ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

20 листопада 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/3403/19

Головуючий у першій інстанції Цибенко І. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1218/19

Суд у складі:

головуючого - судді Євстафіїва О.К.,

суддів: Бечка Є.М., Вінгаль В.М.,

за участю секретаря Кривопиші Я.О.,

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: Державна казначейська служба України, Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради,

особа, яка подала апеляційну скаргу - Державна казначейська служба України,

на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 липня 2019 року; час, місце ухвалення і дата складання повного його тексту: 23.07.2019, м. Чернігів,

в с т а н о в и в:

У травні 2019 р. ОСОБА_1 пред`явив позов до Державної казначейської служби України і Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові ради (далі по тексту ДКСУ й Новозаводське РУПСЗН у м. Чернігові відповідно), у якому, після уточнення позовних вимог, остаточно просив стягти з Державного бюджету України 3976 грн 05 коп., що складається з 3% річних у сумі 325 грн 04 коп. і збитків внаслідок інфляції 3651 грн 01 коп., шляхом списання ДКСУ цих коштів з єдиного казначейського рахунку. Позовні вимоги обґрунтовуються наступним:

- постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15.01.2016 у справі № 751/12327/15-а, що залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2016, з Новозаводського РУПСЗН у м. Чернігові на користь ОСОБА_1 стягнуто недоотриману щорічну допомогу на оздоровлення за 2015 р. в сумі 4782 грн 00 коп., яка йому належить як учасникові ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії згідно з ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 25.04.2016 на виконання вказаної постанови видано виконавчий лист, а 26.04.2016 згадані судові рішення й цей виконавчий лист прийнято ДКСУ на виконання. Остання виплатила ОСОБА_1 4782 грн 00 коп. 30.10.2018, тобто на 827 днів пізніше передбаченого ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» 3-місячного строку. Листом від 07.12.2018 № 5-13/20412 ДКСУ повідомила ОСОБА_1 про нарахування йому відповідної компенсації у сумі 324 грн 26 коп., але її не виплатила, посилаючись на відсутність для цього коштів. У цьому ж листі ДКСУ відмовилася нарахувати й виплатити ОСОБА_1 збитки внаслідок інфляції. За підрахунками останнього, їх розмір за період з 26.04.2016 по 30.10.2018 становить 1462 грн 09 коп.;

- рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05.10.2017 у справі № 751/4274/17, що залишене без змін постановою апеляційного суду Чернігівської області від 21.12.2017, на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України шляхом списання ДКСУ з єдиного казначейського рахунку стягнуто відшкодування моральної шкоди в сумі 30000 грн 00 коп. 17.01.2018 на виконання вказаного рішення видано виконавчий лист, а 05.02.2018 згадані судові рішення й цей виконавчий лист прийнято ДКСУ. Остання виплатила ОСОБА_1 30000 грн 00 коп. 21.11.2018, тобто з порушенням передбаченого ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» 3-місччного строку. Листом від 29.12.2018 № 5-13/22089 ДКСУ повідомила ОСОБА_1 про відмову в нарахуванні йому відповідної компенсації у розмірі 3% річних та збитків внаслідок інфляції. За підрахунками останнього, розмір збитків внаслідок інфляції за період з 19.01.2018 по 21.11.2018 становить 2188 грн 92 коп.

Оскаржуваним рішенням позов частково задоволено: на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України стягнуто 3975 грн 27 коп., що складається з 3% річних у сумі 324 грн 26 коп. і збитків внаслідок інфляції 3651 грн 01 коп., шляхом списання ДКСУ цих коштів з єдиного казначейського рахунку. Ухвалюючи це рішення, суд виходив з того, що обов`язок виконувати рішення суду про стягнення коштів державного чи місцевого бюджетів покладено на ДКСУ, що останнє цей обов`язок своєчасно не виконало, у зв`язку з чим з нього на користь позивача належить стягти 3% річних і збитки внаслідок інфляції у вказаних вище сумах.

В апеляційній скарзі ДКСУ просить скасувати вказане рішення й ухвалити рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Доводи скарги зводяться до такого:

- законодавством, яке регулює спірні правовідносини, не встановлено строків виплати компенсації у зв`язку з порушенням строку перерахування з Державного бюджету України коштів на виконання рішень суду, яке здійснюється згідно з Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників,

- місцевим судом проігноровано правову позицію, викладену в постановах Великої Палати Верховного суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц і від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц. Крім того, судом не вказано, на підставі якої норми права на державу належить покласти відповідальність за прострочення грошового зобов`язання, що виникло з судового рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає відхиленню.

Так, у справі встановлено наступне.

Постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15.01.2016 у справі № 751/12327/15-а, що залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2016, з Новозаводського РУПСЗН у м. Чернігові на користь ОСОБА_1 стягнуто недоотриману щорічну допомогу на оздоровлення за 2015 р. в сумі 4782 грн 00 коп., яка йому належить як учасникові ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії згідно з ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Це підтверджено копіями вказаних рішення та ухвали (арк. 9-12, 13-14).

