Дата документу 05.11.2019 Справа № 331/4940/16-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/4940/16 Головуючий у 1 інстанції: Скользнєва Н.Г.
провадження № 22-ц/807/3140/19 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

секретар Волчанова І.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні подання державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби м.Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Фесенко Ю.В., погодженого з виконуючим обов`язки начальника Олександрівського ВДВС м.Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Висоцькою Л.С., про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон без вилучення паспортного документу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 липня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року державний виконавець Олександрівського відділу державної виконавчої служби м.Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Фесенко Ю.В. звернувся до суду із поданням про обмеження виїзду за межі України ОСОБА_1 . В обґрунтування своїх вимог зазначав, що на виконанні ВДВС перебуває виконавче провадження № 50954728 з примусового виконання виконавчого напису № 5171 від 28.09.2015р., вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровского міського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 77 300 грн. 28.04.2016 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження за вищезазначеним виконавчим документом. Боржник ОСОБА_1 рішення суду та законні вимоги державного виконавця не виконує, на виклики державного виконавця не реагує, борг не сплачує. Посилаючись на вказані обставини, просив про задоволення подання.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 липня 2016 року подання задоволено.

Обмежено у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , без вилучення паспортного документу.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою судуї, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність і необґрунтованість у зв`язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та відмовити у задоволенні подання державного виконавця.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що державним виконавцем не надано доказів отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження та які б підтверджували ухилення боржника від виконання зобов`язання за виконавчим написом. Виконавчий напис нотаріуса вона не отримувала, за адресою, зазначеною у поданні державного виконавця, ніколи не проживала, її постійним зареєстрованим місцем проживання є Житомирська область , а не м.Запоріжжя .

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та за наданими до подання документами, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання рішення суду і вимог державного виконавця, а тому є підстави для покладення на нього обмеження щодо виїзду за кордон до виконання судового рішення.

Проте таких висновків суд дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому з ними не можна погодитися.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права та свободи, не передбачені в Конвенції та в Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, виключно зі своєю власною волею. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав та свобод інших осіб.

Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена в здійсненні права на пересування лише у випадках, установлених законом.

Це право віднесено в ЦК України до особистих немайнових прав фізичної особи, а саме: до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи. Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК України особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Остання не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути їх позбавлена.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України (в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали суду) питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 441 ЦПК України (в чинній редакції), тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення; суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Пунктом 18 ч. 3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали суду), передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Аналогічна норма міститься в п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» чинної редакції.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Зі змісту наведених норм вбачається, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України можливе лише за умов саме ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього за рішенням суду. На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Обов`язок доказування факту ухилення боржника від виконання зобов`язань відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України покладається в даному випаду на державного виконавця, який звертається до суду із відповідним поданням.

Під поняттям «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Отже, сама по собі наявність в особи невиконаних зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням, не є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.

Встановлено, що на виконанні Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області перебуває виконавче провадження № 50954728 з примусового виконання виконавчого напису № 5171 від 28.09.2015 р., вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровского міського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 77300 грн.

Постановою державного виконавця від 28.04.2016 року ВН № 5171 боржнику було добровільно виконати рішення негайно.

Згідно бази даних АІС «Автомобіль» за боржником «відсутній запис» стосовно наявності зареєстрованих автотранспортних засобів (а.с. 8).

Згідно відповіді з Пенсійного фонду України від 06.05.2016 року інформації стосовно працевлаштування ОСОБА_1 не знайдено (а.с.22).

Згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відносно боржника ОСОБА_1 , у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості відсутні (а.с.20).

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, покладених на неї виконавчим написом нотаріуса. Доказів на підтвердження обставин, викладених у поданні державного виконавця, суду не було представлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали суду) копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Аналогічна норма міститься в ч.1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» чинної редакції.

Обізнаність боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження та проведення виконавчих дій матеріалами справи не підтверджено.

Таким чином, суд першої інстанції не встановивши, чи мало місце і у чому полягало ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, покладених на неї виконавчим написом, які саме свідомі діяння (дії або бездіяльність) чинить боржник, що спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, та чи є у нього реальні можливості виконати цей обов`язок, дійшов помилкового висновку про задоволення подання державного виконавця.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушення норм матеріального та процесуального права, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для її скасування з прийняттям постанови про відмову в задоволенні подання державного виконавця.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15 липня 2016 року у цій справі скасувати.

У задоволенні подання головного державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби м.Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Фесенко Ю.В., погодженого з виконуючим обов`язки начальника Олександрівського ВДВС м.Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Висоцькою Л.С., про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон без вилучення паспортного документу відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 06 листопада 2019 року.

Головуючий:

Судді: