АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/95/19 Головуючий по 1 інстанції - Тептюк Є.П.
Категорія: 313000000 Доповідач в апеляційній інстанції - Бородійчук В.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Бородійчука В.Г.

суддів Карпенко О.В., Нерушак Л.В.

секретаря Винник І.М.

розглянувши у судовому засіданні в місті Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 24 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про зняття арешту з нерухомого майна та скасування заборони на його відчуження.

Вивчивши матеріали справи, Апеляційний суд, -

в с т а н о в и в :

15 серпня 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про зняття арешту з нерухомого майна та скасування заборони на його відчуження.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,15 га по АДРЕСА_1, право власності на це майно набуте ним в 2015 році.

Вказане майно знаходиться під арештом на підставі постанови державного виконавця, прийнятої у межах виконавчого провадження, з виконання виконавчого листа про стягнення з позивача на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості в сумі 139 270,27 грн. та на користь КС «Скарбничка» заборгованості в сумі 3 882 551,02 грн. Це виконавче провадження в 2013 році було завершено на підставі п. 2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (у відповідній редакції) та повернено стягувану.

У зв'язку зі спливом трирічного строку, виконавче провадження знищене.

На підставі вищевикладеного, а також, враховуючи ст.. 60 ЗУ «Про виконавче провадження» (у відповідній редакції) позивач просив зняти арешт з усього належного йому майна.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 24 жовтня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої мотивував свої висновки тим, що є наявне судове рішення, за яким на користь відповідача з позивача було стягнуто заборгованість і таке рішення є обов'язковим до виконання. У виконавчому провадженні відсутня інформація про припинення (врегулювання) грошового зобов'язання з боржником чи інформація та відповідні докази про наявність підстав для застосування ст.ст. 599-609 ЦК України, тому враховуючи відсутність інформації про вчинення будь-яких дій зі сторони державної виконавчої служби щодо виконання рішення суду, суд відмовив у задоволенні позову для унеможливлення уникнення позивачем відповідальності за невиконання рішення суду.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 в особі свого представника - адвоката ОСОБА_4 оскаржив його в установленому порядку до суду апеляційної інстанції. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог не врахував, що після встановленого терміну звернення стягувачем в порядку інституту примусового виконання рішення щодо боржника, відсутні законні підстави продовжувати арешти майна. Законність накладення арешту на майно ОСОБА_3 не оспорює, однак на даний час виконавче провадження у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції не перебуває, чинність арешту не припинена, а отже позивач позбавлений права на вільне володіння та розпорядження належним йому майном. Просив скасувати рішення районного суду як незаконне та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити та зняти арешт з усього нерухомого майна ОСОБА_3, накладений відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області ВП № 37577285 та скасувати заборону на його відчуження.

Відповідно до п. 8 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У відповідності до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області перебувало виконавче провадження з виконання виконавчих листів виданих Черкаським районним судом Черкаської області № 2-1464/11 від 31 січня 2011 року та № 2-754 від 02 липня 2009 року про стягнення коштів з ОСОБА_3 на користь ВАТ КБ «Надра» в сумі 139 270,27 грн. та на користь КС «Скарбничка» в сумі 3 882 551,02 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції закону, що діяв на момент прийняття рішення, в 2013 році виконавче провадження завершено та на даний момент є знищеним.

Згідно листа відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області від 23 травня 2018 року № 2.1-33/5544 станом на серпень 2018 року будь-які виконавчі провадження відносно ОСОБА_3 за даними автоматизованої системи виконавчого провадження у відділі примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Черкаській області відсутні.

Під час розгляду справи було з'ясовано, що ОСОБА_5 належить земельна ділянка площею 0,15 га по АДРЕСА_1, право власності на це майно набуте ним в 2015 році. Вказане майно знаходиться під арештом, на підставі постанови державного виконавця, прийнятої у межах зазначеного вище виконавчого провадження.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 в обґрунтування позовних вимог вказав, що виконавче провадження, в межах якого було накладено арешт на його майно вже завершено, його матеріали знищені, тому відсутні законні підстави для залишення арешту в силі, а відтак арешт необхідно скасувати.

В апеляційній скарзі він навів такі ж доводи, як і в позовній заяві, вказавши, що рішення суду про відмову в задоволенні позовних вимог є неправомірним та не ґрунтується на нормах чинного законодавства, із процедурою та правомірністю накладення арешту ОСОБА_3 погоджується, однак враховуючи, що виконавче провадження закінчено в 2013 році, а його матеріали знищені, тому вважає, що наявність арешту на його майно станом на 2018 рік є неправомірним і такий арешт підлягає зняттю, оскільки порушує його права на вільне володіння та користування належним йому майном.

У відповідності до вимог ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», чинного на момент виникнення спірних правовідносин, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувану у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Положеннями ч. 5 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувану з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Вирішуючи спір та проаналізувавши положення п. 1 ч. 1 та ч. 5 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і стягувач не позбавлений права звернутися до суду із заявою про поновлення строків для пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Крім того, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд виходив з того, що ст.129 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов'язковим до виконання. Виконання судового рішення це остаточна стадія цивільного судочинства у процесі реалізації захисту цивільних прав, тому невиконання судових рішень, що є остаточними, обов'язковими для виконання є порушенням права на справедливий суд, яке захищено ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Тому, з огляду на вищевикладені обставини, висновок районного суду про відмову в задоволенні позовних вимог ґрунтується на вимогах чинного законодавства та відповідає встановленим обставинам справи.

Крім цього, звертаючись до суду з позовом, представником ОСОБА_3 адвокатом ОСОБА_4 зазначено, що оскільки виконавчі провадження у 2013 році завершені, то накладення арешту на належне ОСОБА_3 майно є безпідставним.

В позовній заяві зазначено, що на адвокатський запит від 18 травня 2018 року адвоката ОСОБА_4, копію якого долучено до матеріалів справи (а.с. 10-11) було отримано відповідь від 23 травня 2018 року за № 2.1-33/5544, згідно якої відкриті виконавчі провадження відносно ОСОБА_3 на виконання у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області відсутні.

Також, згідно відповіді Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області № 2.1-33/7618 від 25 червня 2018 року вбачається, що заявнику було роз'яснено, що у разі, якщо завершене виконавче провадження знищено у зв'язку із закінченням строку його зберігання, виконавець вживає заходів щодо відновлення матеріалів виконавчого провадження за допомогою відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження та інших документів, інформації, одержаних ним, у тому числі від сторін виконавчого провадження.

Отже, відновлення матеріалів виконавчого провадження за наявності підстав (в тому числі і вирішення питання зняття арешту, накладеного в рамках виконавчого провадження) передбачено внутрішньою інструкцією з організації примусового виконання рішень, якщо виконавчі провадження вже знищено. Тому, вирішення даного питання можливе у площині проведення виконавчого провадження, про що надана відповідна відповідь.

Крім всього вищевстановленого, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду справи та встановлення обставин, районний суд правильно з'ясувавши всі обставини справи, не звернув уваги, що між сторонами фактично відсутній спір і право позивача на момент звернення до суду з позовними вимогами не порушене, оскільки як вбачається із постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у Черкаській області Осадчого В.В. від 12 грудня 2013 року (а.с. 9) припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення відносно майна ОСОБА_3

Тому, арешт, який був накладений у рамках проведення виконавчого провадження стосовно майна боржника ОСОБА_3 знятий і підстав для задоволення його позовної заяви немає. Районний суд дану обставину в своєму рішенні не зазначив, однак, на думку колегії суддів, даний факт не впливає на законність ухваленого рішення суду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Черкаської області, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 24 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про зняття арешту з нерухомого майна та скасування заборони на його відчуження залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови виготовлено 15 січня 2019 року.