Житомирський апеляційний суд
Справа №278/2177/15-ц Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 26 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Драч Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу № 278/2177/15-ц за позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 09 листопада 2015 року, яке ухвалено суддею Грубіяном Є.О. в м. Житомирі

в с т а н о в и в:

У липні 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулось з даним позовом, в якому просило стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в сумі 25358,25 доларів США та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог Банк зазначав, що 23 травня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 40 000 доларів США, що було еквівалентно 194 000 грн., зі сплатою 14 % річних та терміном повернення до 23 травня 2023 року.

У забезпечення виконання ОСОБА_1 умов цього договору 23 травня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» таОСОБА_2 , ОСОБА_3 були укладені договори поруки № №0/п1, 0/п2, відповідно до умов яких поручителі зобов`язалися відповідати у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору від 23 травня 2008 року № 0.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх договірних зобов`язань утворилася заборгованість, розмір якої станом на 16 липня 2015 року становить 25 358,25 доларів США і складається з: 22 270,57 доларів США - заборгованості за кредитом та 3087,68 доларів США - заборгованості з відсотків, а також пені у загальному розмірі 14 912 грн. 24 коп., з якої: 2716 грн. 08 коп. - пеня за кредитом та 12 196 грн. 16 коп. - пеня за відсотками.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 09 листопада 2015 року позов задоволено. Стягнуто зОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість по тілу кредиту та відсотках в розмірі 25 358, 25 доларів США та 14 912, 24 гривень пені за несвоєчасне погашення заборгованості. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду відповідач ОСОБА_3 подавапеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог за безпідставністю. При цьому апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Ухвалюючи рішення районний суд не звернув увагу на те, що строк виконання основного зобов`язання за даним кредитним договором настав у вересні 2014 року. Банк звернувся до суду з вищевказаним позовом до поручителів лише у липні 2015 року, тобто поза межами шестимісячного строку від дня настання основного зобов`язання за кредитним договором. Більш того, згідно розрахунків позивача, останній безпідставно застосував нарахування подвійної відсоткової ставки в розмірі 28%. Таким чином, вважає, що у даному випадку порука припинилася в силу положень ст. 559 ЦК України. Крім того вважає, що суд не мав права стягувати заборгованість в доларах США, оскільки це не відповідає вимогам ст. 524 ЦК України.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу позивач не скористався.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Представник позивача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в судове засідання не з`явились, з невідомих суду причин. Про час, день та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Судом установлено, що 23 травня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 40 000 доларів США, що еквівалентно 194 000,00 грн, зі сплатою 14 % річних та терміном повернення до 23 травня 2023 року.

Умовами цього договору передбачено, що погашення кредиту здійснюється щомісячними платежами.

У забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, 23 травня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (з кожним окремо) укладені договори поруки № 0/п1, № 0/п2, відповідно до умов яких поручителі зобов`язалися відповідати у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору від 23 травня 2008 року № 0. Згідно з пунктом 1.4 вказаних договорів поруки відповідальність поручителів і боржника є солідарною.

Пунктом 3.1 договорів поруки передбачено, що вони діють до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором.

Останній платіж на погашення тіла кредиту здійснено позичальником 30 квітня 2014 року, а на погашення процентів за користування кредитними коштами - 02 жовтня 2014 року.

17 квітня 2015 року банк направив на адреси відповідачів письмові вимоги про необхідність погашення заборгованості, в яких зазначив, що у випадку не усунення порушень на 32 (тридцять другий) день з дня отримання цієї вимоги вимагає виконання всіх зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту від 23 травня 2008 року, а саме сплатити банку заборгованість з повернення суми кредиту в повному обсязі та сплатити нараховані проценти. Зазначені вимоги отримані відповідачами 19 травня 2015 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що у зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору, утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з позичальника та поручителів у солідарному порядку.

Проте повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції неможливо виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч.1 ст. 510 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Як визначено ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно із ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ст.553 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням, якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами. У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням.

Разом з тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.

Такі правові висновки висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12-ц та від 20.06.2018 р. у справі № 758/6863/14-ц).

Під час розгляду справи було встановлено, що останній платіж на погашення тіла кредиту здійснено позичальником 30 квітня 2014 року, а на погашення процентів за користування кредитними коштами - 02 жовтня 2014 року, до суду з позовом до поручителів про стягнення заборгованості за кредитним договором банк звернувся 23 липня 2015 року, тобто з пропуском шестимісячного строку настання строку погашення чергового платежу.

17 квітня 2015 року банк направив на адреси відповідачів письмові вимоги про необхідність погашення заборгованості, в яких зазначив, що у випадку не усунення порушень на 32 (тридцять другий) день з дня отримання цієї вимоги вимагає виконання всіх зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту від 23 травня 2008 року, а саме виплати банку заборгованості з повернення суми кредиту в повному обсязі та сплати нарахованих процентів.

