Провадження № 22-ц/4808/124/19
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Ясеновенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Ясеновенко Л.В.,

суддів: Мелінишин Г.П., Томин О.О.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю представника Тисменицького РВ ДВС,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_3, суб'єкт оскарження Тисменицький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, заінтересована особа ОСОБА_4 про визнання дій державного виконавця незаконними та зобов'язання провести виконавчі дії по зняттю арешту з майна, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Івано-Франківського міського суду, постановлену у складі судді Польської М.В. 02 листопада 2018 року в м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в :

27.09.2018 року ОСОБА_3 подав скаргу про визнання дій державного виконавця Тисменицького РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Калинчук Н.Я. незаконними та зобов'язання провести виконавчі дії по зняттю арешту з майна.

Скарга мотивована тим, що з 20.01.2015 року в Тисменицькому РВ ДВС перебував на виконанні виконавчий лист №0907/14347/2012 про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк Форум» 286 843,06 грн. заборгованості за кредитним договором та 2 868,43 грн. витрат по оплаті судового збору.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 31.05.2018 року замінено стягувача ПАТ «Банк Форум» на його правонаступника ОСОБА_4, який 18.07.2018 року звернувся до Тисменицького РВ ДВС із заявою про повернення виконавчого листа та зняття арешту з майна боржника. Однак, постанова про повернення виконавчого документа стягувачу винесена державним виконавцем лише 18.09.2018 року, тобто через два місяці після отримання заяви стягувача. Такі дії державного виконавця щодо несвоєчасного винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу потягли за собою винесення постанови про стягнення виконавчого збору, який згідно ч. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», чинної на час звернення ОСОБА_4 із заявою про повернення виконавчого листа, не підлягав стягненню.

Крім того, за наслідками повернення виконавчого листа стягувачу державним виконавцем не знято арешт з домоволодіння, яке знаходиться по АДРЕСА_1 що був накладений постановою від 09.02.2015 року.

Посилаючись на наведене, ОСОБА_3 просив визнати дії державного виконавця Тисменицького РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Калинчук Н.Я. щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу 18.09.2018 року, а не 19.07.2018 року в день отримання заяви стягувача ОСОБА_4, незаконними, та зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії по зняттю арешту, який накладений на домоволодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1 та належить боржнику ОСОБА_3

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 02 листопада 2018 року в задоволенні скарги відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на незаконність ухвали суду.

Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що він не довів порушення його прав діями ДВС, які стосуються виключно прав та обов'язків стягувача.

Судом не взято до уваги його доводи про те, що станом на 19.07.2018 року діяла редакція ч. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. Враховуючи, що в ході здійснення виконавчого провадження з нього не стягнуто жодних коштів, то у випадку повернення виконавчого документа стягувачу 19.07.2018 року згідно його заяви, підстав для винесення постанови про стягнення з нього виконавчого збору не було б.

Однак, органом ДВС постанова про повернення виконавчого листа стягувачу згідно заяви від 19.07.2018 року винесена тільки 18.09.2018 року, тобто через два місяці після її отримання, що призвело до прийняття постанови про стягнення з нього виконавчого збору на підставі зміненої з 28.08.2018 року редакції ч. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Тому висновок суду про те, що порушення строків винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу стосується виключно прав та обов'язків стягувача є помилковим.

Крім того, апелянт вказує, що відмовляючи в задоволенні його скарги в частині визнання незаконними дій органу ДВС щодо не зняття арешту з домоволодіння, яке знаходиться по АДРЕСА_1 що був накладений постановою від 09.02.2015 року, суд посилався виключно на вимоги ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», та не взяв до уваги положення п. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 37 цього закону, а також правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 16.05.2018 року у справі №922/867/13-г.

Просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення про задоволення його скарги.

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

В засіданні апеляційного суду представник Тисменицького РВ ДВС апеляційну скаргу не визнала.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про місце і час розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Тисменицького РВ ДВС, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

З матеріалів справи вбачається, що 20.01.2015 року старшим державним виконавцем ВДВС Тисменицького РУЮ відкрито виконавче провадження №46189967 з виконання виконавчого листа №0907/14347/2012, виданого Івано-Франківським міським судом 24.03.2014 року на підставі рішення цього суду від 18.09.2013 року про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк Форум» 286 843,06 грн. заборгованості за кредитним договором та 2 868,43 грн. витрат по оплаті судового збору (а.с.6).

09.02.2015 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить боржнику ОСОБА_3 (а.с.7).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 31.05.2018 року замінено стягувача ПАТ «Банк Форум» на його правонаступника ОСОБА_4 (а.с.9-12).

07.06.2018 року держаним виконавцем винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження (а.с.8).

18.07.2018 року ОСОБА_4 звернувся до Тисменицького РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області із заявою про повернення виконавчого документа у ВП №46189967, в якій просив повернути йому виконавчий лист №0907/14347/2012 від 24.03.2014 року та зняти арешт з майна боржника (а.с.13).

17.09.2018 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 28 971,14 грн. (а.с.24-25).

18.09.2018 року постановою державного виконавця Тисменицького РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Калинчук Н.Я. виконавчий лист № 0907/14347/2012 про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк Форум» 286 843,06 грн. заборгованості за кредитним договором та 2 868,43 грн. витрат по оплаті судового збору повернуто згідно заяви стягувача ОСОБА_4 Виконавчий збір та витрати виконавчого провадження виділено в окремі провадження (а.с.21).

19.09.2018 року відкрито виконавче провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору в розмірі 28 971,14 грн. (а.с.57).

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_3 в частині визнання незаконними дій державного виконавця Тисменицького РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Калинчук Н.Я. щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу 18.09.2018 року, а не 19.07.2018 року в день отримання заяви стягувача ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що скаржник не довів факту порушення діями державного виконавця його прав як боржника у виконавчому провадженні, оскільки такі дії стосуються виключно прав та обов'язків стягувача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Поняття та особливості здійснення виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначено Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 1 зазначеного закону визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 вказаного закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Відповідно до ч. 4 зазначеної статті про повернення стягувачу виконавчого документа виконавець виносить постанову.

При цьому вказана стаття не містить вказівок щодо строку винесення такої постанови.

Обґрунтовуючи вимоги скарги ОСОБА_3 зазначив, що винесення державним виконавцем Тисменицького РВ ДВС постанови про повернення виконавчого документа стягувачу 18.09.2018 року призвело до стягнення з нього виконавчого збору, який згідно ч. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на час звернення ОСОБА_4 із заявою про повернення виконавчого листа, а саме 19.07.2018 року, не підлягав стягненню.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно з ч. 2 зазначеної статті виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Зазначені норми встановлюють загальні правила стягнення виконавчого збору.

Спеціальною нормою, яка регулює окремі випадки стягнення виконавчого збору, є ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Аналогічні положення ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» діяли 19.07.2018 року на час звернення стягувача ОСОБА_4 із заявою про повернення йому виконавчого листа.

Оскільки стягувач звернувся із заявою про повернення виконавчого документа відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», то настали наслідки, які передбачені ч. 3 ст. 40 зазначеного закону.

За таких обставин суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що діями державного виконавця Тисменицького РВ ДВС, які полягають у винесенні 18.09.2018 року постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, права боржника ОСОБА_3 не порушено.

У зв'язку з наведеним безпідставними є посилання апелянта на те, що у разі своєчасного винесення постанови про повернення виконавчого листа стягувачу, виконавчий збір не підлягав стягненню.

Обґрунтованим є і висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні скарги про зобов'язання державного виконавця вчинити дії по зняттю арешту з нерухомого майна, враховуючи наступне.

Так, рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2018 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до Тисменицького РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 46189967 від 17 вересня 2018 року.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року вищезазначене рішення суду залишено без змін.

Оскільки на примусовому виконанні у Тисменицькому районному відділі державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження № 57246185 з виконання постанови від 17 вересня 2018 року про стягнення 28 971,14 грн. виконавчого збору (ВП №46189967), то немає підстав для зняття арешту з майна боржника.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому підстав для скасування ухвали суду немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 02 листопада 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Л.В. Ясеновенко

Судді: Г.П. Мелінишин

О.О. Томин

Повний текст постанови складено 14 січня 2019 року