Справа № 473/3284/19
РІШЕННЯ

іменем України

"25" листопада 2019 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого - судді Вуїва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Фінько О.П.,

позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , відповідачки ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області, про визначення місця проживання дитини та припинення стягнення аліментів на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини та припинення стягнення аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що з 02 вересня 2016 року по 17 жовтня 2018 року він перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі.

Мають спільного малолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сторони припинили між собою сімейні стосунки, проживають нарізно.

Після розірвання сімейних стосунків син залишився проживати з матір`ю.

Згідно судового наказу Вознесенського міськрайонного суду від 31 жовтня 2018 року, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) позивача, починаючи з 22 жовтня 2019 року, до повноліття дитини.

Після розірвання шлюбу син періодично проживав з кожним з батьків. З 04 березня 2019 року за домовленістю сторін ОСОБА_4 , який у зв`язку з поганим доглядом з боку матері, почав проживати разом з батьком.

ОСОБА_1 пролікував сина, влаштував його в дитячий садок, забезпечив дитину усім необхідним. Протягом вказаного періоду ОСОБА_3 лише двічі навідувала ОСОБА_4 , обставинами життя сина не цікавиться, не проявляє жодної уваги та турботи щодо дитини.

ОСОБА_1 , вказуючи на те, що він здатний створити для дитини кращі умови для проживання, утримання та виховання ніж відповідачка, зокрема, забезпечений житлом, яке за характеристиками придатне для проживання малолітньої дитини, має самостійний дохід, за місцем мешкання характеризується з позитивної сторони, забезпечив сина усім необхідним, проявляє набагато більше уваги та турботи до дитини, а тому просив в судовому порядку визначити місце проживання ОСОБА_4 разом з ним та, як наслідок, припинити стягнення з нього аліментів на користь відповідачки.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним в позові.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вказуючи на те, що після розірвання сімейних стосунків за узгодженням сторін син залишився проживати з нею.

У зв`язку з виїздом відповідачки на заробітки, у березні 2019 року за спільним рішенням батьків ОСОБА_4 почав тимчасово, на період відсутності матері, мешкати разом з батьком. Після повернення із заробітків вона звернулася до позивача з приводу повернення їй дитини, проте останній категорично відмовився та з того часу не надає відповідачці можливості бачитися з сином, перешкоджає їй приймати участь у вихованні сина, спілкуванні з ним.

ОСОБА_3 вказувала на те, що вона здатна забезпечити для дитини умови не гірші, ніж позивач. Зокрема, забезпечена житлом, яке за характеристиками придатне для проживання малолітньої дитини, має самостійний дохід, за місцем мешкання характеризується з позитивної сторони, забезпечила сина усім необхідним, з належною увагою та турботою відноситься до дитини, а тому просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи без самостійних вимог - органу опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради в судове засідання не з`явилася, проте надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, просила вирішити спір з врахуванням найкращих інтересів дитини та висновку опікунського органу.

Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі представника третьої особи, оскільки матеріали справи містять достатньо інформації для вирішення спору.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , відповідачки ОСОБА_3 , показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.

Судом з пояснень сторін та матеріалів справи встановлено, що з 02 вересня 2016 року по 17 жовтня 2018 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с. 12).

Мають спільного малолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13).

Сторони припинили між собою сімейні стосунки, проживають нарізно.

Після розірвання сімейних стосунків син за узгодженням сторін залишився проживати з матір`ю.

Згідно судового наказу Вознесенського міськрайонного суду від 31 жовтня 2018 року, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) позивача, починаючи з 22 жовтня 2019 року, до повноліття дитини (а.с. 15).

Після розірвання між сторонами шлюбу, ОСОБА_4 періодично проживав з батьком, а з 04 березня 2019 року проживає з ним постійно.

Сторони не можуть узгодити між собою місце проживання спільної дитини.

Аналізуючи вимоги позивача, заперечення відповідачки, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу (ст. 141 СК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України).

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У рішеннях Європейського суду з прав людини від 16 липня 2017 року у справі «Мамчур проти України» та від 11 липня 2017 року у справі « М . С. проти України» суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Водночас, Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (справа «Хант проти України», рішення від 07 грудня 2006 року).

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 в будинку батьків, працює в ТОВ «В-Центр» розтяжчиком шкір, отримує постійний щомісячний прибуток у вигляді заробітної плати в розмірі від 6 000 до 8 000 грн. на місяць, за місцем мешкання та роботи характеризується позитивно, раніше не судимий, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 10 травня 2019 року (а.с. 21), позивач мешкає разом з батьками в житловому будинку з усіма зручностями, що складається з трьох окремих кімнат, санітарно-гігієнічні умови в будинку задовільні. Будинок облаштований необхідними меблями та побутовою технікою. У малолітнього ОСОБА_4 є власна кімната з окремим дитячим ліжком, де він мешкає разом з батьком. У дитини є весь необхідний одяг, взуття, велика кількість іграшок, дитячої літератури, необхідні лікарські засоби. Батьком створені усі необхідні умови для проживання, виховання, фізичного та психологічного розвитку дитини. ОСОБА_4 контактний, спокійний, відчувається його тісний зв`язок з батьком та бабусею.