Зазначені вимоги отримані відповідачами 19 травня 2015 року, а тому строк дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором настав 20 червня 2015 року.

Разом з тим, доказів на підтвердження пред`явлення банком вимог до поручителів в межах шести місяців за кожним несплаченим боржником місячним платежем у період дії договору матеріали справи не містять і банком не надано.

Таким чином, колегія суддів, дослідивши розрахунок заборгованості (а.с.23-33 т.1), виписку по рахунку (а.с.247- т.1), дійшла висновку про припинення договорів поруки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в частині щомісячних зобов`язань боржника щодо повернення грошових коштів за період з 23.05.2008 р. по 19.12.2014 р.

Разом з тим, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з поручителів заборгованості за кредитним договором в розмірі 23 604,53 долара США, яка складається з тіла кредиту в розмірі 22 270,57 доларів США, заявленої достроково, відсотків в розмірі 1333,96 доларів США, та пені в розмірі 14 141,57 грн.,в частині щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів по договору за період з 20.12.2014 р. по 20.06.2015 р., оскільки банк в межах шестимісячного строку, після настання строку виконання зобов`язання по кожному платежу у вказаний період, пред`явив вимоги до поручителів про стягнення заборгованості шляхом пред`явлення позову до суду. Решта суми заборгованості за відсотками в розмірі 1753,72 доларів США та пені в сумі 770,67 грн. підлягає стягненню з боржника ОСОБА_1 .

Разом з тим, колегія суддів вважає, що вимоги про стягнення суми відсотків та пені після 20.06.2015р. не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Як було встановлено в судовому засіданні, Банк використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно дост.1048 ЦК України.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

У такому випадку право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України. Тобто у даному випадку проценти за кредитним договором та пеня відповідно до наданого розрахунку не підлягають стягненню після 20.06.2015 року.

Разом з тим, починаючи з 21.06.2015 року, позивач має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідачем відповідно до частини другої ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені (Постанова Великої Палати Верховного Суду № 444/9519/12 від 28.03.2018 р.). Проте такі вимоги до суду пред`явлені не були.

Посилання представника апелянта на відсутність належних доказів, якими стверджується наявність у відповідача боргових зобов`язань перед позивачем є необґрунтованими виходячи з наступного.

Так, у розрахунку заборгованості (а.с.23-33 т.1) відображено внесення боржником платежів в рахунок погашення заборгованості, а також деталізовано виникнення боргових зобов`язань станом на 16.07.2015 р., відповідно до якого Банк і просив стягнути з відповідачів заборгованість. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів на спростування відображеної у розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем.

Таким чином, наданий банком розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в частині безпідставного стягнення заборгованості в доларах США виходячи з наступного.

Законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України).

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Позивач ПАТ «УкрСиббанк» має банківську ліцензію № 75 від 24.12.2001 року та дозвіл № 75-2 від 19.11.2002 року, видані Національним Банком України на право здійснювати операції з валютними цінностями.

Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

У зв`язку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення вимог позивача та стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (з кожного окремо) в солідарному порядку на користь АТ «УкрСиббанк» суму заборгованості за кредитним договором за період з 20.12.2014 р. по 20.06.2015 р. в розмірі 23 604,53 долара США, яка складається з тіла кредиту в розмірі 22 270,57 доларів США, відсотків в розмірі 1333,96 доларів США, та пені в розмірі 14 141,57 грн. Решта суми заборгованості станом на 20.06.2015 р., яка складається із суми заборгованості за відсотками в розмірі 1753,72 доларів США та пені в сумі 770,67 грн., підлягає стягненню лише з ОСОБА_1 .

Згідно ст. 141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених вимог, а також враховуючи ту обставину, що відповідач ОСОБА_3 звільнений від сплати судового збору (ліквідатор аварії на ЧАЕС 1 категорії), з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1952 грн. 70 коп. та 1701 грн. 30 коп., відповідно.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 09 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» суму заборгованості за кредитним договором від 23.05.2008 року № за період з 20.12.2014 р. по 20.06.2015 р. в розмірі 23 604,53 долара США, яка складається з тіла кредиту в розмірі 22 270,57 доларів США, відсотків в розмірі 1333,96 доларів США, та пені в розмірі 14 141,57 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» суму заборгованості за кредитним договором від 23.05.2008 року № за період з 20.12.2014 р. по 20.06.2015 р. в розмірі 23 604,53 долара США, яка складається з тіла кредиту в розмірі 22 270,57 доларів США, відсотків в розмірі 1333,96 доларів США, та пені в розмірі 14 141,57 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» суму заборгованості за кредитним договором № від 23.05.2008 року станом на 20.06.2015 р., яка складається із суми заборгованості за відсотками в розмірі 1753,72 доларів США та пені в сумі 770,67 грн.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір в розмірі 1952 грн. 70 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір в розмірі 1701 грн. 30 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 листопада 2019 року.

Головуючий: Судді: