КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 753/6118/16-ц

Апеляційне провадження 22-ц/824/287/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Кравець В.А, Мазурик О.Ф.

при секретарі Борисенко Д.В.

сторони

позивач ОСОБА_2

позивач ОСОБА_3, діюча в інтересах малолітнього

ОСОБА_4

відповідач Приватного акціонерного товариства «ЕРДЕ БАНК»,

що є правонаступником

Публічного акціонерного товариства «ЕРДЕ БАНК»

відповідач ОСОБА_6

відповідач ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_7, подану через представника ОСОБА_8 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 червня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, діючої в інтересах малолітнього ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «ЕРДЕ БАНК», ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Апатенко Марина Анатоліївна про визнання права власності, визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в :

у березні 2016 рокуОСОБА_2 та ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4, звернулися до суду з позовом, в якому просили визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 06.08.2015, укладений між ПрАТ «ЕРДЕ БАНК» що є правонаступником ПАТ «Ерде Банк»та ОСОБА_6 з застосуванням наслідків його недійсності. Витребувати спірну квартиру з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позову зазначали, що відповідно до договору дарування від 01.10.1998 ОСОБА_2 отримала у власність спірну квартиру. У 2006 році до спірної квартири був заселений онук ОСОБА_2 - ОСОБА_4 та у цій же квартирі зареєстрована ОСОБА_3

18.01.2008 за договором іпотеки, укладеним з ВАТ «ЕРДЕ БАНК» ОСОБА_2 передала спірну квартиру в іпотеку банку як забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором. За рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12.12.2013 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором було звернуто стягнення на спірну квартиру.

06.08.2015 за договором купівлі-продажу ПАТ «ЕРДЕ БАНК» відчужив квартиру ОСОБА_6

04.09.2015 між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладено договір іпотеки, предметом якого є спірна квартира, а 01.10.2015 на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержавтеля ОСОБА_7 набув право власності на цю квартиру.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 07.09.2017 за позовом ОСОБА_3 визнано недійсним договір іпотеки від 18.01.2008, укладений між ОСОБА_2 та ВАТ «Ерде Банк».

Посилаючись на те, що оскільки за рішенням суду договір іпотеки від 18.01.2008 визнаний недійсним, ПАТ «ЕРДЕ БАНК» не набув права звертати стягнення на предмет іпотеки, у зв'язку із чим власником спірної квартири залишається ОСОБА_2, а спірна квартира вибула із її володіння на підставі недійсного іпотечного договору.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27.09.2018 позов задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 06.08.2015 квартири АДРЕСА_1, укладений між ПАТ «ЕРДЕ БАНК» та ОСОБА_6 Витребувано у ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 зазначену квартиру.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13.11.2018 заяву про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_7, через представника подавапеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме суд не врахував, що рішення суду, яким договір іпотеки визнано недійсним він оскаржив у касаційному порядку та ухвалою Верховного Суду від 27.06.2018 відкрито касаційне провадження. Суд не звернув уваги на те, що укладення договору іпотеки відповідало волі позивача, вона розуміла наслідки укладання такого договору та усвідомлювала, що її чоловік набув від ПАТ «Ерде Банк» кредитні кошти у розмірі 350 000 грн і у випадку не сплати вказаних коштів квартира буде передана банку в рахунок виконання зобов'язань по кредитному договору. Визнання недійсним іпотечного договору не свідчить про те, що квартира вибула із власності позивачки поза її волею, оскільки укладення договору іпотеки відповідало волі позивачки. Рішення суду, за яким звернуто стягнення на предмет іпотеки є чинним. Він є добросовісним набувачем квартири, а тому вважає, що підстави для витребування цієї квартири на користь позивачки відсутні. Крім того, вважає, що застосування одночасно реституції та віндикації для захисту порушеного права є помилковим. Суд визнав договір купівлі - продажу недійсним, а відтак вимога про повернення майна може бути заявлена лише стороною договору.

У відзиві представник ОСОБА_2 - ОСОБА_10 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. Зазначає, що оскільки договір іпотеки визнано недійсним, то недійсними є і всі наступні договори щодо відчуження спірної квартири. Вважає доводи апеляційної скарги щодо одночасного застосування судом реституції та віндикації помилковими, оскільки реституція застосована між позивачем та банком, а віндикація між позивачем та апелянтом. Відчуження банком іпотечного майна відбулося поза волею позивачки. Рішення Апеляційного суду м. Києва від 07.09.2017, яким визнано недійсним договір іпотеки має преюдиційне значення та при розгляді справи апелянт не повідомляв суд про те, що це рішення ним оскаржується у касаційному порядку.

У судовому засіданні представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Представник позивачів ОСОБА_11 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін посилаючись на його законність та обґрунтованість..

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до договору дарування від 01.10.1998 ОСОБА_2 отримала у власність квартиру АДРЕСА_1.

Онук ОСОБА_2, який народився у 2006 році, одразу після народження був заселений до спірної квартири, у якій була зареєстрована і його мати ОСОБА_3

18.01.2008 між ВАТ «ЕРДЕ БАНК», правонаступником якого є ПАТ «ЕРДЕ БАНК», та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_2 передала в іпотеку ВАТ «ЕРДЕ БАНК» як забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором № 02-К від 18.01.2008, укладеним між ВАТ «ЕРДЕ БАНК» та чоловіком позивачки ОСОБА_2, за яким останній отримав кредит у сумі 350 000 грн.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12.12.2013 на квартиру АДРЕСА_1 звернуто стягнення у рахунок заборгованості за кредитним договором (а.с. 20-24 т.1).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 06.08.2015 ПАТ «ЕРДЕ БАНК», як власник спірної квартири згідно рішення Апеляційного суду м. Києва від 12.12.2013 (право власності на квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09 квітня 2014 року Реєстраційною службою Головного управління юстиції у місті Києві, номер запису про право власності 5831104), відчужило спірну квартиру ОСОБА_6 згідно торгів на аукціоні з продажу активів АТ «ЕРДЕ БАНК», затвердженого уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію АТ «ЕРДЕ БАНК» (протокол № 117204) 21.11.2014 за відчужуваною ціною 554 490 грн (а.с.26-30 т.1).

04.09.2015 між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А. (а.с.31-34 т.1).

01.10.2015 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 уклали договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М.О., на підставі якого ОСОБА_7 набув право власності на спірну квартиру.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 07.09.2017 за позовом ОСОБА_3, яка діяла в інтересах неповнолітнього ОСОБА_13 договір іпотеки від 18.01.2008, укладений між ОСОБА_2 та ВАТ «Ерде Банк» визнано недійсним (а.с.161-163 т.1).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив с того, що оскільки судовим рішенням договір іпотеки від 18.01.2008 визнаний недійсним, він є таким з моменту його укладення, відтак ПАТ «ЕРДЕ БАНК» не набув права звертати стягнення на предмет іпотеки, у зв'язку із чим власником спірної квартири залишається ОСОБА_2

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно із ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Одним із випадків, коли майно можливо витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої вини. За змістом ст. 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

З матеріалів справи вбачається, що спірна квартира вибула із власності позивачки на підставі рішення Апеляційного суду м. Києва від 12.12.2013, за яким було звернуто стягнення на предмет іпотеки - спірну квартиру.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що це рішення суду не скасоване та є чинним.

Крім цього, цим же рішенням апеляційного суду залишено без змін рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01.10.2013 в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ «Ерде Банк» про визнання договору іпотеки недійсним.

Положення ч. 2 ст. 388 ЦК України, згідно з якими майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень є імперативними.

Відтак висновки суду першої інстанції про те, що спірна квартира підлягає витребуванню від останнього набувача цієї квартири суперечать встановленим у справі обставинам та положенням ст. 388 ЦК України. Спірна квартира вибула із власності позивачки не на підставі договору купівлі - продажу квартири, укладеному 06.08.2015 між ПАТ «Ерде Банк» та ОСОБА_6, а значно раніше, оскільки станом на 09.04.2014 зазначена квартира була зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на праві власності за ПАТ «Ерде Банк».

Визнаючи недійним договір купівлі - продажу квартири, який укладено між ПАТ «Ерде Банк» та ОСОБА_6 суд першої інстанції не звернув уваги на те, що визнання цього договору недійсним не створює правових наслідків для позивачки та не створює для неї підстав для повернення майна у власність і вона автоматично не стає власником спірної квартири.

Внаслідок визнання такого договору недійсним власником спірної квартири стає ПАТ «Ерде Банк», скільки саме до нього перейшло право власності на спірну квартиру за рішенням суду, яке є чинним та це право було зареєстровано за банком у встановленому законом порядку.

Спірна квартира вибула із володіння позивачки за рішенням суду, яке не скасоване, а відтак в даному випадку не можна стверджувати, що майно вибуло від власника поза його волею. В такому випадку відсутність волі власника є його заперечення на позов про звернення стягнення на предмет іпотеки. Разом з тим за положеннями ст. 388 ЦК України розглядаються обставини відсутності волі власника на відчуження майна в іншому контексті, не пов`язаному з вирішенням спору судом між власником майна та іншою особою щодо права власності на майно чи звернення стягнення на це майно. В іншому б випадку було знівельовано як судовий розгляд, так і обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що відповідно до ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч. 1 cт. 203 цього ж Кодексу зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Разом з тим суд не звернув уваги на те, що на час укладення договору купівлі - продажу ПАТ «Ерде Банк» мав право власності на це майно, а відтак мав право на його відчуження. А тому висновки суду про задоволення позову щодо визнання такого договору недійсним не ґрунтуються на нормах права.

Та обставина, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 07.09.2017 задоволено позов ОСОБА_3, яка діяла в інтересах неповнолітнього ОСОБА_13 та договір іпотеки від 18.01.2008, укладений між ОСОБА_2 та ВАТ «Ерде Банк» визнано недійсним, за наявності рішення Апеляційного суду м. Києва від 12.12.2013, за яким в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором право власності на цю квартиру визнано за ПАТ «Ерде Банк» не змінює власника спірної квартири на час укладення договору купівлі - продажу. Відтак висновки суду першої інстанції про те, що у зв`язку з визнанням договору іпотеки недійсним позивач знову стала власником спірної квартири помилкові.

За положеннями ж ст. 388 ЦК України право витребувати майно від набувача за визначених даною нормою обставин має власник майна.

ПАТ «Ерде Банк» як власник спірної квартири з вимогами про її витребування від набувача не звертався та не уповноважував позивачку на вчинення таких дій.

При цьому суд не звернув уваги на те, що позов заявлено не лише ОСОБА_2, яка вважає себе власником майна, а і ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4. Проте будь - яких вимог ОСОБА_3 ні в своїх інтересах, ні в інтересах неповнолітнього не заявляла.

Про будь - які обставини щодо виконання кредитного договору позичальником, на забезпечення якого за власним волевиявленням ОСОБА_2 та за наданими нею документами щодо осіб, зареєстрованих у квартирі укладався договір іпотеки представник позивачів не повідомила.

За вказаних обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 червня 2018 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3, діючої в інтересах малолітнього ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «ЕРДЕ БАНК», ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Апатенко Марина Анатоліївна, про визнання права власності, визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 27.02.2019.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді В. А. Кравець

О.Ф. Мазурик