Номер провадження: 22-ц/813/1329/19
Номер справи місцевого суду: 509/152/18
Головуючий у першій інстанції Кириченко П.Л.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів: Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

з участю секретаря Ткачука В.О.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»

відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 червня 2018 року у складі судді Кириченко П.Л.

в с т а н о в и в:

У січні 2018 року ТОВ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 12 жовтня 2006 року між ТОВ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 661/Ф03.14/094, згідно якого відповідач отримав кредит в сумі 50 000,00 дол. США зі сплатою 13,5% річних, з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту 11 жовтня 2016 року. У той же день з метою забезпечення зобовязань, між банком та ОСОБА_3 був укладений договір поруки №07-15-987. Додатковою угодою №1 від 07 грудня 2010 року було внесено зміни до договору кредиту № 661/Ф03.14/094 від 12 жовтня 2006 року та встановлено нову процентну ставку за користування кредитними коштами у розмірі 16,05% річних, також були внесені зміни до договору поруки.

Позичальник, у порушення умов кредитного договору, свої зобов'язання належним чином не виконував, в результаті чого, станом на 17 травня 2017 року утворилась заборгованість за кредитом - 29 858,84 дол. США, за відсотками - 19 087,10 дол. США. На підставі вищевикладеного, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість 48 945,94 дол. США.

Сторони в судове засідання не з'явилися, були повідомлені належним чином.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 червня 2018 року у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ПАТ «Укрсоцбанк» зазначає, що підставою для відмови у позовних вимогах суд встановив пропуск строку позовної давності, про який було зазначено у тексті відзиву, та не зазначена вимога щодо застосування позовної давності, однак судом не було встановлено обставину від кого саме надійшов відзив, від якого відповідача, чи дотриманні строки надання відзиву, чи поданий відзив є вірною процесуальною дією, так як неможливо встановити від кого із відповідачів вчинена процесуальна дія, зв'язку з чим рішення підлягає скасуванню.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м.Одесі.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 ст. 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні Апеляційного суду Одеської області.

За результатами автоматичного розподілу після створення нового суду визначено склад колегії суддів: Комлевої О.С. - головуючий суддя, судді - Журавльова О.С., Кравця Ю.І.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.01.2019 року цивільна справа за апеляційною скаргою ПАТ «Укрсоцбанк» була призначена до розгляду на 27 лютого 2019 року.

В судове засідання, призначене на 27 лютого 2019 року учасники справи не з'явилися, але були сповіщені належним чином.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 12 жовтня 2006 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №661/Ф03.14/094, згідно якого відповідач отримав кредит. Відповідно до п. 1.1. договору кредиту кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 50 000,00 дол. США зі сплатою 13,5 % річних. А згідно п.2. додаткової угоди №1 від 07.12.2010 року про внесення змін до договору кредиту, встановлено нову процентну ставку за користування кредитними коштами в розмірі 16.05% річних (а.с.5,8).

Згідно п.2.2. додаткової угоди №1 від 07.12.2010 року про внесення змін до договору кредиту, погашення залишку кредитної заборгованості, починаючи з дати укладання договору кредиту, здійснюється до 10 числа (включно) кожного місяця, згідно з графіком, яким передбачений кінцевий термін погашення заборгованості - грудень 2021 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту між відповідачем - ОСОБА_3 (поручителем), відповідачем - ОСОБА_2 (позичальником) та позивачем укладений договір поруки №07-15/987 від 12.10.2006 року. Також була укладена додаткова угода №1 про внесення змін до договору поруки (а.с.11,12).

Згідно п.1.1. договору поруки, поручитель зобов'язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту.

Внаслідок неналежного виконання своїх обов'язків за договором кредиту заборгованість ОСОБА_2 складає: за кредитом - 29 858,84 дол. США; за відсотками 19 087,10 дол. США.

Також судом зазначено, що ОСОБА_4, представник відповідачів подав до суду відзив на позов про стягнення заборгованості, в якому посилався на безпідставність доводів позивача про право на стягнення заборгованості за кредитом, оскільки позовна заява не містить: жодних посилань на реквізити кредитного договору (конкретну назву, номер та дату); зазначення періоду, за який, на думку Позивача, сталося прострочення виконання зобов'язань; інформації щодо нарахування простроченої заборгованості (формула нарахування, детальне відображення нарахованих/сплачених сум тощо).

Також, у відзиві відповідачами вказано, що: позивач не надав суду жодних первинних документів, що могли б підтвердити суму заборгованості позичальника; розрахунок вимог банку, що наданий позивачем, не є первинним документом, отже не є таким, що підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором; станом на 11.12.2014 Договір поруки №07-15/987 від 12.10.2006 року, укладений між позивачем та відповідачем - ОСОБА_3 є припиненим на підставі ч.4. ст. 559 ЦК України, оскільки позивачем не було вчинено належних дій щодо пред'явлення поручителю - ОСОБА_3 позовної вимоги щодо стягнення всієї суми заборгованості.

Також судом встановлено, що позивачем, в обґрунтування розміру заборгованості, надано розрахунок вимог банку до відповідача - ОСОБА_2 станом на 17 травня 2017 року (додаток до позову). У вищевказаному розрахунку вимог банку позивачем вказана дата останньої сплати будь-яких платежів за кредитом, а саме 10 квітня 2014 року (а.с.23).

Вказана обставина не заперечувалася позивачем, а навіть підтверджена довідкою позивача станом на 17.05.2017 р. (№10.1-87/8524 від 18.05.2017), копія якої є додатком до позовної заяви, де також зазначена дата останньої сплати платежів за договором кредиту (кредиту та відсотків) - 10 квітня 2014 року.

Датою реєстрації позовної заяви позивача є 17 січня 2018 року.

Відповідно до п.7.4. вищезазначеного Договору кредиту №661/Ф03.14/094 від 12.10.2016, у разі настання обставин, визначених п.п. 3.2.3., 4.4., 4.5., 5.4. цього договору, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, позичальник зобов'язаний погасити кредит, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції.

Як зазначено в п.4.5 вищевказаного Договору кредиту, у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених п.п. 3.3.6., 3.3.7. цього договору, протягом більше, ніж 60 (шістдесят) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції.

Відповідно до п.3.3.6. та п.3.3.7. Договору кредиту №661/Ф03.14/094 від 12.10.2016, позичальник зобов'язується сплачувати проценти за користування кредитом в порядку, визначеному п.п.2.4., 2.5. цього Договору, а також своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п.1.1. цього договору.

Згідно п.3.8. договору кредиту, позичальник зобов'язаний достроково повернути кредит, погасити нараховані проценти та сплатити можливі штрафні санкції у випадках, визначених п.п.2.6.3.,3.2.3.,4.4.,4.5.,5.4. цього договору.

Відмовляючи у задоволені позову ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що згідно до умов договору кредиту (п.7.4.,4.5.), строк користування кредитом вважається таким, що сплив 11.06.2014 року (10.04.2014 + 60 календарних днів + 1 день), а тому позовні вимоги позивача заявлені щодо сплати всього розміру кредиту не можуть буди задоволенні, оскільки до таких вимог позивача застосувується позовна давність.

Таким чином, якщо сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів, усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення, і позичальник повинен звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права протягом трьох років саме від цієї дати.

Отже, після зміни строку виконання зобов'язання усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою пункту 4.5. договору позичальник був зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі до вказаної дати, й усі наступні щомісячні платежі за графіком після 11 червня 2014 року не підлягали виконанню.

Згідно ст.257 ЦК України встановлено, що загальний строк позовної давності становить три роки, а позовна давність щодо вимоги про стягнення неустойки, штрафу, пені, встановлено строком в один рік. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою відмови у задоволенні позову.

У відповідності до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивач жодним чином не обґрунтував поважність причин пропуску позовної давності та не надав заяви щодо поновлення строків позовної давності.

Договір кредиту №661/Ф03.14/094 від 12.10.2016 не містить умов щодо збільшення строку позовної давності.

Таким чином, судом вірно встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом з порушенням строку позовної давності.

Судом вірно зазначено, що надані позивачем вимоги про усунення порушення (вих№214-661/Ф03.14/094 від 20.07.2017) та (вих№215-661/Ф03.14/094 від 20.07.2017) до відповідачів не спростовують пропуск позивачем позовної давності, оскільки саме за вищевказаними положеннями договору кредиту, у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 зобов'язань, змінився строк виконання основного зобов'язання (п. 4.5 Договору кредиту), а тому банк мав право з 11 червня 2014 року й протягом трьох років від цієї дати звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права.

Позовна заява про стягнення коштів з відповідачів за договором кредиту подана до суду лише 17 січня 2018 року.

Також, наявна в матеріалах справи, копія ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 25.09.2017 (справа №521/14154/17) про повернення позивачу позову до відповідачів для подання до належного суду, також не спростовує факт пропуску позивачем строку позовної давності.

Пред'явленням банком позовних вимог про стягнення заборгованості з відповідачів до Малиновського районного суду м. Одеси, не відбулося переривання перебігу позовної давності в рамках ст.267 ЦК України, оскільки при поверненні позову Малиновський районний суд міста Одеси керувався ст.109, ч.3 ст.121, ч.3 ст.122 ЦПК України (в редакції, що була чинною під винесення цієї ухвали). Тобто, позовна заява до Малиновського районного суду м. Одеси вважається такою, що не була поданою.

За змістом статті 266 ЦК України зі впливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Відповідачі підтвердили у своєму відзиві проти позову про стягнення заборгованості те, що останній платіж за договором кредиту був здійснений саме 10 квітня 2014 року.

Позивачем не надано суду будь-яких належних доказів (фінансових документів - квитанцій, платіжних доручень тощо) на підтвердження внесення відповідачами коштів на погашення заборгованості за договором кредиту в більш пізні періоди чи дати.

На підставі вищевикладеного, суд прийшов до обґрунтованого висновку про застосування строку позовної давності до вимог позивача та відсутності підстав для його поновлення, та на законних підставах відмовив ПАТ «Укрсоцбанк» у задоволені позову за пропуском строку позовної давності.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ПАТ «Укрсоцбанк» про те, що підставою для відмови у позовних вимогах суд встановив пропуск строку позовної давності, про який було зазначено у тексті відзиву, та не зазначена вимога щодо застосування позовної давності, однак судом не було встановлено обставину від кого саме надійшов відзив, від якого відповідача, чи дотриманні строки надання відзиву, чи поданий відзив є вірною процесуальною дією, так як неможливо встановити від кого із відповідачів вчинена процесуальна дія, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки представником відповідачів був поданий до суду відзив на позов, в якому представник посилався не тільки на безпідставність доводів позивача про право на стягнення заборгованості за кредитом, а і на те, що укладений між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 договір є припиненим на підставі ч.4. ст. 559 ЦК України, оскільки позивачем не було вчинено належних дій щодо пред'явлення поручителю ОСОБА_3 позовної вимоги щодо стягнення всієї суми заборгованості, тобто представник ОСОБА_4 звертаючись до суду з відзивом на позов, діяв в інтересах обох відповідачів на підставі довіреностей, які містяться в матеріалах справи, про що ним було зазначено, при цьому ОСОБА_4 просив застосувати строк позовної давності, а суд приймаючи рішення, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні прийняв законне та обґрунтоване рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі ці доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - залишити без задоволення.

РішенняОвідіопольського районного суду Одеської області від 25 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 01 березня 2019 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ Ю.І. Кравець