Справа № 214/6878/17
2-п/214/3/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2019 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Прасолова В.М.

при секретарі Улятовській М.О.

за участю представників відповідача ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Кривому Розі заяву відповідача про перегляд заочного рішення Саксаганського районного суду від 31 травня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33 вікторівни, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, Назарука ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, Бородич оксани Володимирівни, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_62, ОСОБА_63, ОСОБА_64, ОСОБА_65, ОСОБА_66, ОСОБА_67, ОСОБА_68, ОСОБА_69, ОСОБА_70, ОСОБА_71, ОСОБА_72, ОСОБА_73, ОСОБА_74, ОСОБА_75, ОСОБА_76, ОСОБА_77, ОСОБА_78 до ПАТ «Криворіжгаз» про визнання права на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок ПАТ «Криворіжгаз», суд,

ВСТАНОВИВ:

13 червня 2018 року до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу надійшла заява відповідача, в якій він просить: скасувати заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 31 травня 2018 року по даній справі.

В обґрунтування заяви вказує наступне. 31 травня 2018 року по даній справі винесено заочне рішення, яким задоволено повністю, визнано право за позивачами на забезпечення індивідуальними газовими лічильниками за рахунок ПАТ «Криворіжгаз» (далі за текстом «ПАТ»). 11 червня 2018 ПАТ отримано вказане заочне рішення. Згідно ч.1, 2,3 ст. 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Згідно ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Вважає, що зазначене заочне рішення підлягає скасуванню з наступних підстав. Вказує, що в мотивувальній частині рішення суду зазначено, що 1 червня 2018 представник відповідача до суду не зявилася, подавши заяву про відкладення судового засідання. Однак заочне рішення датоване 31 травня 2018 року. Статтею 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Наполягає, що в матеріалах справи відсутні докази повідомлення ПАТ належним чином, судові повістки з відміткою про отримання ПАТ. У справі «Ейрі проти Ірландії» заявниця звернулася зі скаргою на те, що їй було відмовлено у наданні безплатного адвоката у цивільній справі, коли вона добивалась судового рішення про роздільне проживання з чоловіком. Безоплатна допомога у таких справах в Ірландії не надавалась, а у пані Ейрі не було достатньо коштів, аби сплатити вартість судового процесу. Вона вважала, що порушено п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки її позбавлено права доступу в суд через дорожнечу процесу, а також те, що вона наразилась на дискримінацію (ст. 14 Конвенції), оскільки була позбавлена судового захисту, яким могли користуватися заможні люди. Європейський суд відкинув аргумент уряду Ірландії, що заявниця сама могла стати перед судом і реалізувати своє право на доступ до правосуддя без допомоги адвоката. «Конвенція спрямована на те, - вказав Європейський суд у своєму рішенні, - щоб гарантувати не теоретичні або ілюзорні права, а права, здійсненні на практиці й ефективні. Суд вбачає очевидним, що заявниця опинилась би у невигідній ситуації, якщо б її чоловіка представляв адвокат, а її ні. Крім того, на думку суду, було би нереалістичним уважати, що заявниця могла ефективно вести свою справу. Це рішення показове ще й тому, що до нього в Ірландії безоплатна юридична допомога не надавалась у жодній із категорій цивільних справ. Після цього рішення стало очевидним, що Європейський суд покладає на національні держави відповідальність за дотримання принципу рівності при наданні юридичної допомоги в контексті реалізації права на доступ до правосуддя». Вказує, що таким чином, суд першої інстанції, визнавши неповажними причини неявки до суду, у звязку з відсутністю у представника відповідача належним чином оформленої довіреності, в той же час допустивши, до участі у судовому засіданні представника позивача для захисту інтересів позивачів у справі про визнання права на забезпечення індивідуальними газовими лічильниками за рахунок ПАТ. Зазначає, що у ПАТ наявні відомості, які мають істотне значення для справи, а саме, що позивачі не мають права на встановлення індивідуальних газових лічильників за рахунок ПАТ. Так, в мотивувальній частині рішення зазначено, що у судовому засіданні встановлено, що позивачі проводили оплату газопостачання за встановленими тарифами, в якому були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних. Відповідні постанови НКРЕКП (про встановлення тарифу на транспортування природного газу та встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу), що були затверджені за період з 2011-31.05.2017, регулятором до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення газу населення за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб.м. природного газу. Так, згідно додатку №1 до постанови НКРЕКП №150 від 28.12.2011 в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 куб.м. природного газу, які становлять 6,96 грн., а згідно додатку №1 до постанови НКРЕКП №1625 від 27.05.2016 в структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілений 1000 куб.м. становить 25,20 грн. Зазначає, що споживачі не мають ніякого відношення до тарифів на розподіл природного газу. Кошти які ПАТ отримує як тариф на розподіл на ліцензійній території є тарифною виручкою підприємства та належить останньому. НКРЕКП, виділяючи в цьому тарифі кошти на встановлення лічильників газу не позиціонує їх як кошти абонентів. Метою закладення у тариф відповідної складової, для встановлення лічильників газу, є забезпечення комерційного обліку природного газу, що в свою чергу приведе до зменшення втрат природного газу при його розподілі. Питання ціноутворення тарифу на розподіл природного газу для ПАТ відноситься до повноважень НКРЕКП і саме НКРЕКП здійснює контроль за витрачанням коштів на встановлення лічильників газу газорозподільною компанією. При цьому Постановою НКРЕКП №547 від 31.03.2016 затверджено план розвитку газорозподільної системи ПАТ на 2016-2025 роки. Так, зазначеною постановою передбачено встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу за адресою: м. Кривий Ріг, мкрн. Гірницький, буд. 18, за рахунок ПАТ. Наполягає, що ПАТ не може відступати від положень затверджених постановою НКРЕКП від 31.03.2016 №547 та в подальшому Постановою НКРЕКП №2347 від 22.12.2016, яка є нормативно-правовим актом та відповідно до ст. 17 Закону України «Про національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» є обовязковою для виконання ПАТ. 21 грудня 2017 року було внесено зміни до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», які набрали чинності 19.01.2018 року. Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку: для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується: тільки для приготування їжі - з 1 січня 2021 року. Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» з метою забезпечення комерційного обліку природного газу для населення суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, оснащують споживачів природного газу - фізичних осіб (населення) індивідуальними лічильниками газу. Загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному статтею 10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку". Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» побутові споживачі природного газу - фізичні особи (населення) можуть самостійно забезпечити встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу (індивідуальних лічильників) з подальшою компенсацією таких витрат за рахунок коштів, які ними сплачуються за тарифом на розподіл природного газу. Порядок і розміри компенсації витрат на придбання та встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу для споживачів природного газу - фізичних осіб (населення) встановлюються Кабінетом Міністрів України. Для споживачів природного газу - фізичних осіб (населення), які встановлять лічильники протягом 2018 року, відповідна компенсація здійснюється протягом 12 місяців. Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані:забезпечити встановлення лічильників газу: для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2021 року. У разі невстановлення населенню у строки, зазначені у цьому підпункті, лічильників газу з вини суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України. У разі ненадання співвласниками багатоквартирного будинку згоди на встановлення загальнобудинкового лічильника газу суб'єктам господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Вказує, що субєкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, оснащують споживачів природного газу індивідуальними лічильниками газу, а строк забезпечення встановлення лічильників газу встановлено до 01.01.2021 року. Зазначає, що таким чином, з 19 січня 2018 року набули чинності зміни до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», у звязку з чим предмет спору, з яким звернулись позивачі на теперішній час відсутній, а позов у звязку із змінами до Закону є передчасним, та таким, що не підлягає задоволенню. Вказує, що хвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 30 березня 2018 провадження по даній цивільній справі в частині позовної вимоги ОСОБА_79 (м. Кривий Ріг, мкрн. Гірницький, 18/46) залишено без розгляду, в той же час суд визнав право за ОСОБА_80 (м. Кривий Ріг, мкрн. Гірницький, 18/46) на забезпечення індивідуальними лічильниками газу за рахунок ПАТ.

Представник відповідача 12 липня 2018 року у судовому засіданні свою позицію не висловив у звязку з відкладенням розгляду заяви. 26 липня 2018 року представник відповідача пояснень не надав, заявивши клопотання про зупинення провадження по справі, яке було задоволено. 9 січня 2019 року представник відповідача у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був належно повідомлений.

Позивачі до суду не зявилися, представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що підстав для скасування заочного рішення не мається. При цьому суд виходить з наступного.

Згідно ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Рішення суду від 31 травня 2018 року було постановлено в заочному порядку. При цьому суд зазначив, що 1 червня 2018 року, представник відповідача до суду не зявилася. Суд, зазначаючи дату неявки представника відповідача як «1 червня 2018 року» припустився описки, так як судове засідання по справі відбувалося 31 травня 2018 року, відповідач повідомлявся, що розгляд справи призначений саме на 31 травня 2018 року (т.№1, а.с.193).

У судове засідання 31 травня 2018 року, коли було прийнято рішення про розгляд справи у заочному порядку, представник відповідача не зявився, не подав заяву про розгляд справи за його відсутності або заяву про неможливість явки. Таким чином, представник відповідача не зявився до суду без поважних причин.

Відповідач в заяві про перегляд заочного рішення, як підстави для скасування заочного рішення, посилається на те, що він не погоджується з висновками суду, посилаючись на нормативні документи. Доводи, наведені в заяві про перегляд заочного рішення, досліджувалися судом, їм суд надав оцінку.

Стаття 288 ЦПК України передбачає, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. У судовому засіданні встановлено, що відповідач не зявився до суду без поважних причин, не повідомив суд про причини неявки, докази, на які він посилається, досліджувалися судом.

Керуючись ст. ст. 288, 258-260 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви відповідача про перегляд заочного рішення Саксаганського районного суду від 31 травня 2018 року по даній цивільній справі відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: В.М. Прасолов