Згідно показань свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , що підтвердилися письмовими доказами (а.с. 21, 27-29, 33), з того моменту, коли син почав проживати з позивачем, останній зробив йому усі необхідні щеплення, пролікував дитину (в тому числі видалив аденоїди), влаштував ОСОБА_4 в дитячий садок. Позивач проводить багато часу з сином, цікавиться його життям та забезпечує дитину всім необхідним. Між позивачем та ОСОБА_4 складися надзвичайно хороші відносини, дитина дуже любить батька.

Також в судовому засіданні встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 проживає без реєстрації по АДРЕСА_2 в будинку батька, працює в ТОВ «Вознесенський центральний ринок» прибиральницею, отримує постійний щомісячний прибуток у вигляді заробітної плати в розмірі близько 4 000 - 4 500 грн. на місяць, за місцем роботи характеризується позитивно, раніше не судима, до кримінальної відповідальності не притягувалася, крім ОСОБА_4 виховує ще одного сина - ОСОБА_11 , 2012 року народження, до виховання якого ставиться відповідально, регулярно відвідує школу.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 10 травня 2019 року (а.с. 22), відповідачка мешкає разом з батьком та сином ОСОБА_11 , займає в будинку літню кухню з частковими зручностями, що складається з двох окремих кімнат, санітарно-гігієнічні умови задовільні. Літня кухня облаштована необхідними меблями. Для дитини є необхідний одяг, наявні іграшки, продукти харчування. Матір`ю створені достатні умови для проживання дитини.

Згідно показань свідка ОСОБА_6 , а також частково - ОСОБА_7 , що частково підтвердилися письмовими доказами (а.с. 27, 30), протягом періоду проживання ОСОБА_4 з відповідачкою, дитина мала незадовільний стан здоров`я, часто хворіла, їй не було зроблено необхідних щеплень, мати не приділяла сину достатньої уваги, часто залишала дитину на опікування батька, бабусі та дідуся. З того моменту, коли син почав постійно проживати з позивачем, ОСОБА_3 , незважаючи на відсутність для цього перешкод, лише декілька разів відвідала дитину, під час цих відвідин поводила себе з ОСОБА_4 байдуже, не привозила сину жодних подарунків, не цікавилася обставинами його життя, жодного разу не відвідала дитину в дитячому садку, не цікавилася її успіхами, вихованням.

Відповідачка ОСОБА_3 проти зазначених свідками обставин за період проживання з нею дитини заперечувала, а в частині періоду проживання сина з батьком свою поведінку відносно ОСОБА_4 мотивувала створенням їй з боку позивача перешкод у спілкуванні з дитиною та очікуванням результату вирішення судового спору щодо визначення місця проживання сина. Проте в цій частині ОСОБА_3 жодних доказів в підтвердження своїх пояснень суду не надала.

Згідно висновку від 05 червня 2019 року, орган опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області вважав можливим визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 разом з позивачем, оскільки це буде відповідати інтересам дитини.

Таким чином, судом встановлено, що сторони можуть забезпечити ОСОБА_4 приблизно однакові житлово-побутові умови, матеріальне забезпечення, обидва позитивно характеризуються та відсутні передбачені законом обставини, що є перешкодою для передачі кожному з них дитини.

ОСОБА_4 знаходиться у тому віці, коли потребує достатньої уваги матері.

Проте, враховуючи ставлення кожного з батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, зокрема те, що позивач приділяє набагато більше уваги сину, його стану здоров`я, вихованню, дозвіллю, приймаючи до уваги усталений спосіб життя дитини з батьком протягом значного періоду часу, з врахуванням висновку органу опіки та піклування, суд вбачає підстави для визначення місця проживання ОСОБА_4 з батьком.

У зв`язку з цим, ОСОБА_3 втрачає передбачене ч. 3 ст. 181, ч. 5 ст. 183 СК України право на стягнення з позивача аліментів на утримання дитини.

Однак, оскільки позивач не наполягає на компенсації понесених ним судових витрат, а тому суд не вбачає підстав для втручання у ці правовідносини.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області, про визначення місця проживання дитини та припинення стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити повністю.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вознесенська Миколаївської області разом з його батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцем м. Сургут Тюменської області.

Припинити стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Сургут Тюменської області аліментів на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стягуються з нього на підставі наказу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 жовтня 2018 року по цивільній справі №473/4098/18 за заявою ОСОБА_3 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 29 листопада 2019 року.

Суддя: О.В. Вуїв