Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 212/3142/16-ц

провадження № 61-23502св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого: Калараша А. А. (суддя-доповідач),

суддів: Мартєва С. Ю., Петрова Є.В., Сердюка В.В., Фаловської І.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Жовтневий відділ державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції,

відповідач - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк»,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «БМ Банк»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2017 року, ухваленеу складі колегії суддів Барильської А. П., Бондар Я.М., Митрофанової Л.В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В червні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит», публічного акціонерного товариства «БМ Банк» про визнання права власності, виключення майна з акту опису, скасування арешту та заборони відчуження, в обґрунтування якого зазначила, що з 04 листопада 1995 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 та під час шлюбу ними придбана квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка юридично оформлена на чоловіка ОСОБА_2 .

В провадженні Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції перебуває зведене виконавче провадження № 40884846 про стягнення з ОСОБА_2 суми боргу. На підставі постанов Жовтневого ВДВС від 12.09.2012 року, 26.06.2012 року, 15.05.2012 року та 20.06.2013 року на все майно ОСОБА_2 накладено арешт та оголошено заборону його відчуження.

Позивач зазначала, що арешт та заборона на відчуження, накладений на спільну квартиру порушує її право, як власника на володіння, користування та розпорядження вказаною квартирою, а тому просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , зняти арешт та заборону відчуження з 1/2 частини зазначеної квартири, виключити 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 з акту опису майна, складеного в межах зведеного виконавчого провадження № 40884846.

Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 05 грудня 2016 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачкою не було визначено обсягу всього спільно нажитого з її чоловіком майна та часу припинення ведення з ним спільного господарства, не доведено джерело доходів на придбання майна, не враховано наявність боргів подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, а тому суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити через його недоведеність.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2017 року ( з урахуванням ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2017 про усунення описки в рішенні) рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 05 грудня 2016 року - скасовано та ухвалено нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до Жовтневого ВДВС Криворізького міського управління юстиції, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ПАТ «ВТБ Банк», ПАТ КБ «ПриватБанк», ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», ПАТ «БМ Банк» про визнання права власності, виключення майна з акту опису, скасування арешту та заборони відчуження - задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 59,7 кв.м., житловою площею 41,1 кв.м.

Виключено 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 з акту опису майна, складеного в межах зведеного виконавчого провадження Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції № 40884846.

Знято арешт та заборону відчуження на 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 59,7 кв.м., житловою площею 41,1 кв.м., накладених постановою Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції 38662926 від 20.06.2013 року (зареєстрована 27.09.2013 року за № 2675966 та зареєстрована 09.09.2013 року за № 2422374 ); постановою Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції 32582310 від 15.05.2012 року (зареєстрована 15.05.2012 року за № 12494907 ); постановою Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції № 33148686 від 21.06.2012 року ( зареєстрована 21.06.2012 року за № 12649277); постановою Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції 34259827 від 12.09.2012 року (зареєстрована 12.09.2012 року за № 1298353 та зареєстрована 12.09.2012 року за № 12983549).

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що судом першої інстанції, при ухваленні рішення, не було враховано те, що спірна квартира була придбана відповідачем ОСОБА_2 під час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем ОСОБА_2 , тому є їх спільною сумісною власністю, де частки є рівними у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Скаржник просив суд касаційної інстанції скасувати рішення суд апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2017 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 червня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 212/3142/16-ц з Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 069 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу № 212/3142/16-ц передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем не було визначено обсягу всього спільно нажитого з чоловіком майна та часу припинення ведення з ним спільного господарства, не доведено джерело доходів на придбання майна, не враховано наявність боргів подружжя та правовідносин за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що у задоволенні позову слід відмовити через його недоведеність.

Судом не надано оцінку тому, що позов ОСОБА_2 є намаганням уникнути майнової відповідальності по примусовому виконанню рішення суду про стягнення заборгованості за отримані та неповернуті кредитні кошти її чоловіком ОСОБА_2 .

Відзив на касаційну скаргу до суду не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_2 з 04 листопада 1995 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 6).

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 09 червня 2000 року, ОСОБА_2 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, за №51633601 від 14 січня 2016 року, на підставі постанови Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 38662926, від 20 червня 2013 року зареєстровано в реєстрі обтяження за № 2675966 27 вересня 2013 року вид обтяження - арешт нерухомого майна власника ОСОБА_2 та 09 вересня 2013 року за № 2422374 зареєстровано вид обтяження згідно вказаної вище постанови - заборона на нерухоме майно ОСОБА_2 .

На підставі постанови Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження 32582310 від 15 травня 2012 року, зареєстровано в реєстрі обтяження за № травня 2012 року. тип обтяження - арешт нерухомого майна власника ОСОБА_2 .

На підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції 33148686 від 21 червня 2012 року, зареєстровано в реєстрі обтяжень за № червня 2012 року тип обтяження - арешт нерухомого майна.

На підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуженні Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції 34259827 від 12 вересня 2012 року, зареєстровано в реєстрі обтяжень за № .09.2012 року тип обтяження - арешт нерухомого майна,. власником якого є ОСОБА_2 . Та на підставі зазначеної вище постанови, зареєстровано в реєстрі обтяжень за № вересня 2012 року тип обтяження - арешт нерухомого майна власника ОСОБА_2 .

Крім того, згідно відомостей з державного реєстру іпотек, за вказаними параметрами запиту у Державному реєстрі іпотек відомості щодо ОСОБА_2 відсутні ( а.с.10-12).

На виконанні у Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області перебуває виконавче провадження № 36884446 на підставі виконавчого листа 2/413/1983 від 05 листопада 2012 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВТБ Банк» боргу на суму 141338,24 грн. Вказане виконавче провадження перебуває у складі зведеного виконавчого провадження, до якого входять виконавчі документи: 2/413/632 від 07 лютого 2012 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу на суму 88832,93 грн.; 2/413/803 від 07 лютого 2012 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суми боргу 26972,51 грн.; 2/212/2830 від 15 листопада 2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «БМ Банк» суми боргу 72178,42 грн.; №04-05-79/120-09 від 10 серпня 2012 року про стягнення з ОСОБА_2 штрафу у розмірі 850,00 грн.; 2/212/2564 від 16 квітня 2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «БМ Банк» суми боргу 238711,30 грн.; 2/212/452 від 20 лютого 2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» боргу на суму 798294,28 грн.; 2/212/621 від 12 червня 2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу на суму 674967,70 грн.; 2/212/1632 від 26 вересня 2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу на суму 180762,16 грн.

Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 05 жовтня 2016 № FS29-RPC1-QFAS-TNOR, ОСОБА_2 за угодою № SAMDN4388 було сплачено за період з 01 січня 2010 року по 05 жовтня 2016 року суму в розмірі 29744,20 грн (а.с. 129).

Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» за №161005/869 від 05 жовтня 2016 року, картка № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 та всі технічні рахунки, які використовувались для її роботи закриті (а.с.130)

Згідно довідки Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» відділення № 47 АТ «БМ Банк» за №738 від 05 жовтня 2016 року, ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), станом на 05 жовтня 2016 року не має заборгованості по кредиту № 47/39/151210 від 15 грудня 2010 року, перед відділенням № 47 Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» в м. Кривий Ріг (а.с.131).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того що, при ухваленні рішення, не було враховано те, що спірна квартира була придбана відповідачем ОСОБА_2 під час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем ОСОБА_2 , тому є їх спільною сумісною власністю, де частки є рівними у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Згідно до Прикінцевих положень СК України, прийнятого 10 січня 2002 року, зі змінами та доповненнями, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року, положення якого застосовуються до тих правовідносин, що виникли між подружжям після набрання ним чинності.

Так, спірну квартиру було придбано подружжям 09 червня 2000 року під час дії КпШС України, а тому судами було правильно застосовано до спірних правовідносин положення КпШС України.

Згідно до положень ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до положень ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Отже, законом встановлено презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на майно, придбане під час шлюбу.

Аналогічні положення містяться у статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь - яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Частиною третьою статті 368 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Як встановлено судами, ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом в якому просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , зняти арешт та заборону відчуження з 1/2 частини зазначеної квартири, виключити 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 з акту опису майна, складеного в межах зведеного виконавчого провадження № 40884846.

Звертаючись до суду з позовом за захистом свого порушеного права власності, позивач обґрунтовувала свої вимоги тим, що спірна квартира, Ѕ частина якої належить їй, реалізуюється в порядку виконавчого провадження, боржником у якому вона не являється, що порушує її право власності на це нерухоме майно, за захистом якого вона і звернулася до суду.

Завданням суду є справедливий, неупереджений і своєчасний розгляд і вирішення справи; норми права застосовує виключно суд.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в статті 16 ЦК України. У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з частиною третьою статті 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

При вирішенні даного спору судам необхідно враховувати, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Колегія суддів приймає до увагу висновок Об`єднаної Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц, однак враховуючи характер спірних правовідносин в даній справі приходить до висновку про відмінність спірних правовідносин викладених у справі № 337/474/14-ц та у даній справі, тому вважає, що застосуванню в даній справі висновку ОП ВС немає підстав.

Таким чином, колегія судді вважає, що доводи касаційної скарги відносно того, що судом не надано оцінку тому, що позов ОСОБА_2 є намаганням уникнути майнової відповідальності по примусовому виконанню рішення суду про стягнення заборгованості за отримані та неповернуті кредитні кошти її чоловіком ОСОБА_2 не заслуговує на увагу , оскільки позивачем обрано ефективний спосіб захисту порушеного права, що було прийнято до уваги судом апеляційної інстанції.

Стосовно доводів касаційної скарги відносно того, що позивачем не було визначено обсягу всього спільно нажитого з чоловіком майна та часу припинення ведення з ним спільного господарства, не доведено джерело доходів на придбання майна, не враховано наявність боргів подружжя та правовідносин за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що у задоволенні позову слід відмовити через його недоведеність не заслуговує на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Положеннями статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.06.1976 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» зазначено, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на право володіння ним.

ОСОБА_2 звернулась до суду за захистом тільки тієї частини майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, а саме відносно квартири за адресою: АДРЕСА_1 , , Ѕ частина якої належить ОСОБА_2 , оскільки тільки вказане нерухоме майно реалізуюється в порядку виконавчого провадження, боржником у якому вона не являється, що порушує її право власності на це нерухоме майно.

Тобто, оскільки порушується право власності на спільну сумісну власність тільки в її конкретній частині, а не всієї сукупно, позивач має право відповідно до ст. 15, 16 ЦК України звернутись до суду тільки за захистом порушеного права щодо конкретної частини майна.

Враховуючи презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на майно, придбане під час шлюбу та право на його захист, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

Висновки Верховного Суду за результатом розгляду касаційних скарг

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд касаційної інстанції приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування немає .

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: А. А. Калараш

Судді: С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська