Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 759/1082/18

провадження № 61-2942св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державне підприємство «СЕРВІС»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , на постанову Київського апеляційного суду від 30 січня 2019 року у складі колегії суддів: Панченка М. М., Слюсар Т. А., Волошиної В. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Сервіс» (далі - ДП «СЕРВІС») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов обґрунтований тим, що він працював на посаді заступника директора ДП «Сервіс». Його не було повідомлено за два місяці перед звільненням про скорочення вказаної посади відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Відповідач не запропонував йому іншу роботу, незважаючи на наявність інших вакантних посад на підприємстві, а також не врахував переважне його право на залишення на роботі при вивільненні.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26 вересня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено.Поновлено ОСОБА_2 на посаді заступника директора ДП «СЕРВІС» з 27 грудня 2017 року.

Стягнуто з ДП «СЕРВІС», на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27 вересня 2017 року до 26 вересня 2018 року у розмірі 479 864,36 грн, без врахування відповідних податків та інших обов`язкових платежів. Допущено до негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі на посаді заступника директора ДП «СЕРВІС» та виплати йому заробітної плати за один місяць, виходячи із середньоденної заробітної плати у розмірі 54 878,11 грн, без врахування відповідних податків й інших обов`язкових платежів. Стягнуто з ДП «СЕРВІС» на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 500,00 грн. Стягнуто з ДП «СЕРВІС», на користь держави судовий збір у розмірі 4 798,65 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не був належним чином повідомленим за два місці про наступне вивільнення. Крім того, роботодавець не запропонував позивачу вакантну посаду рибовода, на яку б міг погодитись позивач.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 30 січня 2019 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 вересня 2018 року скасовано у позові відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що законодавством не передбачено будь-яких передумов для визнання незаконним факту ознайомлення працівника про наступне вивільнення в день, коли працівник захворів. Оскільки лікарняний лист позивачу відкрито 13 жовтня 2017 року поза межами робочого часу, тому ця обставина не впливає на правомірність дій адміністрації ДП «Сервіс» у частині ознайомлення позивача з наступним його вивільненням.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У лютому 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заперечень на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надходило.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

04 березня 2019 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі.

У березні 2019 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 06 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції правильно встановив про невручення позивачу повідомлення про скорочення його посади.

Суд апеляційної інстанції не взяв до уваги, що позивач, крім диплома менеджера - економіста, має і диплом зоотехніка, зідно із яким під час навчання він вивчав рибництво.

Суд апеляційної інстанції не звернув уваги, що одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівнику іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, що відповідачем зроблено не було.

На момент звільнення позивача на підприємстві була вакантна посада рибовода, обмеження щодо зайняття позивачем цієї посади відсутні.

Посадова інструкція рибовода ДП «СЕРВІС», що надана відповідачем, була перероблена після звільнення позивача та подання ним позову.

Суд апеляційної інстанції безпідставно зазначає, що позивач 20 жовтня 2017 року представив адміністрації лікарняний лист. Така обставина не могла бути встановлена судом, оскільки на це не посилалась жодна сторона справи і це не підтверджується жодним доказом.

Суд апеляційної інстанції не досліджував дійсність обставин справи, а прийняв позицію відповідача як дійсність і обгрунтував її в постанові, посилаючись на неіснуючі обставини справи.

Доводи інших учасників справи

Заперечення на касаційну скаргу не надійшли

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що згідно з наказом від 05 липня 2016 року № 1-п ОСОБА_2 працював на посаді заступника директора ДП «СЕРВІС».

Основним видом діяльності ДП «Сервіс», яке входить у структуру Державного агентства рибного господарства України, є морське рибальство.

Відповідно до наказу від 13 жовтня 2017 року № 29, внесенням змін до штатного розпису ДП «Сервіс» з 22 грудня 2017 року скорочується на одну штатну одиницю посада заступника директора, що зумовлено змінами в організації виробництва та праці на основі аналізу економічних можливостей підприємства.

Цим же наказом, відповідно до статті 42 КЗпП України вирішено, не пізніше ніж за два місяці до вивільнення, попередити ОСОБА_2 про його наступне звільнення з 22 грудня 2017 року на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП у зв`язку зі змінами в організації виробництва та праці, а саме скороченням штату працівників, а також повідомити ОСОБА_2 про відсутність у ДП «Сервіс» вакантних посад, які можуть бути запропоновані йому для переведення згідно з статтею 49-2 КЗпП України.

Відповідно до наказу ДП «Сервіс» від 13 жовтня 2017 року № 29 «Про скорочення штату працівників та внесення змін до штатного розпису» складено попередження про наступне звільнення ОСОБА_2 з 22 грудня 2017 року на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, а саме скороченням чисельності або штату працівників.

Згідно з актом від 13 жовтня 2017 року позивач відмовився від підпису про ознайомлення з наступним вивільненням його з роботи.

На підприємстві ДП «Сервіс» профспілкової організації не створено, а позивач не є членом профспілки іншої організації, що підтверджене представниками сторін.

Згідно з наказом від 26 грудня 2017 року № 41-п позивач звільнений з роботи з посади заступника директора за пунктом1 частини першої статті40 КЗпП України у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, а саме скорочення чисельності або штату працівників (т. 1, а. с. 12,13).

Відповідно до штатного розпису на підприємстві ДП «Сервіс» існувало дві посади заступника директора, з яких одну обіймав позивач ОСОБА_2 , а іншу - ОСОБА_5 (т. 1, а. с. 90, 91, 94-95).

На підприємстві узгоджувалось питання про переважне право залишення на посаді одного із двох заступників директора, перевага надана заступнику директора ОСОБА_5 , у якого освіта інженера-механіка, який відповідає за технічний стан риболовецьких суден, що перебувають на балансі підприємства. З урахуванням зазначеної обставини підприємство надало перевагу у залишенні на роботі ОСОБА_5 у порівнянні з ОСОБА_2 , який відповідно до диплома, виданого йому у 2003 році Київським політехнічним інститутом, має кваліфікацію менеджера-економіста (т. 1, а. с.64).

Згідно з копією трудової книжки позивача, протягом трудової кар`єрі він ніколи не займався трудовою діяльністю, що має відношення до рибоводства (т. 1, а. с.12 звор. 13).

Вирішуючи питання про переважне право залишення на роботі ОСОБА_5 , відповідно до статті 42 КЗпП України, адміністрація підприємства виходила з того, що він має більш високу кваліфікацію і продуктивність праці, ніж позивач ОСОБА_2 . Крім того, ОСОБА_5 , 1958 року народження, що свідчить про його передпенсійний вік, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей (т. 1, а. с. 84-86).

Суд апеляційної інстанції також встановив, що у повідомленні про наступне вивільнення, з яким позивач відмовився ознайомитися та підписати, зазначено, що на підприємстві є лише одна вакантна посада рибовода, яка не може бути запропонована позивачу, оскільки у нього відсутня відповідна освіта, кваліфікація та практика.

Згідно з посадовою інструкцією рибовода підприємства, затвердженої 29 вересня 2017 року, на посаду рибовода призначається особа, яка має вищу спеціальну освіту і досвід роботи не менше одного року, до обов`язками якого, зокрема, є планування і організація роботи виробничих ділянок з рибництва, акліматизації риб і зариблення водойм; керування проведенням експериментальних робіт з рибництва та риборозведення; проведення роботи з удосконалення нормативів і риборозведення, методів вирощування ставкової та озерної риби, вирощування риби з використанням технології рекульцилярної аквакультурної системи та ін. (т. 1, а. с. 179-181).

Суд апеляційної інстанції встановив, що у ДП «Сервіс» відсутні будь-які підрозділи, відділення, філії, на яких є інші вакантні посади.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 43 Конституції Україникожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно із частиною першою статті 3 та статтею 4 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до пункту третього статті 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Відповідно до частини першої статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Перевіряючи доводи касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.

Доводи касаційної скарги про те, що позивач не був належно повідомлений про наступне вивільнення з роботи, він перебував на лікарняному, спростовуються встановленими судом апеляційної інстанції обставинами, а саме: відповідно до наказу від 13 жовтня 2017 року про наступне вивільнення позивач був повідомлений 13 жовтня 2017 року, тобто за два місяці перед звільненням, однак згідно з актом від 13 жовтня 2017 року від підпису відмовився.

Суд апеляційної інстанції на підставі належних та допустимих доказів встановив, що позивач перебувавна робочому місці весь день, який, відповідно до Правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства, тривав до 15:45.

Верховний Суд зазначає, щочинне законодавство не передбачає виключення із строку попередження працівника про наступне звільнення (не менш ніж за два місяці) часу знаходження його у відпустці або тимчасової непрацездатності.

Отже, законодавство не визначає заборону попередження працівника про наступне вивільнення у день перебування на роботі і відкриття у цей день лікарняного. Такі дії адміністрації підприємства не є обмеженням прав працівника.

Факт змін в організації виробництва і праці, зокрема скорочення чисельності та штату працівників на підприємстві відповідача не заперечувався сторонами під час розгляду справи, встановлений судами.

Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Отже, при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці в першу чергу підлягає оцінці кваліфікація та продуктивність праці працівників, що підлягають скороченню. І лише за умови рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у частині другій статті 42 КЗпП України.

За змістом статті 42 КЗпП України коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, стосується всіх працівників, які займають таку ж посаду.

При визначенні працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці використовуються ознаки, які в сукупності характеризують виробничу діяльність працівників: наявність певної освіти, стаж і досвід роботи, ставлення до роботи, якість виконуваної роботи тощо.

Доказами більш високої продуктивності праці можуть бути: виконання значно більшого обсягу робіт порівняно з іншими працівниками, які займають аналогічну посаду чи виконують таку ж роботу, накази про преміювання за високі показники у роботі тощо.

Позивач не виклав переконливі аргументи, що саме він має більш високу кваліфікацію та продуктивність праці у порівнянні з іншим заступником директора підприємства ОСОБА_5, а також має інші переваги у залишенні на роботі з урахуванням установлених судами обставин.

Доводи касаційної скарги, що відповідач не запропонував позивачу посаду рибовода є необгрунтованими з огляду на встановлені судом апеляційної інстанції обставини наявності на підприємстві вакантних посад та можливість їх зайняття позивачем.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у позові, на підставі доказів, наданих сторонами й належним чином оцінених судом, обґрунтовано виходив із того, що у відповідача мало місце скорочення чисельності працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, позивач належним чином попереджений про наступне звільнення, тому відповідач мав підстави для розірвання із позивачем трудового договору на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).

З огляду на зазначене доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а спрямовані на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, а також незгоду із судовим рішенням.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судове рішення - без змін.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено: якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у вказаній справі оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 30 січня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко