Справа № 201/8392/18
Провадження № 2/201/798/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

У складі: головуючого судді Федоріщева С.С,

при секретарі Максимовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року позивач звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину.

В обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, позивач посилалася на те, що вона самостійно виховує спільного з відповідачем сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2011 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі 399,50 грн. щомісячно. З часу винесення рішення доходи позивача значно зменшилися, на даний момент вона працює, а потреби дитини значно зросли. Дитина навчається у 5 класі, де харчування є платним і становить близько 300 грн. на місяць. Син також відвідує спортивну секцію. Також дитина має захворювання зубів, шлунку. Позивач вказує на те, що усі витрати на придбання необхідних речей для дитини несе вона, а також вона вимушена нести витрати на оплату комунальних послуг, що останнім часом значно зросли. З урахуванням викладеного позивач просить суд збільшити розмір аліментів та щомісячно стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1944 грн., тобто у розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня звернення до суду. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання сина періодично щомісяця по 2000 грн. для оплати навчання, лікування, оздоровлення та уходу за дитиною (а.с.1-2, 24).

Представник позивача надала до суду заяву, у якій наполягала на задоволенні позовних вимог та просила врахувати надані докази. Також представник позивача зазначила, що відповідач не має утриманні жодної особи, а його дружина не має стійких хронічних захворювань, а тому у змозі сплачувати 50% своєї заробітної плати. В свою ж чергу позивач надала довідки про захворювання дитини, відвідування ним спортивних секцій (а.с.77).

Відповідач надав до суду заяву, у якій зазначив, що згоден сплачувати аліменти відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.78). Також у матеріалах справи міститься відзив відповідача на позов, у кому останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Також відповідач зазначив, що на даний час він працює в ТОВ «Алеко-Авто» та його заробітна складає 3723 грн. На його утримання перебуває його дружина ОСОБА_4, яка на даний час не працює за станом здоровя, та на її лікування потрібні великі матеріальні витрати (а.с.38).

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 вересня 1997 року. 04 грудня 2007 року у них народився син ОСОБА_3 (а.с.3).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2011 року шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 було розірвано (а.с.39).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2011 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 399 гривень 50 копійок щомісячно, починаючи з 09 березня 2011 року, до досягнення дитиною повноліття, допустивши негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у розмірі місячного платежу.

Син сторін є учнем 5 класу та відвідує спортивну секцію (а.с.15).

Згідно із виписки із медичної карти амбулаторного хворого від 23 червня 2018 року ОСОБА_3 має хронічне захворювання зубів (а.с.14).

Згідно із довідкою від 30 листопада 2018 року № 4 ОСОБА_6 працює в ТОВ БФ «Алеко-Авто» з 02 лютого 2018 року на посаді торговельного представника та його заробітна плата щомісячно складає 3723 грн. (а.с.46).

Законом України «Про державний бюджет на 2018 рік» встановлений прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 липня - 1944 грн., з 1 грудня - 2027 грн.

Законом України «Про державний бюджет на 2019 рік» встановлений прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2019 року - 2027 гривень, з 01 липня - 2118 гривень, з 01 грудня - 2218 гривень.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому такий обов'язок є особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Частиною 1 ст. 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Положеннями ст. 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно із пунктами 17, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог.

За змістом ст.ст. 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77 - 80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивач був зобов'язаний довести в судовому засіданні ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, а відповідач - ті обставини, на які вони посилалися як на заперечення проти позову.

Так Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не повязує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Суд, дослідивши докази приходить до такого висновку.

Судом враховано, що сторони мають рівні права та обовязки щодо дитини. З матеріалів справи вбачається, що з часу ухвалення рішення суду про стягнення аліментів, погіршився матеріальний стан одержувача аліментів, оскільки, як встановлено судом позивач по справі, відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2011 року отримує аліменти, які їй сплачує відповідач ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3, у розмірі 399,50 грн. в той час, як діючим законодавством передбачено, що мінімальний розмір аліментів не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що погіршує матеріальне становища як позивача, так і дитини сторін по справі. З віком потреби дитини зростають, з огляду на що витрати на її утримання значно зросли з часу ухвалення рішення суду.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про доцільність збільшення розміру аліментів та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої сина ОСОБА_3 аліментів у розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, задовольнивши таким чином позовні вимоги частково.

Доводи відповідача щодо перебування на його утриманні дружини, яка не працює на потребує постійного лікування, суд не може взяти до уваги, оскільки такі обставини не включено до переліку обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів.

Згідно із розясненнями наданими у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, брати участь у додаткових витратах зобовязані обидва з батьків, незалежно від того з ким з них проживає дитина, оскільки Сімейний Кодекс України виходить із принципу рівності прав й обовязків батьків.

Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Витрати, понесені позивачем на одяг, харчування, придбання мобільного телефону; харчування у шкільній їдальні впродовж навчального року, оплата комунальних послуг не є додатковими витратами в силу вимог ст. 185 СК України.

Відвідування сином секції занять тхеквондо, також не може свідчити про витрати, які викликані розвитком здібностей дитини, оскільки таке захоплення відноситься до загального розвитку дитини і є не обов'язковим, а добровільним волевиявленням одного з батьків, у даному випадку матері.

Таким чином, позивач не довела належним чином наявність особливих обставин, які вимагають необхідність стягнення додаткових витрат на утримання дитини, з огляду на що позовні вимоги в частині стягнення додаткових витрат задоволенню не підлягає.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141, 180, 181, 182, 183, 184, 192 СК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину задовольнити частково.

Збільшити розмір аліментів, стягнутих на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 19 травня 2011 року, і стягувати з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. (однієї тисячі пятсот грн.) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили.

Розмір аліментів, що стягуються у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь держави судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.С. Федоріщев