Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 495/2794/19

провадження № 61-15639св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа - приватний нотаріус Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Чухрай Тетяна Юріївна,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 31 липня 2019 року у складі колегії суддів: Журавльова О. Г., Комлевої О. С., Кравця Ю. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог

У квітні 2019 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та просила визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений 21 березня 2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Чухрай Т. Ю. 21 березня 2019 року, серія та номер: 390, у частині зазначення покупця - ОСОБА_2 ; перевести на неї права та обов`язки покупця за цим договором купівлі-продажу, укладеного ОСОБА_3 , як продавцем, з однієї сторони, та ОСОБА_2 , як покупцем, з другої сторони; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності: 30806083; визнати за нею право власності на приміщення 8, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 76, 5 кв.м.

Разом з позовною заявою позивач подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила в порядку забезпечення позову накласти арешт на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , загальною площею 76, 5 кв.м, та, за необхідності, якщо суд прийде до такого висновку, застосувати заходи зустрічного забезпечення шляхом надання гарантії банку, поруки, або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів.

В обґрунтування заяви зазначала, що підставою для звернення до суду із цим позовом є порушення передбаченого статтею 777 ЦК України її переважного права на придбання орендованого нею приміщення.

Відповідач ОСОБА_2 жодним чином не обмежена у визначенні подальшої долі придбаного нею майна, яке було предметом договору від 21 березня 2019 року, а тому, зважаючи на те, що будь-які дії щодо спірного нерухомого майна можуть утруднити або унеможливити виконання рішення у разі задоволення позову, вважає, що є об`єктивна необхідність у вжитті заходів забезпечення позову.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 квітня 2019 року заяву ФОП ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт у вигляді заборони відчуження нежитлового приміщення № 8 (реєстраційний номер майна: 103) загальною площею 76, 5 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Застосовано зустрічне забезпечення позову по цій справі.

Визначено позивачу ФОП ОСОБА_1 розмір зустрічного забезпечення у сумі 10 000 грн та зобов`язано ОСОБА_1 сплатити вказану суму на депозитний рахунок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області у строк, що не перевищує десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову та зобов`язано позивача у вказаний строк надати до суду документи, що підтверджують надання зустрічного забезпечення.

У задоволенні інших вимог відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що будь-які дії щодо спірного нерухомого майна створять ситуацію, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову, а тому є об`єктивна необхідність у вжитті заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту у вигляді заборони відчуження на нежитлове приміщення.

Разом з тим, оскільки внаслідок забезпечення позову відповідач обмежений в праві повною мірою розпоряджатися належним йому майном, суд, з урахуванням обставин справи та співмірності застосованого заходу забезпечення позову, прийшов до висновку про необхідність застосування зустрічного забезпечення шляхом зобов`язання позивача внести на депозитний рахунок суду грошові кошти у розмірі 10 000 грн.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 31 липня 2019 року ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 квітня 2019 року про забезпечення позову скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви ФОП ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що матеріали справи не містять будь - яких належних та допустимих доказів того, що відповідач ОСОБА_2 , яка придбала спірне приміщення 21 березня 2019 року, станом на 03 квітня 2019 року має наміри його відчуження, чи здійснює будь-які дії з продажу цього майна, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою правовою підставою для задоволення відповідної заяви про забезпечення позову.

Окрім цього, зобов`язавши позивача внести на депозитний рахунок суду суму у розмірі 10 000 грн, судом першої інстанції застосовано неспівмірний захід зустрічного забезпечення позову, оскільки визначена судом сума є неспівмірною із ринковою вартістю арештованого судом приміщення, загальною ціною та сутністю самого позову.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У серпні 2019 року ФОП ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_4 , звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 31 липня 2019 року та залишити в силі ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 квітня 2019 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновок апеляційного суду про те, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову не є співмірним із предметом спору є помилковим, оскільки позовні вимоги про переведення прав покупця спірного нежитлового приміщення стосуються захисту права позивача на першочергове придбання вказаного приміщення при його продажу первісним орендодавцем і до того ж позивачем заявлена позовна вимога про визнання за нею права власності на це майно, а отже правильним є висновок суду першої інстанції про необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

Правильність такого висновку місцевого суду підтверджена також діями відповідачів, які відразу ж після винесення апеляційним судом оскаржуваної постанови розірвали договір купівлі-продажу, правомірність укладення якого оспорюється позивачем, та передали спірні приміщення в іпотеку, що гарантовано ускладнює виконання можливого судового рішення у справі.

Окрім цього, вказує, що вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження у справі апеляційний суд безпідставно поновив відповідачу ОСОБА_3 строк на оскарження ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 квітня 2019 року, оскільки наведені ним підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження не підтверджені належними доказами, а тому їх не можна визнати поважними.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 28 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

10 жовтня 2019 року справа № 495/2794/19 надійшла до Верховного Суду.

Від відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_2 надійшли відзиви на касаційну скаргу, в яких вони просять залишити її без задоволення, а постанову Одеського апеляційного суду від 31 липня 2019 року без змін.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Встановлено, що предметом позову у цій справі є визнання договору купівлі-продажу частково недійсним, переведення прав та обов`язків покупця за договором, скасування реєстрації та визнання права власності на приміщення.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, ФОП ОСОБА_1 зазначала, що існує об`єктивна необхідність у вжитті заходів забезпечення позову, оскільки відповідач ОСОБА_2 жодним чином не обмежена у визначенні подальшої долі придбаного нею майна, яке було предметом оскаржуваного договору купівлі-продажу, а будь-які дії з приводу цього майна можуть утруднити або унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

За приписами частин другої, п`ятої статті 154 ЦПК України зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

Встановивши, що до заяви про забезпечення позову не надано доказів, які б свідчили про наявність фактичних обставин, що невжиття заявлених позивачем заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також відсутність в матеріалах справи будь-яких належних та допустимих доказів того, що відповідач ОСОБА_2 , яка придбала спірне приміщення 21 березня 2019 року, станом на 03 квітня 2019 року має наміри його відчужити, чи здійснює будь-які дії з продажу цього майна, апеляційній суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

При цьому правильним є висновок апеляційного суду, що саме по собі посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою правовою підставою для її задоволення.

Посилання в касаційній скарзі на те, що після постановлення апеляційним судом оскаржуваної постанови відповідачі розірвали договір купівлі-продажу, правомірність якого оспорюється у цій справі, передали спірне приміщення в іпотеку, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки зазначені обставини не існували на час звернення позивача з заявою про забезпечення позову та відповідно не були предметом дослідження судів першої та апеляційної інстанцій, а тому в силу вимог статті 400 ЦПК України перевірці в касаційному порядку не підлягають.

Доводи касаційної скарги про безпідставне поновлення відповідачу ОСОБА_3 строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції колегія суддів відхиляє як безпідставні з огляду на наступне.

Відповідно до вимог статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день його її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 травня 2019 року ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції від 03 квітня 2019 року, вказуючи на те, що про оскаржувану ухвалу дізнався лише 09 травня 2016 року з Єдиного державного реєстру судових рішень і до часу подання апеляційної скарги копію ухвали суду першої інстанції не отримував.

З наявних матеріалів справи вбачається, що супровідним листом від 04 квітня 2019 року ОСОБА_3 було направлено ухвалу суду першої інстанції від 03 квітня 2019 року, однак відомості про її отримання ОСОБА_3 відсутні.

Виходячи з наведеного та враховуючи вимоги статті 55 Конституції України, відкриваючи апеляційне провадження у справі, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для поновлення ОСОБА_3 строку на апеляційне оскарження ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03 квітня 2019 року і доводи касаційної скарги в цій частині висновків апеляційного суду не спростовують.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до незгоди заявника з висновками апеляційного суду, обґрунтовано викладеними в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов?язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для їх скасування. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ФОП ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного суду від 31 липня 2019 року залишитибез змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного суду від 31 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук