Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

25 лютого 2019 року м.Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Суходольського О.М.

при секретарі Культенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 сільської ради Черкаського району Черкаської області про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що згідно земельно - облікових даних для ведення особистого підсобного господарства позивачу надана земельна ділянка, загальною площею 0,51 га, яка знаходиться в адміністративних межах ОСОБА_3 сільської ради, Черкаського району Черкаської області. З часу надання цих земельних ділянок вони обробляються та використовуються ним за призначенням. Згідно виготовленої у 2015 році технічної документації виявлено, що фактичний розмір земельної ділянки, якою користується позивач становить 0,4068 га., в той час як у відповідності до рішення сільської ради цей розмір має становити 0,51 га.

ОСОБА_1 має намір приватизувати надану йому земельну ділянку, однак не може реалізувати своє право, тому що відповідач ОСОБА_2 в 2014 році вже приватизував земельну ділянку, яка межує його ділянкою. На думку позивача, приватизація земельної ділянки ОСОБА_2 було проведено із порушенням вимог чинного законодавства України, зокрема ст.198 Земельного кодексу України при оформленні права власності на земельну ділянку проводиться комплекс робіт, виконуваних для визначення меж земельних ділянок, які включають, у тому числі, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Однак ОСОБА_1 не підписував акт із погодження меж як сумісний землекористувач із ОСОБА_2, так як до нього із даною пропозицією і не зверталися. Позивач зазначає, що всупереч вимог Закону ОСОБА_3 сільська рада Черкаського району Черкаської області прийняла рішення №14-7/VI від 29.05.2012 року, яким затвердила акт комісії з врегулювання земельних відносин від 28.04.2012 року та дозволили виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 у с.Чорнявка Черкаського району Черкаської області по вул.Березівська, 63. Крім того, ОСОБА_1 вказав, що він вже звертався до суду із позовними вимогами, щодо скасування рішень ОСОБА_3 сільської ради Черкаського району Черкаської області про передачу ОСОБА_2 у приватну власність земельних ділянок та визнання не дійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно видане ОСОБА_2, однак у задоволенні вказаних позовних вимог апеляційним судом Черкаської області у звязку з не визнанням рішення сільської ради та акту комісії з врегулювання земельних відносин про погодження меж між землекористувачами, які оспорюються позивачем у даному провадженні.

Вважаючи вказане рішення ОСОБА_3 сільської ради Черкаського району та акт комісії з врегулювання земельних відносин від 28.04.2012 року, такими що порушують права позивача, ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом та просить визнати незаконним та скасувати акт комісії з врегулювання земельних відносин від 28 квітня 2012 року, та визнати незаконними та скасувати рішення ОСОБА_3 сільської ради №14-7/УІ від 29.05.2012 року, яким затверджено акт комісії з врегулювання земельних відносин від 28 квітня 2012 року.

Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про відкриття провадження від 17.01.2019 року відповідачам був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подання відзиву на позовну заяву.

29.01.2019 року на адресу суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 Згідно даного відзиву відповідач ОСОБА_2 проти задоволення позовних вимог заперечує та пояснив суду, що ним у 2011 році розпочато процедуру приватизації земельної ділянки на якій знаходиться домоволодіння та земельної ділянки, яка використовувались ОСОБА_2 на протязі багатьох років для ведення підсобного господарства. Проте в процесі виготовлення відповідної документації, зокрема при встановленні меж із суміжними землекористувачами, ОСОБА_1 без будь-яких пояснень відмовився узгоджувати межі, що суперечить правилам добросусідства відповідно ст. 91, 92, 102 Земельного кодексу. Оскільки відмова в погодженні меж земельної ділянки може перешкодити іншій особі (сусіду) в оформленні прав на неї. Відповідно до ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Таким чином ОСОБА_2 змушений був звернувся до ОСОБА_3 сільської ради, в компетенції якої відповідно положень ч.3 ст. 158 ЗК врегулювання земельних спорів. Актом комісії з врегулювання земельних відносин при ОСОБА_3 сільській раді від 28 квітня 2012 року (копія міститься в матеріалах справи) встановлено, що ОСОБА_2 земельних меж при виготовленні документації для приватизації земельної ділянки не порушено, при цьому суміжний землекористувач ОСОБА_1 безпідставно відмовляється підписувати акт про погодження меж. Рішенням ОСОБА_3 сільської ради №14-7АЧ від 29.05.2012 року вищезазначений акт затверджено, а ОСОБА_2 дозволено виготовлення державного акту на право власності земельною ділянкою.

Крім того відповідач ОСОБА_2 зазначив, що з приводу оспорювання ОСОБА_1 свідоцтв про право власності на земельні ділянки видані на імя ОСОБА_2 наявне рішення апеляційного суду Черкаської області від 14.07.2016 року №22ц/793/1668/16, яким встановлено, що приватизація земельної ділянки ОСОБА_2 не перешкоджає проведенню приватизації ОСОБА_1 Крім того, в рішенні колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України зазначено, що приватизація ОСОБА_2 своєї земельної ділянки права ОСОБА_1 не порушує й не перешкоджає йому приватизувати належну йому земельну ділянку. Будь яких належних та допустимих доказів порушення права на приватизацію належної ОСОБА_1 земельної ділянки у даному судовому провадженні позивачем не надано, а тому вказані позовні вимоги є безпідставними, не обґрунтованими та такими що не підлягають до задоволення.

У порядку ст. 178 ЦПК України позивачем на адресу суду 06.02.2019 року надано відповідь на відзив ОСОБА_2, відповідно до якого ОСОБА_1 вказав на обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимог та наполягає на задоволенні своїх позовних вимог. Згідно даних поштової квитанції, відповідь на відзив була направлена на адресу відповідача ОСОБА_2 06.02.2019 року. У визначений судом термін відповідачем ОСОБА_2 заперечення на відповідь на відзив до суду не надано.

Ухвала про відкриття провадження у справі отримана відповідачем ОСОБА_3 сільською радою Черкаського району Черкаської області, згідно даних рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення - 28.01.2019 року. Відзиву на позовну заяву від сільської ради до суду не надійшло, а тому відповідач вважається належним чином повідомлений про розгляд справи відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

На підставі ст.279 ЦПК України суд розглядає справу на підставі доказів та письмових пояснень наданих сторонами та які наявні у матеріалах справи.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Так, згідно довідки управління Держземагенства у Черкаському районі Черкаської області Головного управління Держземагенства у Черкаській області від 18.06.2015 року №31-28-04-1189/2-15 ОСОБА_1 надана земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства, загальною площею 0,51га, яка розташована у адміністративних межах ОСОБА_3 сільської ради Черкаського району.

У позовній заяві позивач вказує що ним у 2015 році було виготовлено технічну документацію на вказану земельну ділянку та було встановлено, що фактичний розмір наданої йому ділянки становить 0,4068га, що не відповідає розміру виділеної йому земельної ділянки рішенням сільської ради у 0,51га. Однак вказаної технічної документації, щодо встановлення розбіжностей у розмірі даної земельної ділянки до суду не надано.

З матеріалів справи та аналізу діючого земельного законодавства вбачається, що площа земельної ділянки, яка наділялася/наділяється особі за рішенням компетентного органу (правління колгоспу, місцевої ради, тощо) є орієнтовною і може не співпадати із площею земельної ділянки згідно її фактичних обмірів, проведених землевпорядною організацією при оформленні земельно-технічної документації на земельну ділянку і така фактична площа земельної ділянки може бути меншою або більшою від наділеної площі земельної ділянки.

Норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам закріплені в ст.121 ЗК України.

Згідно рішень апеляційної та касаційної інстанції, що наявні у матеріалах даної справи, встановлено, що приватизація ОСОБА_2 своєї земельної ділянки права ОСОБА_1 не порушує й не перешкоджає йому приватизувати належну йому земельну ділянку.

У порядку реалізації свого права на приватизацію наданої земельної ділянки ОСОБА_2, яка межує із земельною ділянкою ОСОБА_1, комісією з врегулювання земельних відносин, створеної ОСОБА_3 сільською радою Черкаського району, 28.04.2012 року складено акт про відповідність меж належної ОСОБА_2 земельної ділянки по вул.Березівська, 63 у с.Чорнявка Черкаського району Черкаської області, земельно-обліковій документації, порушень не виявлено. Також даним актом встановлено, що сусідній землекористувач ОСОБА_1, який є власником домоволодіння по вул.Березівська, 60 у с.Чорнявка Черкаського району Черкаської області, відмовився підписувати акт погодження меж землекористування., і як вважає комісія - безпідставно і це не може бути причиною для відмови ОСОБА_2 у видачі державного акту на земельну ділянку.

Згідно рішення ОСОБА_3 сільської ради Черкаського району Черкаської області від 29.05.2012 року №14-7/VI затверджено акт комісії з врегулювання земельних відносин про погодження меж між земельними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по вул.Березівська у с.Чорнявка Черкаського району Черкаської області та дозволено виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2

Відповідно до ст.158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, вирішує земельні спори щодо меж земельних ділянок за межами населених пунктів, розташування обмежень у використанні земель та земельних сервітутів. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Згідно ч.1, ч.2 ст.78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Так, п.в, ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Відповідно до ч.3 ст.103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Позивач вказує, що ОСОБА_3 сільською радою Черкаського району при прийнятті оскаржуваного рішення та акту було порушено вимоги чинного законодавства і його прав, а саме без погодження з ним меж між його земельною ділянкою та земельною ділянкою ОСОБА_2

З даного приводу суд вважає наступне.

За змістом статті 198 ЗК України погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами необхідне при кадастровій зйомці, як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Згідно зі статтею 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка, крім того, межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам.

Суд враховує, що непогодження відповідачем меж земельної ділянки, яке мотивоване наявністю земельного спору є формою реалізації прав останнього, а сама по собі процедура погодження меж є виключно допоміжною стадією у процесі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути технічних помилок. Акт погодження меж земельної ділянки є складовою частиною технічної документації, на підставі якої орган місцевого самоврядування, реалізуючи власну компетенцію, приймає рішення про передачу громадянам безоплатно земельних ділянок у власність. При цьому кадастровою зйомкою є комплекс робіт, яку проводять юридичні та фізичні особи, які одержали в установленому порядку ліцензію на проведення геодезичних і картографічних робіт, а при їх проведенні суміжні землекористувачі погоджують межі земельних ділянок і вказані дії не впливають на правовий режим земельної ділянки і не є юридичним фактом, на підставі якого виникають, змінюються чи припиняються земельні правовідносини, оскільки в результаті кадастрових робіт створюється лише інформаційна база.

У той же час непогодження суміжним землекористувачем меж земельної ділянки не є само по собі підставою для прийняття органом місцевого самоврядування рішення про відмову у затвердженні технічної документації та передачі земельної ділянки у власність.

Суд при вимрішенні даного спору враховує судову практику Верховного суду України, а саме рішення Верховного Суду від 28.03.2018 року (у справі № 681/1039/15-ц), де зазначено, що погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов'язкових технічних помилок. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є «погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами». Із цього зовсім не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж - слід вважати, що погодження меж не відбулося. Видається, що погодження полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови (якщо вони озвучені). Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки - правового значення вони не мають. У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним.

Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачі. Не надання позивачем своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача не може бути перепоною для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації.

Таким чином відмова від підписання акту погодження меж земельних ділянок не порушує прав на отримання земельних ділянок у власність і не є перешкодою у проведенні передбачених законом дій, спрямованих на приватизацію земельної ділянки позивачем, в тому числі і прийняття відповідних рішень органом місцевого самоврядування.

Суд констатує той факт, що небажання позивача погоджувати межі суміжних земельних ділянок, не може бути підставою для позбавлення права ОСОБА_2 на реалізацію свого права на приватизацію належної йому земельної ділянки, а тому вважає, що ОСОБА_3 сільська рада Черкаського району діяла у межах своєї компетенції, визначеної ст.158 ЗК України щодо врегулювання спору.

У матеріалах справи немає підтверджуючих документів того, що ОСОБА_2 порушив межі чи зайняв частину виділеної позивачу земельної ділянки, тобто саме за рахунок земельної ділянки ОСОБА_1 землекористувач ОСОБА_2 збільшив фактичний розмір своєї земельної ділянки у порівнянні із розміром виділеним сільською радою. Висновків судової будівельно-технічної експертизи чи висновків компетентних органів з даного приводу в матеріалах справи немає.

Враховуючи вказані обставини, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування акту комісії з врегулювання земельних відносин та рішення сільської ради, є не обґрунтованими, не підтверджені належними доказами, а тому, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень ст.141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.78, 158, 198 Земельного кодексу України, ст. ст. 263, 265, 279, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування акта комісії з врегулювання земельних відносин від 28.04.2012р., визнання незаконним та скасування рішення ОСОБА_3 сільської ради №14-7/VI від 29.05.2012р., яким затверджено акт комісії з врегулювання земельних відносин від 28.04.2012р. - відмовити повністю.

Ознайомитись з повним текстом судового рішення, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до апеляційного суду Черкаської області безпосередньо або через Черкаський районний суд Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: О. М. Суходольський