ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2019 року м. Чернівці

справа № 725/2131/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів Кулянди М.І., Литвинюк І.М.

секретаря Ковальчук Н.О.

з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача Якобишеної Тетяни Дмитрівни , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 , ОСОБА_5

учасники справи

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_3 , ОСОБА_7

за апеляційними скаргами ОСОБА_3 , ОСОБА_7 на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 20 серпня 2019 року, додаткове рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 27 вересня 2019 року, головуючий у першій інстанції Нестеренко Є.В.

встановив:

ОСОБА_1 у квітні 2019 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні власністю.

Вказувала на набуття права власності на квартиру 2 будинку АДРЕСА_1 на підставі договору між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 дарування, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Скінтей Ю.І. 24 червня 2016 року, зареєстрованого в реєстрі за номером 980.

Справа №725/2131/19 Головуючий у 1 інстанції Нестеренко Є.В.

Провадження №22-ц/822/1084/19 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

Зазначала про право власності ОСОБА_3 , ОСОБА_7 на частину будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності, виданого на виконання рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 9 грудня 2003 року №984/25.

Посилалася на право спільної власності на підвальні приміщення будинку АДРЕСА_1 , які складають 15/100 частин будинку.

ОСОБА_3 , ОСОБА_7 чиняться перешкоди у користуванні підвальними приміщеннями будинку АДРЕСА_1 з лютого 2019 року, здійснено заміну замка вхідних дверей підвального приміщення.

Просила усунути перешкоди у користуванні підвальними приміщеннями будинку АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_3 , ОСОБА_7 надати ОСОБА_1 вільний доступ до підвальних приміщень та передати ключі від замків вхідних дверей підвального приміщення.

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 20 серпня 2019 року позов задоволено, постановлено зобов`язати ОСОБА_3 , ОСОБА_7 усунути перешкоди у користуванні власністю ОСОБА_1 у користуванні підвальними приміщеннями будинку АДРЕСА_1 шляхом надання ОСОБА_1 вільного доступу до підвальних приміщень та передачі ключів від замків вхідних дверей підвального приміщення.

Додатковим рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 27 вересня 2019 року стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10625 грн.

ОСОБА_3 , ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 20 серпня 2019 року просять судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні власністю відмовити.

Зазначають, що висновки суду першої інстанції про право спільної сумісної власності власників квартири 1 ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та власника квартири 2 ОСОБА_1 на приміщення гаражу площею 18,5 кв.м, підвалу площею 6 кв.м будинку АДРЕСА_1 не відповідають обставинам справи.

Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 9 грудня 2003 року №984/25 видано свідоцтво про право власності ОСОБА_3 , ОСОБА_7 на приміщення будинку АДРЕСА_1 в підвалі гараж Х площею 18,5 кв.м, підвал ХІ площею 6,0 кв.м.

Відповідно довідки Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації від 13 червня 2003 року №939 Чернівецькій міській раді належать підвальні приміщення, що складають 15/100 частин будинку АДРЕСА_1 .

Вважають, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини які підвальні приміщення є предметом спору, наявності домовленості між власниками квартири 1 та квартири 2 будинку АДРЕСА_1 про порядок користування допоміжними приміщеннями, за яким власники квартири 2 користуються горищем та одним підвальним приміщенням, а власники квартири 1 - іншими підвальними приміщеннями.

Посилаються на недоведеність ОСОБА_1 чинення ОСОБА_3 , ОСОБА_7 перешкод у користуванні підвальними приміщеннями, не з`ясування судом першої інстанції належності повідомлення Чернівецького відділу поліції Головного управління національної поліції в Чернівецькій області від 27 березня 2019 року №3309/123/39/1 до справи.

Вказують, що судом першої інстанції не вирішено заяви ОСОБА_3 , ОСОБА_7 про закриття провадження у справі з підстав відсутності предмету спору, не чинення ОСОБА_3 , ОСОБА_7 перешкод ОСОБА_1 у користування допоміжними приміщеннями, існування іншого спору про зміну встановлення порядку користування допоміжними приміщеннями.

Судом першої інстанції порушення норми процесуального права щодо строку ухвалення додаткового рішення.

