З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 листопада 2019 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді Лемак О.В.,
за участю секретаря судового засідання Сухан Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Ужгороді цивільну справу за позовною заявою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки та цивільної справою за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -
ПАТ «Дельта Банк» звернулося до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого позивач АТ «Дельта Банк» набув прав кредитора за кредитними та забезпечувальними договорами.
Отже, відповідно до вищевказаного Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами АТ «Дельта Банк» набув прав вимоги по кредитному договору.
Вказує, що на підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АКІБ «Укрсиббанк» змінило назву на ПАТ «Укрсиббанк», яке є правонаступником усіх прав та зобов`язань АКІБ «Укрсиббанк». 08.12.2011 року своє право вимоги, що виникло з кредитного договору у ПАТ «УкрСиббанк», останнім передано ПАТ «Дельта банк», що підтверджується договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року.
Предмет іпотеки є власністю Іпотекодавця на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконком Ужгородської міської ради 26 вересня 2006 року на підставі рішення виконком Ужгородської міської ради від 13 вересня 2006 року за номером № 237 та зареєстрованого комунальним підприємством «Ужгородське міжрегіональне бюро технічної інвентаризації» 26 вересня 2006 року в книзі 1 за номером запису 58. Реєстраційний номер об`єкта в реєстрі прав власності на нерухоме майно 16122758, шляхом продажу з прилюдних торгів.
Також просить суд судові витрати покласти на відповідача.
Також, ПАТ «Дельта Банк» звернулося до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого позивач АТ «Дельта Банк» набув прав кредитора за кредитними та забезпечувальними договорами.
Отже, відповідно до вищевказаного Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами АТ «Дельта Банк» набув прав вимоги по кредитному договору.
Зазначає, що в якості забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору між банком та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки № 36/10/06-МК від 09.02.2006 року, предметом якої є нерухоме майно, а саме: недобудований будинок, 96 % готовності до складу якого також входять: недобудований будинок (літ. А); огорожа (№ 1-2) та земельна ділянка площею 0,0387 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказує, що позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, внаслідок чого має заборгованість станом на 15.06.2015 року в розмірі 4 387 740,11 грн., з яких: тіло кредиту 3 632 368,76 грн. та відсотки 755 371,35 грн.
08.12.2014 року представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_5 подав заперечення проти позову, в яких посилається на те, що по-перше, ПАТ «Дельта Банк» немає підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку з тим, що немає належно посвідченого правочину про відступлення права за іпотечним договором та іпотекодержатель, зокрема, АКІБ «Укрсиббанк» не повідомив у п`ятиденний строк у письмовому вигляді іпотекодавця ОСОБА_1 про відступлення ним прав за іпотечним договором на користь ПАТ «Дельта Банк». По-друге, зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 517 ЦК України, боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржнику доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Натомість, стверджує, що належно засвідченої копії відповідного договору та його додатків (або виписок з них) ні АТ «УкрСиббанк», ні ПАТ «Дельта Банк» майновому поручителю ОСОБА_1 не надіслали в установленому порядку. Окрім того, стверджує, що до позову долучено лише виписку із договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року, однак, вона не може рахуватися належним доказом переходу прав від АКБ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк», так як містить лише окремі норми, з яких не можна зробити висновок про те, чи стосується даний документ спірних правовідносин.
На підставі вищевикладеного просить суд у задоволені позову відмовити.
28.01.2016 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області провадження у справі зупинено до усунення обставин, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України.
17.11.2016 року автоматизованою системою документообігу суду головуючим суддею з розгляду даної справи визначено Лемак О.В.
У судове засідання позивач представник ПАТ «Дельта Банк» не з`явився, однак 03.06.2019 року подав через канцелярію суду заяву, в якій просив розглянути справу без їхньої участі та задовольнити їхні уточнені позовні вимоги. В заяві зазначив, що не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідачі: ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у судове засідання повторно не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не відомі.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не відомі.
У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує представник позивача.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.
08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого позивач АТ «Дельта Банк» набув прав кредитора за кредитними та забезпечувальними договорами.
Даний факт підтверджується фотокопією виписки з договору купівлі-продажу прав виог за кредитами від 08.12.2011 року, копією акту прийому-передачі документації за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року від 04.04.2012 року та копією статуту ПАТ «Дельта Банк» від 2012 року.
Також, з матеріалів справи вбачається, що позивачем на адресу ОСОБА_1 було надіслано досудову вимогу за вих. № 31.4-08/9348/14 від 11.09.2014 року. Даний факт підтверджується також реєстром поштових відправлень: № 15.09.2014/01.
Як вбачається з матеріалів справи, в якості забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору між банком та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки № 36/10/06-МК від 09.02.2006 року, предметом якої є нерухоме майно, а саме: недобудований будинок, 96 % готовності до складу якого також входять: недобудований будинок (літ. А); огорожа (№ 1-2) та земельна ділянка площею 0,0387 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
З довідки за вих. від 15.06.2015 року, вбачається, що позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, внаслідок чого має заборгованість станом на 15.06.2015 року в розмірі 4 387 740,11 грн., з яких: тіло кредиту 3 632 368,76 грн. та відсотки 755 371,35 грн.
08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого позивач АТ «Дельта Банк» набув прав кредитора за кредитними та забезпечувальними договорами.
Даний факт підтверджується фотокопією виписки з договору купівлі-продажу прав виог за кредитами від 08.12.2011 року, копією акту прийому-передачі документації за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року від 04.04.2012 року та копією статуту ПАТ «Дельта Банк» від 2012 року.
Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно зі ст. 1049 ч. 1 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитор зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Згідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.
Згідно ст. 612 ч. 1 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Ч. 2 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця. Згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.
Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.
Ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.
Ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» визначено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу, а також витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги за основним зобов`язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки, витрат на утримання і збереження предмета іпотеки, витрат на страхування предмету іпотеки, збитків, завданих внаслідок порушення умов цього договору та умов кредитного договору, витрати на здійснення оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, які поніс іпотекодержатель.
Ст. 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Ст. 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.
Відповідно до положень ст. 39 Закону України «Про іпотеку» реалізація майна за рішенням суду може проводитися шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону.
Отже, Закон України «Про іпотеку» визначає спеціальний порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі деякі специфічні правила для здійснення реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Згідно із ч. 1 ст. 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог цього Закону.
В свою чергу ч. 5 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.
Ч. 2 ст. 43 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.
Наведені положення Закону України «Про іпотеку» встановлюють право іпотекодержателем звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів, незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні).
Пунктом 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 р. передбачено, що резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов`язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). При цьому суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України «Про іпотеку» (або статті 589 ЦК щодо заставодавця).
Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги позивача в частині звернення стягнення на предмети іпотек слід задовольнити у повному обсязі.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у сумі 3 654,00 грн., сплачений позивачем при поданні позовної заяви.
Тому, керуючись ст. ст. 13, 76, 81, 82, 89, 141, 223, 258, 263-265, 273, 280-284, 289, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 16, 509, 525, 526, 530, 575, 589, 610-612, 625, 627, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 7, 33-35, 38, 39, 41, 43 Закону України «Про іпотеку» суд,
Уточнену позовну заяву публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки та цивільної справою за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 3 654 (три тисячі шістсот п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок судового збору.
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Дата складення повного судового рішення 04 листопада 2019 року.

ОСОБА_7 О.В. Лемак