року проживали у квартирі АДРЕСА_1 , вели спільний побут та господарство, а також мали взаємні права і обов`язки, тобто проживали однією сім`єю, унаслідок чого ОСОБА_2 має право на спадкування після померлої ОСОБА_6 у четверту чергу. Крім того, суд уважав, що ОСОБА_2 доведено належними та допустимими доказами, що ОСОБА_6 з 03.10.2012 р. до настання смерті перебувала у безпорадному стані зумовленому віком та наявними тяжкими захворюваннями, а він з того часу опікувався, матеріально забезпечував, надавав допомогу в догляді за нею, яка через похилий вік, тяжку хворобу була у безпорадному стані, прийнявши до уваги висновок експерта № 200/18 Головного бюро судово-медичної експертизи, що дає підстави змінити ОСОБА_2 черговість одержання права на спадкування за законом разом із спадкоємцями першої черги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2 та його представника, ОСОБА_1 та її представника, третьої особи ОСОБА_5 , обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, дослідивши її матеріали, суд апеляційної інстанції уважає, що рішення суду не можна визнати законним та обґрунтованим.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є зокрема неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права ( ч. 1 ст. 376 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_2 , оскільки судом невірно встановлено фактичні обставини справи, позивачем не доведено, обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення даної справи.

Верховний Суд України у постанові Пленуму № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» в п.23 роз`яснив, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК ( 2947-14 ) про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставістатті 1261 ЦК ( 435-15 ).

У постановах №743/126/17 від 03.09.2018 року, №713/1528/16 від 18.07.2018 року, №346/1178/17 від 30.05.2019 року Верховний Суд зазначив, що за змістом частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

У пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Пред`явивши позов до відповідачів про встановлення факту проживання однією сім`єю, що передбачає право на спадкування у четверту чергу та зміну черговості одержання права на спадкування, ОСОБА_2 , зазначав, що починаючи з жовтня 2006 року і по 12 липня 2015 року він проживав із ОСОБА_6 однією сім`єю в квартирі АДРЕСА_1 , вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Після смерті другого сина, ОСОБА_9 , ОСОБА_6 дуже часто почала хворіти, проте він завжди був поруч із нею, постійно доглядав за нею, піклувався, купував ліки, їжу та інші речі необхідні для ведення господарства, матеріально утримував.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Так, на підтвердження позову ОСОБА_2 надав копію Акту, датованого 11.01.2015 року, підписаного ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 про те, що вони підтверджують проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 . Підписи указаних осіб засвідчено начальником ЖРЕО -411 В. Вакуленко 13.01.16 року ( а.с. 61 том 1), а також просив допитати свідків. Крім того, представником ОСОБА_2 надано не завірену світлокопію виписки із амбулаторної карти ОСОБА_6 , 1946 року народження, яка містить запис, датований 24.04.15 року: «Самостоятельно не передвигается, нуждается в посторонней помощи и средствах передвижения и средствах гигиены». Указана сваітлокопія поганої якості, унаслідок чого назва медичної установи та прізвище лікаря не читається ( а.с. 61 том 2).

За клопотанням представника відповідача ОСОБА_24 , на підтвердження заперечень проти позовних вимог ОСОБА_2 , судом з КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3 Дніпровського району м. Києва» витребувано належним чином завірену медичну картку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , що була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , а також з Головного управління Пенсійного фонду України м. Києва відомості про розмір пенсії ОСОБА_6 за період з липня 2010 року по липень 2015 року з деталізацією щомісячних виплат та загальної нарахованої/отриманої суми за вказаний період, вид пенсійного забезпечення.

Із копії медичної картки ОСОБА_6 , яка надійшла з КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3 Дніпровського району м. Києва» на 17-ти аркушах, убачається, що розпочата вона у 2000 році. За період з 2012 року по 2015 рік міститься п`ять записів лікаря, серед яких запис датований 24.04.2015 року відсутній. З указаних записів, жоден запис не містить відомостей про те, що ОСОБА_6 не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. ( а.с. 35-51 том 2).

У посмертному епікризі, складеному ІНФОРМАЦІЯ_16 року, на наступний день після смерті ОСОБА_6 зазначено: « Спостерігалася в поліклініці з 2000 р. хворіла ГРВІ, з 2002 р. знаходилася на «Д» обліку з діагнозом: ІХС. А/к. ГХ П. Астеноневротичний синдром. З 2003 р. консультована та отримувала курси лікування з приводу НЦД. З 2009 р. діагноз: ДЕП П, ОХХ. Лікувалася амбулаторно. 03.10.12 р. стан погіршився. Зі слів родичів перенесла ГПМК (виклик лікаря швидкої допомоги). До медиків не зверталася, не лікувалася. Став відмічатися лівобічний геміпарез. Від госпіталізації, обстеження, лікування постійно відмовлялася. З 07.15 р. стан різко погіршився. Від госпіталізації відмовилися. Лікування призначене лікарем не одержувала (09.07.15 p.)» ( а.с.45 том 2).

Відповідно до Довідки Головного управління Пенсійного фонду України м. Києва від 24.07.2019 року, ОСОБА_6 , отримувала пенсію за віком при повному стажі, починаючи з серпня 2011 року ( 2289,31 грн.) по липень 2015 року, розмір якої з січня 2013 року складав 2 387,74 грн. (а.с.127-128 том 3).

Крім того, за клопотанням представника ОСОБА_1 , 17 квітня 2018 року судом першої інстанції було призначено судово-медичну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання: Чи потребувала ОСОБА_6 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 за своїм станом здоров`я постійної сторонньої допомоги відповідно до даних, що містяться в її медичній картці? Якщо так, то в який період часу?; Чи перебувала ОСОБА_6 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 за своїм станом здоров`я у безпорадному стані відповідно до даних, що містяться в її медичній картці? Якщо так, то в який період часу?

Згідно із висновком експерта №200/18, складеного 17.09.2018 року медичною експертною комісією ДУ «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України», стан ОСОБА_6 з жовтня 2012 року, внаслідок прогресування наявних захворювань та вікових змін, обмежував її життєдіяльність та спроможність самостійно забезпечити умови свого життя, тобто викликав потребу в постійному сторонньому догляді та допомозі. Отже стан здоров`я гр.. ОСОБА_6 в період з 03.10.12 р. і до настання смерті, зумовлений віком та наявними тяжкими захворюваннями відповідав критеріям «безпорадного стану», визначеного п. 6 Постанови Пленуму Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05. 08 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» , як «стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування».

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що з них не можна встановити наявність обставин (фактів), про які стверджує ОСОБА_2 ..

Так, наданий ОСОБА_2 . Акт,підписаний ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , датований 11.01.2015 року про те, що він проживав у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , не є достатнім та достовірним доказом, того, що ОСОБА_2 не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, проживав разом із ОСОБА_6 однією сім`єю, оскільки не вказує на період проживання ОСОБА_2 у вказаній квартирі та не має вказівки на його проживання однією сім`єю із спадкодавцем, як і не вказує на те, що вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.

Крім того, підписи ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 у вказаному Акті від 11.01.2015 року, засвідчені начальником ЖРЕО -411 В. Вакуленко 13.01.16 року, тобто через рік від дати його складання, що також викликає сумніви у його достовірності.

Будь-яких інших письмових доказів, які б вказували на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини проживали однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, матеріали справи не містять.

Зважаючи на відсутність письмових доказів зазначеного, колегія суддів уважає покази свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 не достатніми для того, щоб дійти висновку про наявність обставин проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_6 однією сім`єю, оскільки вказані покази мають загальний характер, з яких неможна встановити характер відносин указаних осіб.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_6 була працездатною особою до серпня 2011 року, з серпня 2011 року отримувала пенсію, була опікуном онуки ОСОБА_3 , а після смерті сина ОСОБА_26 ( ІНФОРМАЦІЯ_14 ), 20.09.2013 року переоформила взятий ним кредит у ПАТ КБ «ПриватБанк» на себе, про що свідчать матеріали спадкових справ ОСОБА_26 та ОСОБА_6 та визнається ОСОБА_2 ( а.с. 101 том 1, а.с.7 том 3).

Будь-яких даних про те, які ж права та обов`язки мав ОСОБА_2 , зазначаючи про проживання з ОСОБА_6 однією сім`єю, матеріали справи не містять.

При цьому слід зазначити, що проживання із спадкодавцем по день його смерті, не є безумовною підставою для задоволення вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю, оскільки юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Отже, зважаючи на наявність спадкоємців першої черги за законом, ОСОБА_2 , заявляючи вимогу про встановлення факту проживання однією сім`єю, повинен довестиправона зміну черговості для спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом.

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність юридичних фактів: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

Колегія суддів уважає, що ОСОБА_2 не доведено належними та допустимими доказами наявність вище перелічених юридичних фактів у їх сукупності, за наявності яких у позивача могло виникнути право на зміну черговості спадкування з підстав, передбачених частиною другою статті 1259 ЦК України.

ОСОБА_2 не надано належних доказів на підтвердження тих обставин, що він протягом тривалого часу матеріально забезпечував та надавав іншу допомогу ОСОБА_6 , яка через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво перебувала у безпорадному стані.

Навпаки, з наявних у матеріалах доказів убачається, що ОСОБА_6 була працездатною особою до серпня 2011 року, з серпня 2011 року отримувала пенсію за віком, була опікуном онуки ОСОБА_3 , а після смерті сина ОСОБА_26 ( ІНФОРМАЦІЯ_14 ), 20.09.2013 року переоформила взятий ним кредит у ПАТ КБ «ПриватБанк» на себе. При цьому станом на червень 2010 року заборгованість за кредитом складала 9 900,70 грн., а станом на листопад 2015 року 5 707,22 грн., що свідчить про те, що ОСОБА_6 виконувались взяті на себе зобов`язання.

Будь-яких письмових доказів того, що ОСОБА_2 матеріально спроможний був надавати допомогу ОСОБА_6 та надавав її, надавав іншу допомогу, останнім не надано.

Як вже зазначалось вище, то медична картка ОСОБА_6 , з 2012 року і по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 , містить лише п`ять записів лікаря: 20.08.2012 року, 03.10.2012 року, 04.07.2013 року, 23.11.2013 року, 09.07.2015 року ( за три дні до її смерті), проте жодного запису про те, що вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування, медична картка не містить. Є лише запис 03.10.2012 року про те, що ОСОБА_6 ходить з палицею по дому та по вулиці з посторонньою допомогою, та запис від 04.07.2013 року про те, що самостійно ходить мало.

Проте будь-яких даних про те, що такий стан ОСОБА_6 зберігався після 04.07.2013 року та по ІНФОРМАЦІЯ_17 року ( за три дні до її смерті), або погіршився, ні медична картка ОСОБА_6 , ні матеріали справи не містять.

Прийшовши до висновку про те, що ОСОБА_6 через похилий вік, тяжку хворобу була у безпорадному стані, суд першої інстанції прийняв до уваги висновок експерта № 200/18 Головного бюро судово-медичної експертизи, зазначивши, що вказаний висновок узгоджується із зібраними та дослідженими матеріалами справи. Предметом висновку були досліджені обставини, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребувало наявних у експерта спеціальних знань.

Проте з вказаним висновком суду, суд апеляційної інстанції категорично не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Згідно із ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Оцінюючи висновок експерта №200/18, складений 17.09.2018 року медичною експертною комісією ДУ «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України» як доказ щодо його належності та допустимості, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Відповідно до Інструкції про проведення судово-медичної експертизи N 6 від 17.01.95, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26 липня 1995 р. за №254/790, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я від 17.01.95 р. № 6, при проведенні експертизи судово-медичний експерт має право ознайомлюватись з матеріалами справи, що стосуються експертизи. Якщо наданих матеріалів недостатньо для вирішення поставлених

перед експертом питань, він має право порушувати клопотання перед особою, яка призначила експертизу, про надання додаткових матеріалів та документів, які необхідні для її проведення. Експерт також має право просити особу, яка призначила експертизу, уточнити

або пояснити питання, запропоновані йому для вирішення при виконанні експертизи.

Якщо питання, що поставлені перед експертом, виходять за межі або не входять до його компетенції, він зобов`язаний відмовитися від відповідей на них. При неможливості дати відповіді на питання (частину питання), що поставлені, або неможливості виконати всю

експертизу судово-медичний експерт мотивує свою відмову і в письмовому вигляді повідомляє про це особу, яка призначила експертизу ( п. 2.8.).

17 квітня 2018 року судом першої інстанції було призначено судово-медичну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання: Чи потребувала ОСОБА_6 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 за своїм станом здоров`я постійної сторонньої допомоги відповідно до даних, що містяться в її медичній картці? Якщо так, то в який період часу?; Чи перебувала ОСОБА_6 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 за своїм станом здоров`я у безпорадному стані відповідно до даних, що містяться в її медичній картці? Якщо так, то в який період часу?

Частиною 2 ст. 1259 ЦК України визначено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Як вже зазначалось вище, то пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Наведене свідчить про те, що питання оцінки безпорадності стану особи не входять до компетенції судово-медичного експерта, оскільки є питанням права, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

Отже, судово-медичні експерти зобов`язані були відмовитись від відповіді на друге запитання ухвали суду першої інстанції від 17.04.2018 року, оскільки предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Надавши висновок про те, що стан здоров`я гр. ОСОБА_6 в період з 03.10.12 р. і до настання смерті, зумовлений віком та наявними тяжкими захворюваннями, відповідав критеріям «безпорадного стану», визначеного п. 6 Постанови Пленуму Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05. 08 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» , як «стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування», експерти фактично вирішили питання права.

Не може погодитись суд апеляційної інстанції і з висновком експерта №200/18, складений 17.09.2018 року щодо відповіді на перше питання ухвали суду першої інстанції від 17.04.2018 року, оскільки він суперечить іншим матеріалам справи, що викликає сумніви у його правильності.

Як вже зазначалось вище, починаючи з 2012 року і по день смерті ОСОБА_6 медична картка останньої містить лише п`ять записів лікаря, з яких жоден не містить відомостей щодо необхідності постійної сторонньої допомоги, ОСОБА_6 обстеження в умовах стаціонару у вказаний період не проходила, а відповідно до посмертного епікризу, складеного 13.07.2015 року до медиків не зверталася, не лікувалася, від госпіталізації, обстеження, лікування постійно відмовлялася, лікування призначене лікарем не одержувала.

При цьому будь-якого запису від 24.04.2015 року, належним чином завірена медична картка ОСОБА_6 , не містить, унаслідок чого надана ОСОБА_2 не завірена світлокопія виписки із амбулаторної карти ОСОБА_6 , 1946 року народження, яка містить запис, датований 24.04.15 року: «Самостоятельно не передвигается, нуждается в посторонней помощи и средствах передвижения и средствах гигиены», на увагу не заслуговує.

Зазначивши, що жодних доказів, які б свідчили про необґрунтованість висновків судової експертизи, або суперечливість їх іншим матеріалам справи, або таких, які б викликали сумніви в його правильності, в розпорядження суду не надано, суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, що призвело до неправильного вирішення даної справи.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про скасування рішення ухваленого по даній справі в оскаржуваній його частині та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та зміну черговості одержання права на спадкування .

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 серпня 2019 року скасувати в частині задоволення позову ОСОБА_2 та постановити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , треті особи: Двадцять перша Київська державна нотаріальна контора, Головне управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю та зміну черговості одержання права на спадкування залишити без задоволення.

У решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: А.О. Чобіток

Судді: О.В. Немировська

М.І. Оніщук