ОСОБА_3 , ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на додаткове рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 27 вересня 2019 року просять судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Зазначають про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_7 судових витрат, оскільки судові витрати не є неминучими, ОСОБА_3 , ОСОБА_7 на звернення ОСОБА_1 було запропоновано закріпити у нотаріальному порядку новий порядок користування допоміжними приміщеннями.

Посилаються на те, що позивачем затягувався розгляд справи, відсутній акт приймання-передачі наданих адвокатом послуг, не надано книгу обліку доходів і витрат адвоката Якобишеної Т.Д., яка провадить незалежну професійну діяльність, квитанцією не доведено, що витрати пов`язані з цією справою.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 20 серпня 2019 року задовольнити.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам не відповідає в частині.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні власністю, суд першої інстанції керувався положеннями ч.1 ст.316, ч.1 ст.317, ч.1 ст.355, ч.1, 2 ст.369, ч.1 ст.391 ЦК України та дійшов висновку про наявність підстав для захисту права ОСОБА_1 користування власністю шляхом зобов`язання ОСОБА_3 , ОСОБА_7 усунути перешкоди у користуванні власністю ОСОБА_1 у користуванні підвальними приміщеннями будинку АДРЕСА_1 шляхом надання ОСОБА_1 вільного доступу до підвальних приміщень та передачі ключів від замків вхідних дверей підвального приміщення.

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив, що підвальні приміщення, що складають 15/100 частин будинку АДРЕСА_1 , є спільним майном власників квартири 1 та квартири 2 , домовленість між співвласниками про інше, ніж спільне користування майном відсутня, ОСОБА_7 у відповіді на звернення ОСОБА_1 щодо досудового врегулювання спору від 4 квітня 2019 року фактично визнаються обставини чинення ОСОБА_1 перешкод у користуванні спільним майном, висувають певні умови для відновлення права ОСОБА_1 .

При цьому суд першої інстанції вважав, що приміщення гаражу площею 18,5 кв.м, підвалу площею 6,0 кв.м входять до складу 15/100 частин будинку АДРЕСА_1 .

Водночас судом першої інстанції не прийнято до уваги посилання ОСОБА_3 , ОСОБА_7 на відсутність предмету спору, не чинення ОСОБА_1 перешкод у користуванні спільним майном.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції керувався положеннями ч.2, 3, 6 ст.137, ч.8 ст.141, п.2 ч.5, п.5 ч.7 ст.265, п.3 ч.1, ч.4 ст.270 та вважав, що докази понесених витрат на професійну правничу допомогу подано у строк, визначений судом, витрати на професійну правничу допомогу фактично понесені позивачем, сума таких витрат є обґрунтованою.

За змістом ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.3 ст.16 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено набуття ОСОБА_1 права власності на квартиру 2 будинку АДРЕСА_1 на підставі договору між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 дарування, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Скінтей Ю.І. 24 червня 2016 року, зареєстрованого в реєстрі за номером 980.

З матеріалів справи вбачається право власності ОСОБА_3 , ОСОБА_7 на 59/100 частин будинку АДРЕСА_1 , що складаються з квартири №1 будинку АДРЕСА_1 загальною площею 153,7 кв.м., в тому числі в півпідвалі: гараж Х площею 18.5 кв. м., підвал ХІ площею 6 кв.м, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Чернівецької міської ради 29 березня 2004 року, виданого на підстав рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 9 грудня 2003 року №984/25.

З приєднаної до матеріалів справи довідки Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації від 13 червня 2003 року №939 вбачається, що Чернівецькій міській раді належать підвальні приміщення, що складають 15/100 частин будинку АДРЕСА_1 (а.с.22).

Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 28 грудня 2004 року №1124/24 житловий будинок АДРЕСА_1 разом з допоміжними приміщеннями знятий з балансу житлового фонду комунальної власності територіальної громади м.Чернівці та переданий у власність співвласникам квартир.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (частина 1 статті 317 цього Кодексу).

На підставі частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною першою статті 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).

На підставі ч. 2 ст. 382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

За змістом ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 2 березня 2004 року у справі № 4-рп/2004, щодо права власності на допоміжні приміщення та порядку його здійснення, допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і та ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

Отже, власники квартири 1 ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та власник квартири 2 ОСОБА_1 є співвласниками підвального приміщення будинку АДРЕСА_1 , що складає 15/100 частин будинку.

Частиною першою статті 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Судом першої інстанції встановлено чинення ОСОБА_3 , ОСОБА_7 перешкод ОСОБА_1 у користуванні підвальними приміщеннями будинку АДРЕСА_1 , порушення прав співвласника підвального приміщення ОСОБА_1 .

До матеріалів справи приєднано звернення ОСОБА_9 до ОСОБА_3 , ОСОБА_7 щодо досудового врегулювання спору від 6 березня 2019 року, в якому висловлено прохання у добровільному порядку надати ключі від підвальних приміщень (а.с.24).

Відповідно повідомлення Чернівецького відділу поліції Головного управління національної поліції в Чернівецькій області від 27 березня 2019 року №3309/123/39/1 розглянуто звернення ОСОБА_1 щодо дій сусідів, пов`язаних із перешкоджанням ОСОБА_1 у користуванні своїм майном (а.с.23).

За змістом відповіді ОСОБА_7 на звернення ОСОБА_1 щодо досудового врегулювання спору від 4 квітня 2019 року між власниками квартири 1 та попередніми власниками квартири 2 існувала фактична домовленість щодо користування допоміжними приміщеннями, за якою власники квартири 1 користуються підвальними приміщеннями, власники квартири 2 - горищем, прохання надати доступ до підвальних приміщень є спробою в односторонньому порядку змінити порядок користування допоміжними приміщеннями, запропоновано укласти угоду про порядок користування спільними допоміжними приміщеннями, посвідчивши нотаріально (а.с.49).

Отже, ОСОБА_3 , ОСОБА_7 визнаються обставини відсутності у власника квартири 2 будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_1 доступу до спільних допоміжних приміщень, відсутності у ОСОБА_1 ключів від дверей спільних підвальних приміщень.

На підставі ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За змістом ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст.81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

ОСОБА_3 , ОСОБА_7 не спростовано відсутність у ОСОБА_1 доступу до всіх спільних підвальних приміщень, ненадання ОСОБА_1 ключів від дверей спільних підвальних приміщень на звернення ОСОБА_1 щодо досудового врегулювання спору від 6 березня 2019 року.

ОСОБА_3 , ОСОБА_7 заперечується порушення права ОСОБА_1 наявністю домовленості між власниками квартири 1 та попередніми власниками квартири 2 будинку АДРЕСА_1 про порядок користування допоміжними приміщеннями, за яким власники квартири 2 користуються горищем та одним підвальним приміщенням, а власники квартири 1 - іншими підвальними приміщеннями.

Проте, не можна погодитися з доводами ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , на які є посилання в апеляційній скарзі, про домовленість між власниками квартири 1 та попередніми власниками квартири 2 будинку АДРЕСА_1 про порядок користування допоміжними приміщеннями, за яким власники квартири 2 користуються горищем та одним підвальним приміщенням, а власники квартири 1 - іншими підвальними приміщеннями.

Відповідно до положень частини 1, 2, 4 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Встановлення співвласниками будинку АДРЕСА_1 порядку користування допоміжними приміщеннями не припиняє право спільної власності на зазначені приміщення.

Домовленість між власниками квартири 1 ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та попередніми власниками квартири 2 про порядок користування допоміжними приміщеннями будинку АДРЕСА_1 , яка не оформлена договором, посвідченим нотаріально, не є обов`язковою для наступного власника квартири 2 ОСОБА_1 при здійсненні права володіння і користування спільним майном.

Відтак, суд першої інстанції дійшо обґрунтованого висновку про порушення права власника квартири 2 будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_1 на користування всіма спільними підвальними приміщеннями, що складають 15/100 частин будинку.

Разом з тим судом першої інстанції не враховано право власності ОСОБА_3 , ОСОБА_7 на приміщення в півпідвалі: гараж Х площею 18.5 кв. м., підвал ХІ площею 6 кв.м на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Чернівецької міської ради 29 березня 2004 року, що входять до складу окремого об`єкта права власності 59/100 частин будинку АДРЕСА_1 .

Тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про право спільної власності власників квартири 1 ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та власника квартири 2 ОСОБА_1 на приміщення в півпідвалі: гараж Х площею 18.5 кв. м., підвал ХІ площею 6 кв.м будинку АДРЕСА_1 .

Отже, власник квартири 2 будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_1 не набула будь-яких прав на приміщення в півпідвалі: гараж Х площею 18.5 кв. м., підвал ХІ площею 6 кв.м.

