Ухвала

15 січня 2019 року

м. Київ

справа № 336/6154/17

провадження № 61-325ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Кузнєцова В. О. розглянув касаційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 червня 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 04 грудня 2018 року у справі за позовом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2017 року Департамент патрульної поліції Національної поліції України звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовна заява мотивована тим, що 26 червня 2016 року о 09 годині 30 хвилин в м. Запоріжжі по вул. Шевченка, в районі перехрестя з вул. Курортною, пішохід ОСОБА_1, не переконавшись в безпеці, раптово вибіг на проїзну частину в районі будинку АДРЕСА_1, внаслідок чого стався наїзд на нього автомобілем «Toyota Prius». Своїми діями пішохід ОСОБА_1 порушив пункт 4.14 (б, а) Правил дорожнього руху України, відповідно до якого пішоходам заборонено виходити на проїзну частину, не переконавшись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху та раптово виходити, вибігати на проїзну частину, у тому числі на пішохідний перехід. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб отримав механічні пошкодження, а пішохід ОСОБА_1 - легкі тілесні ушкодження. За наслідками розгляду матеріалів досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000221 від 26 червня 2016 року за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 286 Кримінального кодексу України, 30 вересня 2016 року прийнято постанову про закриття кримінального провадження. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закрито з підстав, передбачених пунктом 7 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Згідно акту виконаних робіт від 14 грудня 2016 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota Prius» становить 62 782,30 грн, яку Департамент патрульної поліції Національної поліції України просить стягнути з відповідача.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 червня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в рахунок відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 27 157,28 грн. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 04 грудня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У грудні 2018 року Департамент патрульної поліції Національної поліції України звернувся до Верхового Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

У відповідності до частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об'єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що спрощене позовне провадження застосовується для розгляду малозначних справ, крім справ передбачених частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Предметом позову у даній справі є стягнення майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 62 782,30 грн, яка станом на 01 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762,00 грн х 100=176 200,00 грн), а тому зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд визнає за можливе, користуючись власними повноваженнями, визнати цю справу малозначною.

При цьому касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

У відповідності до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у даній справі слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтею 19, статтею 260, частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15 червня 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 04 грудня 2018 року у справі за позовом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Копію ухвали, касаційну скаргу та додані до неї матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. О. Кузнєцов