РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Проценко А.М.,

за участю секретаря судового засідання Войтович Г.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до міського комунального підприємства «Основаніє», Запорізької міської ради про визнання права власності за набувальною давністю,

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 263-265 ЦПК України, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до МКП «Основаніє», Запорізької міської ради про визнання права власності за набувальною давністю мотивуючи свої вимоги наступним.

23.03.2018 року померла рідна сестра позивачки ОСОБА_5.

27.01.1988 року її рідній сестрі ОСОБА_5 видано ЖЕД №10 КП «ВРЕЖО №1» як працівниці цієї організації ордер №10 «с» на квартиру №26/4 у будинку 117-Б по вулиці Перемоги у місті Запоріжжі.

15.04.1989 року ОСОБА_6 видано ЖЕД №10 КП «ВРЕЖО №1» як працівниці цієї організації ордер №184 «с» на квартиру №26/5 у будинку 117-Б по вулиці Перемоги у місті Запоріжжі.

За життя сестра позивачки ОСОБА_6 добросовісно заволоділа вказаною нерухомістю, а саме квартирою №26/4 та №26/5 у будинку №117-Б по вулиці Перемоги у місті Запоріжжя та продовжувала нею відкрито, безперервно користуватись і володіти, починаючи з 1988 року по день своєї смерті, оскільки була зареєстрована та проживала у вказаній квартирі, що підтверджується записом у її паспорті та довідками про реєстрацію місця проживання, доглядала за нею та утримувала її, здійснювала поточний та капітальний ремонт, постійно сплачувала комунальні послуги, за спожиту електроенергію, але свідоцтво про право власності на житло не отримала.

Після смерті сестри позивач продовжує відкрито та безперервно володіти вищевказаною квартирою, сплачує комунальні послуги та зазначає що строк добросовісного, відкрито та безперервного володіння квартирою складає понад 30 років.

Позивач звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 з заявою про прийняття спадщини за законом, але постановою нотаріуса 14.12.2018 року позивачу було відмовлено у вчинені нотаріальних дій, у звязку з чим позивач звернулась до суду та просить суд визнати за нею права власності на частку квартири №26/4 та №26/5 у будинку №117-Б по вулиці Перемоги у місті Запоріжжі за набувальною давністю.

Представник позивача в судовому засіданні на позовних вимогах наполягала просила задовольнити позов в повному обсязі та свою позицію обґрунтовувала посиланням на вимоги ст. 344 ЦК України.

Представники відповідачів МКП «Основаніє» та Запорізької міської ради в судовому засіданні заперечували проти позову на підставах, викладених у відзивах на позовну заяву, просили відмовити в задоволені позовних вимог. Такою підставою вважають ту обставину, що Запорізька міська рада є власником вказаних квартир, а померлій було надано лише право користування, а набуття права власності за набульною давністю можливе лише у разі безтитульного володіння.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить наступного до висновку.

Даний спір виник у сфері цивільних відносин, позивач просить суд визнати за нею право власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Судом встановлено, що сестра позивачки ОСОБА_6 добросовісно заволоділа нерухомістю, а саме квартирою №26/4 та №26/5 у будинку №117-Б по вулиці Перемоги у місті Запоріжжя та продовжувала нею відкрито, безперервно користуватись і володіти, починаючи з 1988 року по день своєї смерті, що підтверджується записом у її паспорті.

23.03.2018 року померла сестра позивачки ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 з 01.02.1988 року мешкала та зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, де і зареєстрована по теперішній час, що підтверджується паспортом позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є власник майна. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Згідно п. п.9, 11, 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Так за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

Така позиція викладена у постанові Верховного суду від 24.01.2019 року у справі №775/16913/16-ц.

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

За результатом аналізу наведених норм законодавства суд прийшов до висновку, що для визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю необхідно довести одночасну наявність всіх визначених законом елементів, а саме: добросовісність заволодіння; відкритість та безперервність володіння протягом 10 років; відсутність власника у майна або такий невідомий, або він відмовився від права власності. Крім цього, добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном.

Судом встановлено, що спадкодавець позивача отримав нерухоме майно у користування, сукупний період такого користування перевищує 10 років з урахуванням приєднання часу, протягом якого квартирою володіла спадкодавець позивача відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК України.

Однак відповідач ЗМР як власник майна заперечує проти такого визнання права власності за набувальною давністю, оскільки квартира надавалася спадкодавцеві позивача в користування, проте ЗМР не відмовлялася від свого права власності і такого наміру не мала.

Право власності є непорушним і підлягає захисту з боку держави, що гарантується Конституцією України, а також на міжнародному рівні, зокрема ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. В даному випадку визнання права власності за набувальною давністю саме по собі призведе до порушення права відповідача як правомірного та законного власника нерухомого майна.

З наведеного можна зробити висновок, що встановлюючи, чи є володіння добросовісним, насамперед слід встановити, що володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, тобто обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Як вбачається з матеріалів справи та знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду, позивач і її померла сестра знали, що квартира, на яку просить визнати право власності за набувальною давністю, перебуває у власності територіальної громади в особі Запорізької міської ради та надавалася у користування як службова.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, як на підставу набуття ним права власності за набувальною давністю посилався на те, що він добросовісно заволодів вказаним вище нерухомим майном, відкрито та безперервно користується ним після смерті ОСОБА_6, підтверджуючи зазначену обставину наявністю у неї документів про оплату необхідних комунальних платежів, копії яких долучені до матеріалів справи.

Однак доказів того, що позивачу та її померлій сестрі не було відомо про те, що право власності на квартиру належить Запорізькій міській раді, суду не надано. А дана обставина є обовязковою при доказуванні набуття права власності за набувальною давністю.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення вимог позивача немає.

Керуючись ст. 12, 13, 76-82, 89, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4 до міського комунального підприємства «Основаніє», Запорізької міської ради про визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 25.02.2019 року.

Суддя А.М. Проценко