У такому разі підстав для зобов`язання ОСОБА_3 , ОСОБА_7 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні приміщеннями в підвалі гаражу Х площею 18,5 кв.м, підвалу ХІ площею 6,0 кв.м будинку АДРЕСА_1 немає.

Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Тому рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 20 серпня 2019 року підлягає зміні в частині зобов`язання ОСОБА_3 , ОСОБА_7 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні приміщеннями в підвалі гаражу Х площею 18,5 кв.м, підвалу ХІ площею 6,0 кв.м будинку АДРЕСА_1 з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України.

Не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_3 , ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на не вирішення судом першої інстанції заяви ОСОБА_3 , ОСОБА_7 про закриття провадження у справі з підстав відсутності предмету спору, існування іншого спору про зміну встановлення порядку користування допоміжними приміщеннями, порушення норм процесуального права щодо строку ухвалення додаткового рішення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду у п.3 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст.19 Конституції України, ст.1 ЦПК та з урахуванням положення ч.4 ст.10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

За змістом статей 43 та 49 ЦПК України позивач самостійно визначає предмет позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову

При цьому згідно з п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Відповідно до правил, встановлених п. 3 ч.2 ст.197 ЦПК України, суд заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них.

За змістом абз1, 4 п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд

визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових

вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить

керуватися при вирішенні спору.

Предметом позову ОСОБА_1 , тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої остання просила ухвалити судове рішення, є усунення перешкод у користуванні підвальними приміщеннями будинку АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_3 , ОСОБА_7 надати ОСОБА_1 вільний доступ до підвальних приміщень та передати ключі від замків вхідних дверей підвального приміщення.

Обставинами, якими ОСОБА_1 обгрунтовувала позовні вимоги, зазначала право спільної власності на підвальні приміщення будинку АДРЕСА_1 , чинення ОСОБА_3 , ОСОБА_7 перешкод у користуванні підвальними приміщеннями будинку АДРЕСА_1 з лютого 2019 року, здійснення заміни замка вхідних дверей підвального приміщення.

Отже, мають місце правовідносини з права спільної власності на підвальні приміщення будинку АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 пов`язувалося порушення права власності на підвальні приміщення будинку АДРЕСА_1 із здійсненням ОСОБА_3 , ОСОБА_7 заміни замка вхідних дверей підвального приміщення, чиненням перешкод у користуванні майном.

Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» судам необхідно виходити з того, що порушення або неправильне застосування норм процесуального права можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення, якщо таке порушення призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, порушення вимог статті 59 ЦПК щодо допустимості засобів доказування, необґрунтована відмова суду в задоволенні клопотання осіб, які беруть участь у справі, у дослідженні доказів (стаття 60 ЦПК), порушення вимог статті 215 ЦПК щодо змісту рішення суду тощо.

У разі скасування рішення суду у зв`язку з порушенням норм

процесуального права (частина третя статті 309 ЦПК) апеляційний суд повинен зазначити причинний зв`язок між порушенням норми процесуального права та прийняттям неправильного рішення.

Натомість, не вирішення судом першої інстанції заяви ОСОБА_3 , ОСОБА_7 про закриття провадження у справі з підстав відсутності предмету спору, порушення норми процесуального права щодо строку ухвалення додаткового рішення не призвело до неправильного вирішення справи.

За змістом висновку, зробленого у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-899цс16, закриття провадження у справі - це одна з форм закінчення розгляду цивільної справи без винесення рішення суду у зв`язку з виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість подальшого судового розгляду справи.

Підстави для закриття провадження у справі визначені частиною першою статті 255 ЦПК України та є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

На підставі ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

У рішенні Конституційного суду України №18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається у частині першій статті 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

ОСОБА_3 , ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 20 серпня 2019 року зазначають про наявність домовленості між власниками квартири 1 та квартири 2 будинку АДРЕСА_1 про порядок користування допоміжними приміщеннями, за яким власники квартири 2 користуються горищем та одним підвальним приміщенням, а власники квартири 1 - іншими підвальними приміщеннями.

Отже, ОСОБА_3 , ОСОБА_7 заперечується право власника квартири 2 будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_1 на доступ до всіх спільних допоміжних приміщень, тобто користування всіма спільними підвальними приміщеннями.

За таких обставин на час ухвалення рішення Першотравневого районного суду м.Чернвіці від 20 серпня 2019 року у справі мала місце невизначеність у правовідносинах між співвласниками ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 з права спільної власності на підвальні приміщення будинку АДРЕСА_1 , не має підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно правил пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на позивача.

За змістом пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно із частинами третьою, четвертою, п`ятою, шостою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з пунктами 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (справа "East/West Alliance Limited" проти України") від 23 січня 2014 року).

При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

ОСОБА_1 на підтвердження витрат на правничу допомогу долучено договір між адвокатом Якобишеною Т .Д. та ОСОБА_1 про представництво інтересів в цивільному процесі та надання правової допомоги від 27 лютого 2019 року №23, додаткову угоду №1 від 27 лютого 2019 року до договору між адвокатом Якобишеною Т.Д. та ОСОБА_1 про представництво інтересів в цивільному процесі та надання правової допомоги від 27 лютого 2019 року №23, детальний опис робіт виконаних адвокатом Якобишеною Т.Д. відповідно до договору між адвокатом Якобишеною Т.Д. та ОСОБА_1 про представництво інтересів в цивільному процесі та надання правової допомоги від 27 лютого 2019 року №23, розрахункову квитанцію № 475783.

Відповідно до п.4 договору між адвокатом Якобишеною Т.Д. та ОСОБА_1 про представництво інтересів в цивільному процесі та надання правової допомоги від 27 лютого 2019 року №23 гонорар адвоката встановлено в додатковій угоді.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що на визначення розміру гонорару адвоката впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень клієнта, обсяг правової допомоги враховується при визначені обґрунтованого розміру гонорару.

Зі змісту додаткової угоди №1 від 27 лютого 2019 року до договору між адвокатом Якобишеною Т.Д. та ОСОБА_1 про представництво інтересів в цивільному процесі та надання правової допомги від 27 лютого 2019 року №23 сторони домовились про те, що розмір гонорару адвоката встановлено вз розрахунку 50% від прожиткового мінімуму на одну особу, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» 850 грн. за одну годину роботи адвоката. В день підписання договору клієнтом сплачено 10800 грн.

Не можна погодитися з посиланням ОСОБА_3 , ОСОБА_7 на відсутність акту приймання-передачі наданих адвокатом послуг, не надання книги обліку доходів і витрат адвоката Якобишеної Т.Д., яка провадить незалежну професійну діяльність, не доведеність квитанцією, що витрати пов`язані з цією справою.

Складання акту приймання-передачі наданих адвокатом послуг не передбачено умовами договору між адвокатом Якобишеною Т.Д. та ОСОБА_1 про представництво інтересів в цивільному процесі та надання правової допомги від 27 лютого 2019 року №23.

Натомість, виставлення адвокатом Якобишеною Т.Д. рахунку клієнту ОСОБА_1 та здійснення ОСОБА_1 оплати свідчить про прийняття наданих адвокатом послуг.

Відповідно детального опису робіт, виконаних адвокатом відповідно до договору між адвокатом Якобишеною Т.Д. та ОСОБА_1 про представництво інтересів в цивільному процесі та надання правової допомги від 27 лютого 2019 року №23, надано правничу допомогу з консультування клієнта та підписання договору про надання правової допомоги (1 год.) вартістю 850 грн.; опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини. Формування правової позиції (1 год.) вратістю 850 грн.; підготовки заяви щодо досудового врегулювання спору від ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_7 (30 хв.) вартістю 425 грн.; підготовки та відправки шести адвокатських запитів (1 год.) вартістю 850 грн.; підготовки позовної заяви, формування пакету додатків для суду та сторін по справі (4 год.) вартістю 3400 грн.; підготовки та відправки клопотання №178 від 18 квітня 2019 року до ОСОБА_3 та ОСОБА_7 про відправку доказів (30 хв.) вартістю 425 грн.; підготовки та відправки до суду клопотання №179 від 18 квітня 2019 року про приєднання доказів до матеріалів справи (30 хв.) вартістю 425 грн.; підготовки до суду клопотання № 387 від 24 липня 2019 року про долучення доказів та направлення клопотання до суду (30 хв.) вратістю 425 грн., підготовки до суду клопотання № 390 від 30 липня 2019 року про проведення підготовчого судового засідання та направлення клопотання до суду (30 хв.) вартістю 425 грн.; ознайомлення із відзивом на позовну заяву та підготовка відповіді на відзив (1 год) вартістю 850 грн.; представництво в Першотравневому районному суді міста Чернівці (22 липня 2019 року (30 хв.) та 20 серпня 2019 року (1,5 год.) вартістю 1700 грн. Загальною вартістю 10625 грн.

З огляду на наведене детальний опис робіт, виконаних адвокатом відповідно до договору між адвокатом Якобишеною Т.Д. та ОСОБА_1 про представництво інтересів в цивільному процесі та надання правової допомоги від 27 лютого 2019 року №23 дозволяє установити зміст наданих послуг та їхню вартість.

До матеріалів справи приєднано копію розрахункової квитанції №475783 від 27 лютого 2019 року про прийняття адвокатом Якобишеною Т.Д. від ОСОБА_1 оплати в сумі 10800 грн. за договором №23 від 27 лютого 2019 року.

Ураховуючи, що Якобишеною Т.Д. здійснюється представництво ОСОБА_1 у справі на підставі договору між адвокатом Якобишеною Т.Д. та ОСОБА_1 про представництво інтересів в цивільному процесі та надання правової допомоги від 27 лютого 2019 року №23, наведена розрахункова квитанція №475783 від 27 лютого 2019 року є належним доказом здійснення ОСОБА_1 оплати послуг адвоката у справі.

Проте відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу у зазначеній сумі не відповідає вищевказаним критеріям розумності, співмірності

Ураховуючи складність справи та виконаних адвокатом Якобишеною Т .Д. робіт, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, участь у судовому розгляді, значенням справи для ОСОБА_1 , витрати на правничу допомогу у розмірі 10625 грн. є неспівмірними і підлягають задоволенню частково у розмірі 5000 грн.

На підставі ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно частин 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до абз.1, 5, 6 п.35 постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

За змістом п.36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» , вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI).

Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Відповідно до пп.2 п. 1 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами сплачується судовий збір у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

На підставі квитанції №42 Акціонерного товариства «Ощадбанк» від 10 квітня 2019 року ОСОБА_1 за подання позовної заяви сплачено 768 грн. 40 коп.

З огляду на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю задоволено частково, ОСОБА_1 слід присудити половину суми судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, що становить 384 грн. 20 коп. (768,4 грн. 60 коп. : 2).

Отже, слід стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви в сумі 192 грн. 10 коп. з кожної.

Згідно квитанції №218 Акціонерного товариства «Ощадбанк» від 17 вересня 2019 року та квитанція №3624 Акціонерного товариства «Ощадбанк» від 07 жовтня 2019 року ОСОБА_7 та ОСОБА_3 за подання апеляційної скарги сплачено по 1152 грн. 60 коп. кожною.

Половина суми судового збору, сплаченого ОСОБА_7 та ОСОБА_3 за подання апеляційної скарги становить 576 грн. 30 коп. (1152 грн. 60 коп. : 2).

Отже, ОСОБА_1 зобов`язана сплатити на користь ОСОБА_7 та ОСОБА_3 судовий збір за подання апеляційної скарги по 576 грн. 30 коп. кожній.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_7 на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 20 серпня 2019 року задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_7 на додаткове рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 27 вересня 2019 року задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 20 серпня 2019 року змінити.

Зобов`язати ОСОБА_3 , ОСОБА_7 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні підвальними приміщеннями будинку АДРЕСА_1 , крім приміщення Х гаражу площею 18,5 кв.м, ХІ підвалу площею 6,0 кв.м, шляхом надання ОСОБА_1 вільного доступу до підвальних приміщень, крім приміщення Х гаражу площею 18,5 кв.м, ХІ підвалу площею 6,0 кв.м, та передачі ключів від вхідних дверей підвального приміщення, крім приміщення Х гаражу площею 18,5 кв.м, ХІ підвалу площею 6,0 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 192 грн. 10 коп. з кожної.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_7 судові витрати в сумі 576 грн. 30 коп. кожній.

Додаткове рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 27 вересня 2019 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2500 грн. з кожної.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 27 листопада 2019 року.

Головуючий - підпис (Половінкіна Н.Ю.)

Судді - підписи (Кулянда М.І., Литвинюк І.М.)

З оригіналом згідно: