ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2019 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Павлоградтеплоенерго про скасування незаконно нарахованої заборгованості за послуги централізованого опалення,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства Павлоградтеплоенерго про скасування незаконно нарахованої заборгованості за послуги централізованого опалення.

Позовна заява мотивована тим, що вона є споживачем послуг КП Павлоградтеплоенерго відповідно до укладеного договору № 501.026.035 від 13.10.2005 року про надання населенню послуг з теплопостачання за адресою проживання: АДРЕСА_1 .

26 жовтня 2017 року їй була надана субсидія на період опалювального сезону 2017-2018 років в розмірі 1 706,27 грн., з обов`язковою платою 292,86 грн. В той час, як відповідачем неправомірно була нарахована заборгованість за теплопостачання, а саме: за січень 2018 року 777,89 грн., за лютий 2018 року 433,97 грн., за березень 2018 року 619,48 грн., а загалом 1 831,34 грн. Нарахування сум за спожиту теплоенергію відповідачем здійснюється за показниками лічильника обліку теплової енергії, який встановлений у багатоквартирному будинку її помешкання, проте таке нарухування є неправомірним, так як вона, як споживач не може самостійно корегувати обсяги подачі теплоенергії за допомогою зазначеного приладу, чим змушує її платити за ті обсяги теплової енергії, за які вона не бажає.

Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, позивачка просила суд: визнати заборгованість нараховану їй КП Павлоградтеплоенерго за послуги теплопостачання в опалювальний період 2017-2018 роки в розмірі 1 831,34 грн. неправомірно нарахованою; зобов`язати відповідача здійснити перерахунок неправомірно нарахованої заборгованості.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.04.2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу позивачки без задоволення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено, що ОСОБА_1 є споживачем послуг КП Павлоградтеплоенерго відповідно до укладеного договору № 501.026.035 від 13.10.2005 року про надання населенню послуг із теплопостачання за адресою проживання: АДРЕСА_1 .

Нарахування сум за спожиту теплову енергію споживачами багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 здійснюється відповідачем за приладом обліку теплової енергії, який знаходиться у зазначеному будинку.

Позивачу відповідно до повідомлення № 016065 від 26.10.2017 року була надана субсидія на період опалювального сезону 2017-2018 роки у розмірі 1 706,27 грн., з обов`язковою платою 292,86 грн.

Як вбачається з особистого рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 станом на 01.05.2018 року позивачу нарахована заборгованість в розмірі 2 152,32 грн.

Погодившись із зазначеною заборгованістю, між позивачем та відповідачем був укладений договір № 5/154 про реструктуризацію вищезазначеної заборгованості від 24.05.2018 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскарження споживачем дій постачальника теплової енергії щодо нарахованої заборгованості за спожиту теплову електроенергію, не встановлюють для споживача будь-яких обов`язків, крім рекомендації сплатити нараховані збитки, що є різновидом претензії та не передбачено чинним законодавством, як спосіб захисту порушеного права, оскільки вимога щодо сплати заборгованості за спожиту електроенергію носить рекомендаційний характер і сторони у разі необхідності можуть вжити заходів для досудового врегулювання спору.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Між сторонами виникли правовідносини у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг, дані правовідносини регулюються Законом України Про житлово-комунальні послуги.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 1 Закону України Про житлово-комунальні послуги житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг (ч.1 ст. 6 вказаного Закону).

Згідно зі ст. 5 Закону України Про житлово-комунальні послуги, до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України Про житлово-комунальні послуги надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Пунктом 1 ч.1 ст. 7 Закону України Про житлово-комунальні послуги передбачено право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.2 ст. 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно положень ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках.

Частиною 1 статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Стаття 12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить зобов`язати відповідача усунути порушення прав споживача комунальних послуг шляхом визнання дій з нарахування коштів на оплату послуг неправомірними та скасування заборгованості за послуги з управління багатоквартирним будинком.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права визначається законом, який регулює відповідні цивільні правовідносини.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги зміст позовної заяви, колегія приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту заявлення позову про усунення порушення прав споживача шляхом «перерахунку» неправомірно нарахованої заборгованості за послуги теплопостачання є неналежним, не передбачений чинним законодавством.

Суд звертає увагу, що доводи позивачки, викладені в позовній заяві, можуть бути запереченням у разі пред`явлення до неї позову про стягнення заборгованості.

Колегія суддів вважає помилковим посилання позивачки на обов`язок відповідача здійснити перерахунок неправомірно нарахованої заборгованості, що перебуває на її особовому рахунку, оскільки жодної норми законодавства, яка б передбачала обов`язок КП Павлоградтеплоенерго здійснити перерахунок заборгованості не існує.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що із зазначених позивачем предмета та підстав позову вбачається, що предметом спору стала правомірність нарахованої плати заборгованості за послуги теплопостачання. Оскарження дій відповідача щодо нарахування плати за послуги теплопостачання, які є різновидом претензії, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту. А все, що зазначила позивачка у позовній заяві, може бути запереченням у разі пред`явлення до неї позову про стягнення суми (збитки, заборгованість). Однак, таких вимог до неї не заявлено.

Тобто, колегія суддів виходить з того, що фактичні обставини, пов`язані із наявністю або відсутністю заборгованості за послуги теплопостачання підлягають доведенню при пред`явленні відповідачем позову про їх стягнення. Отже, сторона звернулася до суду за захистом права за відсутності його порушення іншою стороною, що свідчить про відсутність будь-яких правових підстав для захисту цивільного права позивача, яке в даному випадку не порушене.

Такий правовий висновок викладений в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.01.2014 року по справі № 6-39388св13.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко