Справа № 199/2363/19
(2/199/2193/19)
РІШЕННЯ

іменем України

08.11.2019

м. Дніпро

справа №199/2363/19

провадження № 2/199/2193/19

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Подорець О.Б.

за участю секретаря Столяренко А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

третя особа - Лівобережне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де третя особа Лівобережне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради, про стягнення аліментів на утримання дитини та повернення безпідставно отриманої одноразової допомоги при народження дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , де третя особа Лівобережне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради, про стягнення аліментів на утримання дитини та повернення безпідставно отриманої одноразової допомоги при народження дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 2013 року по 2015 рік вони мешкали разом з відповідачем, але їх спільне життя не склалося. Від спільного проживання сторони мають малолітню дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.09.2015 стягнено аліменти на користь ОСОБА_2 на своє утримання та утримування дитини. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.10.2015 рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.09.2015 змінено та вирішено стягнути аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в розмірі ј частини усіх доходів на утримання дитини та 1/8 частини усіх доходів на утримання ОСОБА_2 .

Утім, з квітня 2016 року малолітній син ОСОБА_4 знаходиться на повному матеріальному забезпеченні позивача. Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 21.09.2017 припинено стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

Оскільки між позивачем та відповідачем на момент пред`явлення позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання сина, позивач просив стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1500,00 грн. до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно отриману державну допомогу при народженні дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 15480,00 грн. та судові витрати по справі (а.с.2-5).

Відповідач ОСОБА_2 не погодившись із позовними вимогами, звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому зазначила, що в 2016 році, після припинення між сторонами фактичних шлюбних відносин, позивач за первісним позовом ОСОБА_1 забрав сина на вихідні та не повернув до теперішнього часу. Рішенням Дніпровського апеляційного суду визначено місце проживання ОСОБА_5 разом із матір`ю. Вважає, що відповідач ОСОБА_1 має достатній заробіток, щоб сплачувати аліменти у розмірі, що дорівнює мінімальному прожитковому мінімуму для дитини відповідного віку, а тому просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь на утримання ОСОБА_5 аліменти в розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше рекомендованого розміру аліментів, що дорівнює прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до його повноліття, починаючи стягнення з 11 червня 2019 року (а.с.48-50).

Ухвалою від 10 квітня 2019 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.21).

Ухвалою суду від 04 липня 2019 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де третя особа Лівобережне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради, про стягнення аліментів на утримання дитини та повернення безпідставно отриманої одноразової допомоги при народження дитини, зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та об`єднано позови в одне провадження (а.с.68).

08 листопада 2019 року розглянуто справу по суті та ухвалено рішення.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 просив задовольнити первісний позов в повному обсязі, посилаючись на те, що з 2016 року дитина фактично перебуває на його одноособовому утриманні та потребує постійного матеріального забезпечення. Зазначив, що кошти, які отримувала ОСОБА_2 в період з квітня 2016 року по вересень 217 року, які було призначено як одноразова допомога при народженні однієї дитини, розмір якої складав 860,00 грн. в місяць, повинен був отримувати він, оскільки дитина проживала з ним і це встановлено рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 21.09.2017, а не ОСОБА_2 . Проти задоволення зустрічної позовної заяви заперечував.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 проти первісного позову заперечувала. Суду пояснила, що після народження дитини, син проживав з нею до квітня 2016 року. Щодо нарахування державної допомоги зазначила, що вона її дійсно отримувала і всі кошти наразі зберігаються на карточці дитини.

Представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 - ОСОБА_6 просила задовольнити зустрічну позовну заяву в повному обсязі, зазначивши, що з народження дитина проживала з ОСОБА_2 . В квітні 2016 року позивач за первісним позовом ОСОБА_1 взяв дитину та не повернув. Утім, коли остання приїхала за адресою, де ОСОБА_1 орендував тимчасове місце проживання, їй повідомили, що він там не проживає. Після чого вона змушена була звертатися до поліції, де в вересні 2017 року з відповідачем було проведено бесіду та профілактичну роботу. Наразі постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 травня 2019 року визначено місце проживання дитини з матір`ю. Проти задоволення первісного позову заперечувала.

Третя особа за первісним позовом - Лівобережне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради в судове засідання, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, не з`явилися, надавши письмові пояснення та просили розглянути справу у відповідності до закону за відсутності їх представників.

Суд, вислухавши позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Судом встановлено та визнано сторонами, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних відносинах.

Від фактичних шлюбних відносин сторони мають дитину сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №1657. (а.с.11).

Дитина на теперішній час проживає з батьком та перебуває на утриманні батька, що не заперечується відповідачем, а тому відповідач зобов`язана надавати матеріальну допомогу на утримання дитини до досягнення ним повноліття.

Посилання відповідача на постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 травня 2019 року, якою скасовано рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2018 року та визначено місце проживання дитини разом з матір`ю, суд не може взяти до уваги, оскільки фактично син сторін по справі проживає з батьком та перебуває на його утриманні.

Крім того, постановою Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року постанова Дніпровського апеляційного суду від 23 травня 2019 року скасована та справу передано на новий апеляційний розгляд.

Також судом встановлено, що домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини між сторонами у даній справі досягнуто не було та оскільки відповідач з сином не проживає, регулярного утримання йому не надає, то належить визнати, що нею порушено покладений статтею 180 СК України обов`язок по утриманню, який є безумовним, виникає з моменту народження дитини та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов`язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, а тому вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини.

Згідно вимог ч.ч.1,3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження і зобов`язана надавати матеріальну допомогу на утримання дитини до досягнення ним повноліття. Враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, те, що відповідач має працездатний вік, інші обставини, що мають істотне значення, суд вважає можливим стягнути щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1500 грн., починаючи стягнення з 26 березня 2019 року до повноліття дитини, оскільки саме такий спосіб утримання дитини обрано позивачем, з яким проживає дитина сторін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Щодо позовних вимог в частині повернення безпідставно отриманої одноразової допомоги при народження дитини, суд приходить до наступного.

Відповідно до Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми" відповідачці за первісним позовом на підставі її заяви була призначена допомога при народженні однієї дитини на період до 28 вересня 2017 року, розмір якої в місяць складав 860, 00 грн.

Допомога, призначена державою, виплачується тому з батьків, на утриманні якого знаходиться малолітня дитина.

Як вбачається з довідки наданої Лівобережним управлінням соціального захисту населення Дніпровської міської ради від 28.09.2017, кошти ОСОБА_2 отримувала в період з квітня 2016 року по вересень 2017 року.

Утім, як встановлено судом, малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 16 квітня 2016 року знаходиться на утриманні ОСОБА_1 , що не заперечували сторони по справі. Крім того, дана обставина встановлена рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2017 року.

За змістом ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров"я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у ст. 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Оскільки однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд вважає, що обставини, на які посилається позивач за первісним позовом, як на підставу для задоволення позову знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, відповідачем не було надано доказів на підтвердження протилежного.

Таким чином, оскільки судом встановлено факт безпідставного отримання державної допомоги відповідачем, що підтверджено наданими суду доказами та поясненнями сторін, відповідним розрахунком, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Що стосується зустрічного позову, то суд не знаходить підстав для його задоволення з огляду на встановлені обставини по справі та те, що дитини сторін фактично проживає з батьком та знаходиться на його утриманні, а тому в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України по первісному позову з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 768,40 грн. за вимоги про повернення безпідставно отриманих коштів та на користь держави 768,40 грн. за вимоги про стягнення аліментів; за зустрічним позовом судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273, 430 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де третя особа Лівобережне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради, про стягнення аліментів на утримання дитини та повернення безпідставно отриманої одноразової допомоги при народження дитини - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) грн. 00 коп., щомісячно, починаючи стягнення з 26 березня 2019 року до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах місячних платежів.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів відмовити.

Судові витрати за зустрічним позовом розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка м.Каховка Херсонської області, РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_2 .

Третя особа - Лівобережне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради, , місцезнаходження проспект Петра Калнишевського, будинок 55 в м.Дніпро, 49051.

Суддя О.Б.Подорець