Єдиний унікальний номер 235/3562/18
Провадження №2/235/33/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого судді Бородавки К.П.

за участю секретаря судового засідання Григорєвої С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Покровська в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_3 (шлюбне прізвище ОСОБА_1, далі відповідач), в якому просить визнати спільною сумісною власністю позивача та відповідача квартиру №25 у будинку №20 «б» по вул.Таманова в м.Покровську Донецької області та в порядку поділу такого майна визнати право власності по 1/2 частині за кожним.

В обґрунтування позову зазначено, що спірна квартира була придбана позивачем та відповідачем в період шлюбу, спільного проживання і спільного ведення господарства.

В судовому засіданні 05.12.2018 позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, навівши доводи, аналогічні викладеним в позові.

В судове засідання 16.01.2019 позивач та його представник не зявились, позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, судові витрати просив покласти на нього.

Відповідач та її представник в судовому засіданні 05.12.2018 просили надати час для вирішення питання мирним шляхом.

В судове засідання 16.01.2019 відповідач та її представник не прибули, надали заяву про визнання позовних вимог та розгляду справи без її участі та участі представника.

В силу приписів ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе здійснити розгляд справи по суті за відсутністю учасників справи.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Шлюб між позивачем та відповідачем укладений 07.05.2011, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 07.05.2011 серія 1-НО; відповідач після реєстрації шлюбу отримала прізвище «Кірчей», дошлюбне прізвище «Феоктистова» (а.с.7).

Від шлюбу у сторін народились донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9-12).

28.11.2012 на підставі договору купівлі-продажу позивачем була придбана квартира №25 у будинку №20 «б» по вул.Таманова в м.Покровську Донецької області, договір нотаріально посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі правочинів. За пунктом 8 зазначеного договору відповідач, як дружина позивача, подала заяву про надання згоди на купівлю позивачем предмету договору (а.с.13, 14).

Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав від 29.11.2012 право власності на вказану квартиру зареєстровано за позивачем 29.11.2012 (а.с.24).

За змістом звіту про оцінку майна від 04.06.2018, наданого позивачем, оціночна (ринкова) вартість такої квартири для цілей оподаткування складає 313 576 грн. (а.с.15-32).

За змістом висновку про вартість майна спірної квартири, наданого відповідачем, ринкова вартість такої квартири складає 258 200 грн. (а.с.64-78).

Як зазначено позивачем в судовому засіданні, визнано відповідачем та підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень, шлюб між подружжям розірваний рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 06.08.2018; після розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишено дошлюбне прізвище ОСОБА_3 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/75696003).

Паспортом громадянина України від 23.10.2018 №002439719 підтверджується, що відповідач змінила прізвище з ОСОБА_2 на ОСОБА_3.

Зважаючи на наведені обставини та зміст спірних правовідносин, суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

В п.23 Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 №11 розяснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що

підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно з п.24 вказаної Постанови не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Враховуючи наведені законодавчі приписи, оскільки спірна кватира придбана позивачем за час шлюбу та на підставі договору купівлі-продажу, таке майно не відноситься до речей індивідуального користування, ані позивачем, ані відповідачем не зазначається про придбання спірної квартири за кошти, які належали одному з подружжя особисто, суд доходить висновку, що спірна квартира є обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

За приписами ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст.70 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

При поділі майна суд виходить із того, що коли між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грошима.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 Цивільного кодексу України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Спірна квартира є саме такою річчю, оскільки її поділ в натурі без втрати цільового призначення неможливий.

Згідно із ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Позивач просить визнати за ним та за відповідачем право власності на 1/2 частину квартири за кожним без її реального поділу, тобто поділу в натурі, що визнається відповідачем та узгоджується з наведеними законодавчими приписами.

З огляду на викладене, виходячи з інтересів сторін у справі та принципу рівності часток у спільному майні подружжя, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Судові витрати позивач просить покласти на нього.

Керуючись статтями 13, 19, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання Донецька область, м.Покровськ, вул.Таманова, 20 «б»/25) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2, місце проживання Донецька область, м.Покровськ, вул.Таманова, 20 «б»/25) про поділ майна подружжя задовольнити.

Визнати обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (шлюбне прізвище ОСОБА_1) ОСОБА_7 квартиру №25 в будинку №20 «б» по вул.Таманова в м.Покровську Донецької області.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири №25 в будинку №20 «б» по вул.Таманова в м.Покровську Донецької області.

Визнати за ОСОБА_3 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири №25 в будинку №20 «б» по вул.Таманова в м.Покровську Донецької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, визначеному п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до або через відповідний суд.

Суддя К.П.Бородавка