КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Мараєвої Н.Є., Рубан С.М.

при секретарі - Діденку А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , діючої в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 липня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В :

В липні 2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позову вказував, що 27 грудня 2006 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, на підставі якого відповідач отримав від нього на умовах зворотності, відплатності та строковості 19 000,00 доларів США, що підтверджується розпискою відповідача від цієї ж дати, яка була написана ним власноручно. Як зазначено у розписці, строк повернення грошових коштів встановлено - у випадку досягнення кінцевої мети, тобто отримання відповідачем доходів від підприємницької діяльності у розмірі вищому 19 000,00 доларів США.

Оскільки у визначений строк відповідач позику не повернув, тому 08 травня 2018 року ним на адресу відповідача було направлено засобами ПАТ «Укрпошта» письмову вимогу щодо необхідностісплати протягом тридцяти днів з моменту отримання відповідачем даної вимоги на користь позивача заборгованості за договором позики на загальну суму 1 159 578, грн., з яких 499 510,00 грн. - сума позики; 660 068,29 грн. - сума процентів за користування позикою. Така вимога була отримана відповідачем 07 червня 2018 року, шо підтверджується довідкою з сайту ПАТ «Укрпошта».

Вказував, що термін виконання вимоги позивача сплив 07 липня 2018 року, при цьому відповідач її не виконав та не сплатив зазначеної суми грошових коштів, тому за захистом порушеного права вінзвернувся до суду. На підтвердження розміру заборгованості за договором позики від 27.12.2006 року позивач навів детальні розрахунки сум нарахованих відсотків за користування позикою та 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання. Посилаючись на положення ст.ст. 525, 526, 625, ч.1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України позивач просив про задоволення позовних вимог.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 01 липня 2019 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ,яка дієв інтересах позивача ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, про задоволення позову в повному обсязі.

В судовому засіданні суду суду апеляційної інстанції позивач та його представник підтримали апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Відповідач та його представник проти апеляційної скарги заперечували, вважаючи рішення суду законним.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 , суд виходив з того, що відповідачем був пропущений строк для пред`явлення вимоги про стягнення боргу за договором позики.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Позикові відносини регулюються положеннями глави 71 ЦК України.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, письмова форма договору позики, з огляду на його реальний характер,є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що 27 грудня 2006 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, на підставі якого відповідач отримав від позивача 19 000,00 доларів США, що підтверджується розпискою відповідача (а.с. 9). Сторонами даний факт не заперечується, а тому додаткового доказування не потребує.

Зі змісту розписки від 27.12.2006 року слідує, що відповідач позичив у свого батька, позивача по справі, кошти для ведення підприємницької діяльності та зобов`язався повернути їх у випадку досягнення кінцевої мети, тобто отримання доходів у розмірі, що перевищують суму позики.

Отже, розписка відповідача містить дані щодо отримання грошей від позивача, дати їх отримання, зобов`язання їх повернення за умови настання певних обставин.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми слідує, шо початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до вимогчастини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що в укладеному між сторонами договорі позики дата повернення позичкових коштів відсутня, проте, зазначено, що відповідач зобов`язується їх повернути за настання певних умов. Отже у даному випадку днем повернення коштів має вважатися саме момент настання обставин, зазначених відповідачем у борговій розписці.

Як видно з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_3 позичав кошти для отримання доходу від ведення підприємницької діяльності у розмірі, що перевищує суму позики, і дана мета ним була досягнута у жовтні 2007 року. Вказана обставина була також достовірно відома й позивачу, отже саме з цього часу у позивача виникло право вимагати повернення зазначених коштів та для нього розпочався перебіг строку позовної давності звернення до суду.

Крім того, як було зазначено відповідачем, що восени 2007 року він досяг мети, для якої позичав кошти у позивача, й 12 жовтня 2007 року він повернув ОСОБА_2 900 доларів США в рахунок часткового пошення заборгованості за спірним договором позики, і дана обставина не заперечувалась позивачем

Крім того, наявність в матеріалах даної справи копії письмової вимоги позивача до відповідача від 09 березня 2011 року про необхідність повернення боргових коштів, у тому числі на суму 19 000 доларів США, також свідчить про обізнаність позивача стосовно досягнення відповідачем мети, на яку він позичав кошти. При цьому у вказаній вимозі позивачем було зазначено, що строк користування коштами сплив, і він вимогає негайного повернення грошей.

Сторона позивача не надала до суду належних доказів того, що заявлена ним вимога від 09 березня 2011 року щодо необхідності повернення відповідачем 19 000 доларів США стосується іншого договору позики на таку ж саму суму, тому до оспорювання позивачем даного факту суд ставиться критично.

Відтак, для позивача строк позовної даності закінчився задовго до того, як він 16.07.2018 р.звернувся до суду з даною позовною заявою.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що зі змісту письмової вимоги від 09 березня 2011 року неможливо достовірно встановити якого саме договору позики стосується заборгованість, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки як вбачається зі змісту вказаної вимоги, позивач ставив питання про повернення йому суми 7590 доларів США та 19 000 доларів США, які і є предметом розгляду даної справи. Доказів того, що сума 19 000 доларів США стосується іншої боргової розписки, а не розписки від 27.12.2006 року, стороною позивача ні районному суду, ні суду апеляційної інстанції надано не було.

Судом встановлено, щопозика до теперішнього часу позивачу не повернута. Відповідачем даний факт не заперечується.

Згідноз вимогами статті 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

З матеріалів справи видно, що відповідач у своєму відзиві на позовну заяву, окремій письмовій заяві та запереченнях (а.с. 33-35, 42-43, 65-66) заявив про сплив строку позовної давності за вимогами позивача та просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності, відмовивши у задоволенні позову. Позивач не навівповажності причин пропуску такого строку, оскільки вважає, що строк загальної позовної давності ним не пропущено.

Суд повно та всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну правову оцінку та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 з підстав пропуску строку позовної давності, оскільки позивач звернувся всуд із позовом до відповідача про стягнення суми заборгованості з пропуском строку позовної давності після настання строку виконання зобов`язання за договором позики від 27.12.2006 року та не подавав заяву про поновлення строку позовної давності.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права й не може бути скасованим з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги про те, що у розписці не був встановлений строк для повернення коштів, а тому такий строк у відповідності до вимог ст. 1049 ЦК України повинен рахуватись з моменту отримання відповідачем письмової вимоги, а саме з 07 липня 2018 року, не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення, оскільки спростовуються матеріалами справи: розпискою про отримання коштів, частковим погашенням заборгованості, яке відбулось 12 жовтня 2007 року, а також письмовою вимогою від 09 березня 2011 року.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не впливають на правильність постановленого судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , діючої в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 26 листопада 2019 року.

Головуючий:

Судді: