КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №22ц/796/2445/19 Головуючий у 1 інстанції - Гуменюк А.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача - Панченка М.М.

суддів - Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 26 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення відсотків за користування позикою, інфляційних втрат та трьох відсотків річних за порушення грошового зобов»язання,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 і просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача кошти, заборгованість з яких виникла в ході виконання договору позики, у загальній сумі 160.746 грн.10 коп., з яких: 58.638,1 грн. - відсотки, на підставі ст.1048 ЦК України, за період з 05.11.2012 року по 31.10.2015 року; 5.879,24 грн. - 3% річних від прострочки виконання грошового зобов»язання на підставі ст.625 ЦК України, за період з 22.08.2014 року по 31.10.2015 року; 96.228,27 грн. - інфляційні нарахування за прострочку виконання грошового зобов»язання на підставі ст.625 ЦК України, за період з 05.11.2012 року по 30.09.2015 року.

Послався на те, що відповідач не виконує рішення Апеляційного суду м.Києва від 06.07.2015 року, яким стягнуто з відповідача на користь позивача борг за позикою у розмірі 143.925 грн. з відсотками у розмірі 12.925,25 грн.

У зв»язку з цим, позивач звернувся до суду з цим позовом і, керуючись ст.ст.625,1048 ЦК України, просить стягнути вище зазначені суми, з урахуванням сплаченого судового збору у розмірі 1.607 грн.46 коп.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 26 травня 2016 року позов задоволено у повному обсязі /а.с.42-45/.

Судовим рішенням стягнуто з відповідача на користь позивача 162.353грн.56коп.

В апеляційній скарзі боржник ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення про відмову у позові /а.с.74-75/.

Скаржник послався на те, що стягнення інфляційної складової та трьох відсотків річних можливе лише у випадку порушення боржником грошового зобов»язання. Рішення апеляційного суду про стягнення з відповідача грошового зобов»язання вираженого у гривні, а не в доларовому еквіваленті, набрало чинності 6.07.2015 року. Оскаржуваним же судовим рішенням інфляційна складова стягується з 05.11.2012 року, а три відсотки річних - з 22.08.2014 року, а не з дати набрання чинності рішенням апеляційного суду від 06.07.2015 року.

Заслухавши доповідь по справі, дослідивши матеріали справи та обговоривши апеляційну скаргу у межах заявлених доводів, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В силу ст.ст.368,369 ЦПК України, оскільки ціна позову складає менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1.921 грн. - з 01.01.2019), а також, враховуючи, що матеріали справи містять письмові докази, об»єм яких дозволяє дослідити та з»ясувати повно, всебічно та об»єктивно обставини справи, суд дійшов висновку про розгляд справи в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи.

Як вбачається із матеріалів справи, на підставі усного договору позики від 12.06.2009 року, позивач ОСОБА_3 надав відповідачу ОСОБА_2 безвідсоткову позику у розмірі 143.925 грн.

Укладення договору підтверджується розпискою наданою позичальником від 12.06.2009 року, відповідно до якої позичальник ОСОБА_2 зобов»язувався повернути отриману позику не пізніше 23.08.2011 року /а.с.4/.

Згідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов»язковими, відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст.627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з у рахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, судом встановлено, що між сторонами виникли договірні відносини позики, які регулюються ст.1046 ЦК України, згідно якої, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов»язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов»язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Оскільки боржник не повернув кредитору позику в обумовлений термін, останній 29 серпня 2014 році звернувся до суду з позовом про стягнення позики у сумі 143.925 грн., а також, на підставі ст.625 ЦК України, просив стягнути на свою користь, відповідно до ст.625 ЦК України, відсотки у розмірі 12.925 грн.25 коп. за період з 23.08.2011 року (день виконання договору) по 21.08.2014 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 03.12.2014 року позов задоволено частково /а.с.10/.

Судовим рішенням стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 кошти у сумі 394.124 грн.07 коп., що складає розмір договірної суми з відсотками, розраховану судом, у відповідності до того, якби договірна сума позики надавалась у доларах США.

За апеляційною скаргою рішенням Апеляційного суду м.Києва від 06.07.2015 року рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 03.12.2014 року скасоване та постановлене нове рішенням, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково /а.с.11-12/.

Так указаним судовим рішенням Апеляційного суду м.Києва від 06.07.2015 року, яке є чинним, стягнуто з боржника ОСОБА_2 на користь кредитора ОСОБА_3 позику у сумі 143.925 грн., 3% річних за період з 24.08.2011 року по 21.08.2014 року у сумі 12.925 грн.25 коп., а також судові витрати, а всього, у сумі 158.418 грн.75 коп.

Звертаючись до суду з цим позовом, враховуючи, що рішення Апеляційного суду м.Києва від 06.07.2015 року боржником не виконується, кредитор ОСОБА_3 просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь, відповідно до ст.625 ЦК України за прострочку виконання грошового зобов»язання: 5.879грн.24 коп., як 3% річних за період з 22.08.2014 року по 31.10.2015 року, та інфляційні втрати у розмірі 96.228 грн.77 коп. за період з 05.11.2012 року по 30.09.2015 року, а також просить стягнути, на підставі ст.1048 ЦК України України, 58.638 грн.10 коп., як відсотки на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми,якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки, відповідно до рішення Апеляційного суду м.Києва від 06.07.2015 року, на користь позивача стягнуто 3% річних від заборгованої суми позики, станом на 21.08.2014 року, тому суд першої інстанції правомірно нарахував 3% річних у сумі 5.879 грн.24 коп., починаючи з 22.08.2014 року по день звернення позивача до суду з цим позовом - по 31.10.2015 року.

Крім того, судом обґрунтовано, (відповідно до позовних вимог, за період з 05.11.2012 року по 30.09.2015 року) стягнуто інфляційні втрати у зв»язку з простроченням невиконання зобов»язання у вигляді неповернення позики у сумі 143.925 грн. - у розмірі 96.228 грн.77 коп.

Також, задовольняючи позов в частині стягнення відсотків у розмірі облікової ставки Національного Банку України, відповідно до ст.1048 ЦК України, суд обґрунтовано стягнув зазначені відсотки у розмірі 58.638 грн.10 коп.

Правомірність одночасного стягнення відсотків за ст.625 ЦК України та ст.1048 ЦК України узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою за результатами розгляду справи №6-37цс15 від 01.04.2015 року.

Розрахунок заборгованості, виконаний позивачем, з яким погодився суд першої інстанції, виконаний правильно, а тому колегія суддів погоджується з цим розрахунком.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

А, згідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов»язання внаслідок односторонньої відмови від зобов»язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов»язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Доводи скаржника ОСОБА_2, викладені в апеляційній скарзі, суд відхиляє, як безпідставні.

Так, посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що договором позики не передбачалось нарахування відсотків, не узгоджується з вимогами ст.ст.625, 1048 ЦК України, оскільки стягнення відсотків за цими нормами застосовується незалежно від того, чи передбачено умовами договору стягнення відсотків.

Крім того, суд відхиляє доводи скаржника в тій частині, що 3% річних та інфляційні втрати, на його думку, повинні вираховуватись лише з 06.07.2015 року, тобто, з дати ухвалення рішення Апеляційним судом м.Києва, яким стягнуто з відповідача суму позики та 3% річних.

Так, указаним рішенням з відповідача стягнуто 3% річних станом на 21.08.2014 року, а тому суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача 3% річних, починаючи з 22.08.2014 року.

При цьому, інфляційні втрати правомірно стягнуто, з урахуванням вимог позивача, з 05.11.2012 року, оскільки ці витрати стягнуті у зв»язку з затримкою виконання відповідачем грошового зобов»язання, стягнення яких не перебуває в залежності від ухвалення рішення Апеляційним судом м.Києва від 06.07.2015 року.

Крім того, указані суми стягнуті в межах трирічного строку, незважаючи на те, що від боржника до суду не надходило заяви про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку,що рішення суду першої інстанції постановлене на повно з»ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростують висновків суду.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а заочне рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 26 травня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач

Судді