25.04.2016 Новозаводським районним судом м. Чернігова на виконання вказаної постанови видано виконавчий лист № 751/12327/15-а, а 26.04.2016 згадані судові рішення й цей виконавчий лист прийнято ДКСУ, що підтверджено копією цього листа і відміткою відповідного змісту Управління ДКСУ у м. Чернігові на заяві ОСОБА_2 (арк. 15, 16).

На виконання судових рішень у справі № 751/12327/15-а ДКСУ виплатила ОСОБА_1 4782 грн 00 коп. 30.10.2018, тобто на 827 днів пізніше передбаченого ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» 3-місччного строку. Листом від 07.12.2018 № 5-13/20412 ДКСУ повідомила ОСОБА_1 про нарахування йому відповідної компенсації у сумі 324 грн 26 коп., але її не виплатила, посилаючись на відсутність для цього коштів. У цьому ж листі ДКСУ відмовилася нарахувати й виплатити ОСОБА_1 збитки внаслідок інфляції з посиланням на те, що Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» нарахування та виплата інфляційних втрат не передбачені. Ці обставини підтверджено зазначеним листом і копією рішення ДКСУ від 03.12.2018 № 54 про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів (арк. 17-18, 19).

За наведеними у позовній заяві підрахунками ОСОБА_1 , розмір збитків внаслідок інфляції за період прострочення сплати суми 4782 грн 00 коп. з 26.04.2016 по 30.10.2018 становить 1462 грн 09 коп. (арк. 3-3 «а»). Заперечень проти цього розрахунку учасниками справи не виказано.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05.10.2017 у справі № 751/4274/17, що залишене без змін постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 21.12.2017 та ухвалою Верховного Суду від 08.06.2018, на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України стягнуто 30000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди шляхом безспірного списання ДКСУ коштів з єдиного казначейського рахунку України (копії цих судових рішень на арк. 20-24, 25, 26-29).

17.01.2018 Новозаводським районним судом м. Чернігова видано виконавчий лист № 751/4274/17 на виконання вказаного рішення суду (його копія на арк. 30).

19.01.2018 ОСОБА_1 направлено для виконання до ДКСУ копії рішень судів І та ІІ інстанції та виконавчий лист у справі № 751/4274/17 і останнє їх отримало 05.02.2018. Ці обставини підтверджено копіями заяви ОСОБА_1 і повідомлення про вручення поштового відправлення (арк. 31-33).

На виконання судового рішення у справі № 751/4274/17 ДКСУ 21.11.2018 виплатило позивачеві 30000 грн 00 коп., тобто на 199 днів пізніше передбаченого ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» 3-місччного строку. Проте УДКСУ відмовило позивачеві у виплаті компенсації за прострочення виконання цього рішення та збитків внаслідок інфляції. Це підтверджено копією листа ДКСУ від 29.12.2018 № 5-13/22089 (арк. 35).

За наведеними у позовній заяві підрахунками ОСОБА_1 , розмір збитків внаслідок інфляції за період прострочення сплати 30000 грн 00 коп. з 19.01.2018 по 21.11.2018 становить 2188 грн 92 коп. (арк. 3 «а»). Заперечень проти цього розрахунку учасниками справи не виказано.

З встановленого апеляційний суд робить наступні висновки.

Частина 1 ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» приписує, що у разі, якщо Державна казначейська служба України за наявності всіх необхідних документів та відомостей протягом 3 місяців не перерахувала кошти за рішенням суду про стягнення коштів, стягувачу виплачується компенсація в розмірі 3% річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. З цього припису і встановлених судом обставин справи, які описано вище, випливає, що Державна казначейська служба України мала виконати судові рішення, про які йдеться, до 26.07.2016 і 05.05.2018 відповідно. Доказів про те, що порушення цих термінів сталося внаслідок відсутності у Казначейства всіх необхідних документів та відомостей, у справі нема. Отже за порушення вказаного терміну виконання виконавчого листа у справі № 751/12327/15-а за період прострочення його виконання суд законно стягнув з Державної казначейської служби України компенсацію у розмірі 3% річних в сумі 324 грн 26 коп. (стягнення її саме у цьому розмірі ніким не оспорюється).

Стосовно вимог про стягнення втрат внаслідок інфляції апеляційний суд вважає за необхідне зазначити таке. Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, адекватність відшкодування зменшиться, якщо його буде виплачено без урахування різних обставин, спроможних призвести до зменшення його вартості (рішення у справі «Вассерман проти Росії» (Wasserman v. Russia (№ 2)). Шитіковим О.В. надано суду детальний розрахунок інфляційних втрат, що ґрунтується на офіційних відомостях, а Державна казначейська служба України не надала заперечень щодо методики розрахунків. Тому суд вважає цей розрахунок обґрунтованим.

Отож оскаржуване рішення є законним.

Доводи апеляційної скарги судом відкидаються як такі, що суперечать вищенаведеному.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 липня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але вона може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня її складення.

Головуючий: Судді: