Провадження № 2/761/2758/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Волошина В.О.

при секретарі: Яворській О.С.

за участі:

представника позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_5 про визнання права власності,

в с т а н о в и в :

В жовтні 2018р. позивач ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_4 , в якому просив суд: визнати за позивачем право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги, позивач обґрунтовував тим, що 30 липня 2014р. між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав у власність відповідача на поворотній основі грошові кошти в сумі 210000,0 дол. США, що за курсом НБУ на день підписання цього договору складає еквівалент 2520000,0 грн., а відповідач зобов`язується повернути позивачу таку ж суму грошових коштів (суму позики) у доларах США або у гривні за комерційним міжбанківським курсом на дату повернення, до 30 липня 2016р. включно, з можливістю пролонгації строку на підставі окремих додаткових угод до цього договору. Пунктом 3 договору сторони домовилися, що у разі невиконання позичальником п. 1, 2 договору позики, позичальник передає в якості відступного належну йому на праві власності вище зазначену квартиру у власність позивача, після цього зобов`язання з повернення позики буде вважатися припиненими.

В строк визначений договором позики, відповідач не повернув отримані ним грошові кошти. Оскільки в позасудовому порядку вирішити спір не можливо, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх порушених прав, шляхом визнання права власності на зазначену вище квартиру.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 грудня 2018р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу в підготовче засідання.

19 березня 2019р. на адресу суду надійшла заява від ОСОБА_5 , який просив суд залучити його до участі у справі, в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет позову, зазначивши, що за рішенням Апеляційного суду м. Києва від 06 грудня 2016р. по справі № 752/3149/15 з відповідача на користь заявника ОСОБА_5 стягнуто заборгованість за договором позики у розмірі 4723852,0 грн. На теперішній час зазначене рішення суду виконується примусово, і на спірну квартиру в межах виконавчого провадження накладено арешт та вона виставлена на примусовий продаж, шляхом проведення торгів ТОВ «СЕТАМ». На думку заявника боржник ОСОБА_4 намагається у такий спосіб вивести майно з-під арешту і уникнути виконання зобов`язань.

20 березня 2019р. на адресу суд надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що спірна квартира це є його єдине майно в якому він проживає, при цьому він немає постійного доходу, оскільки у віці 82 роки важко знайти роботу, та крім того, у відповідача ряд хронічних захворювань.

Протокольною ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 червня 2019р. залучено до участі у справі, в якості третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_5

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 червня 2019р. закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив, з підстав, зазначених у відзиві на позов.

Третя особа, про час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку, поважності причин неявки не повідомив.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями ч. 1 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 30 липня 2014р. між сторонами було укладено договір позики, відповідно до п. 1 якого позивач, позикодавець передав у власність відповідача, як позичальника на поворотній основі грошові кошти в сумі 210000,0 дол. США, що за курсом НБУ на день підписання цього договору складає еквівалент 2520000,0 грн., а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики) у доларах США або у гривні за комерційним міжбанківським курсом на дату повернення, до 30 липня 2016р. включно, з можливістю пролонгації строку на підставі окремих додаткових угод до цього договору.

Згідно з п. 2 договору позики, виконання позичальником свого зобов`язання повернути суму позики має бути здійснено не пізніше дня, визначеного в п. 1 цього договору в м. Києві у готівковій формі за адресою, вказаною позикодавцем, або шляхом безготівкового перерахування на рахунок позикодавця, реквізити якого будуть надані позикодавцем позичальнику.

Позика вважатиметься повернутою, коли позичальник поверне всю суму позики готівкою чи безготівково позикодавцю. Після повернення позики в повній сумі позикодавець повинен повернути позичальнику розписку з зазначенням на ній факту отримання грошових коштів в повному обсязі.

Сторони домовилися, що у разі невиконання позичальником п. 1, 2 договору позики, позичальник передає в якості відступного належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 позикодавцеві у власність. Після цього зобов`язання з повернення позики буде вважатися припиненим (п. 3 договору позики).

Відповідно до п. 6 договору позики, цей договір є укладеним з моменту передавання позикодавцем грошових коштів (суми позики) позичальнику, що підтверджується підписами сторін під цим договором та відповідною розпискою позичальника.

Судом встановлено, що 30 липня 2014р. відповідачем було складено письмову розписку на підтвердження отримання від позивача грошових коштів в сумі 210000,0 дол. США.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно правових висновків Верховного Суду України, висловлених в постановах від 18 вересня 2013р. по справі № 6-63цс13, від 11 листопада 2015р. по справі № 6-1967цс15, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Даних, які б свідчили про повернення відповідачкою всіє суми заборгованості позивачу судом не встановлено.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ст. 1048 ЦК України).

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач просив суд визнати за ним право власності на зазначену вище квартиру, оскільки відповідачем по теперішній час не повернута сума позики.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно положень ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Згідно положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, сума позики залишається неповернутою в повному обсязі.

За змістом ч. 1-3 ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до ст. 600 ЦК України зобов`язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.

Посилання сторони позивача, на обґрунтування своїх позовних вимог на підставі п. 3 догвору позики, судом оцінюється критично, оскільки договір про передачу відступного між сторонами не укладався, а враховуючи предмет відступного, який визначили сторони, то зазначений договір в розумінні цивільного законодавства підлягав нотаріальному посвідченню. В силу положень ч. 1 ст. 220 ЦК України, недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Крім того, в судовому засіданні представники сторін не заперечували того факту, що у провадженні Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального відділу юстиції у м. Києві перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа за рішенням Апеляційного суду м. Києва від 06 грудня 2016р. по цивільній справі № 752/3149/15, боржником за яким є відповідач та в межах якого накладено арешт на спірну квартиру, з метою реалізації на торгах.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звзяок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, а тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 274, 280, 282, 352, 354, 355 ЦПК України; ст.ст. 13, 15, 16, 525, 526, 545, 551, 600, 610, 612, 625 - 627, 638, 1046, 1048, 1050 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_5 про визнання права власності - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 04 листопада 2019р.

Суддя: