Постанова

Іменем України

19 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 712/4131//16-ц

провадження № 61-43308св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - законний представник недієздатної ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

відповідачі: ОСОБА_3 , Черкаська міська рада,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Черкаської області від 05 червня 2018 року у складі колегії суддів: Нерушак Л. В., Василенко Л. І., Карпенко О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У квітні 2016 року законний представник недієздатної ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , Черкаської міської ради про скасування пункту рішення суб`єкта владних повноважень та визнання недійсним державного акта.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що ОСОБА_1 є власником 7/10 частини житлового будинку АДРЕСА_1 . Іншим співвласником домоволодіння з часткою 3/10 на підставі договору купівлі-продажу від 10 грудня 2001 року є ОСОБА_3 . Рішенням Черкаської міської ради від 15 вересня 1955 року № 664а за домоволодінням закріплена у постійне користування земельна ділянка площею 0,1124 га. За фактичним користуванням розмір земельної ділянки за обмірами КП «Земля» становить 0,0605 га, за даним Бюро технічної інвентаризації - 0,0568 га. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 жовтня 2015 року ОСОБА_1 визнана недієздатною, а опікуном призначено ОСОБА_2 .

Згідно з рішенням Черкаської міської ради від 09 червня 2011 року № 2-591 «Про передачу громадянам земельних ділянок безоплатно у власність» земельну ділянку площею 294 кв. м на АДРЕСА_1 , безоплатно передано у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд ОСОБА_3 на підставі пункту 1.4 рішення. Підставою розподілу земельної ділянки став план розподілу земельної ділянки, затверджений нотаріально посвідченою заявою від 23 вересня 2010 року між співвласниками будинку ОСОБА_3 та ОСОБА_1 Вказана заява стала підставою для виготовлення плану меж земельної ділянки, що є обов`язковою складовою технічної документації. Межа земельної ділянки ОСОБА_3 зі сторони земельної ділянки ОСОБА_1 позначена не за існуючим парканом, а в сторону її зменшення. Частка земельної ділянки ОСОБА_1 за планом розподілу земельної ділянки значно менша від тієї, що відповідала б частці у домоволодінні. Крім того, вказаний план розподілу земельної ділянки неможливо приймати до уваги, оскільки він підписаний особою, що не розуміла значення своїх дій - ОСОБА_1 , що підтверджується висновком судово-психіатричного експерта № 26. Земельна ділянка в розмірі, яку сторони вказали при затвердженні розподілу земельної ділянки (га) органами місцевого самоврядування у встановленому порядку не виділялась. ОСОБА_1 позбавлена можливості обслуговувати стіну належного їй сараю літ. «Б».

Посилаючись на викладене, позивач просила визнати незаконним та скасувати пункт 1.4 рішення Черкаської міської ради від 09 червня 2011 року № 2-591 «Про передачу громадянам земельних ділянок безоплатно у власність», визнати недійсним державний акт від 20 грудня 2011 року серії ЯМ 424536 на право власності на земельну ділянку площею 294 кв. м, що виданий на ім`я ОСОБА_3 .

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 січня 2018 року позов законного представника недієздатної ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено. Скасовано пункт 1.4 рішення Черкаської міської ради від 09 червня 2011 року № 2-591 «Про передачу громадянам земельних ділянок безоплатно у власність». Визнано недійсним державний акт від 20 грудня 2011 року ЯМ 424536 про право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0294 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що виданий на ім`я ОСОБА_3 . Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що всупереч статей 12, 88, 116 ЗК України земельна ділянка, площею 605 кв. м, розподіл якої здійснений сторонами відповідно до заяви, у власність чи користування співвласникам домоволодіння на АДРЕСА_1 , не надавалась. Відповідачами не надано доказів, що підтверджують наявність у співвласників права власності чи права користування земельною ділянкою площею 605 кв. м, із яких ОСОБА_3 отримав у власність земельну ділянку площею 294 кв. м. Крім того, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 жовтня 2015 року ОСОБА_1 визнана недієздатною і над нею встановлено опіку, а отже, позивач не розуміла своїх дій та не могла керувати ними станом на день підписання нотаріальної угоди від 23 вересня 2010 року. Проте, оскільки представником позивача не ставилось питання про визнання зазначеного правочину (нотаріальної заяви) недійсним, визначальною обставиною при задоволенні позову є відсутність документу, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою на АДРЕСА_1 на площу 605 кв. м, розподіл якої погоджений сторонами та в подальшому оформлено право власності на ОСОБА_3 у розмірі 294 кв. м із вказаних 605 кв. м.

Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 05 червня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову законного представника недієздатної ОСОБА_1 - ОСОБА_2

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що рішення Черкаської міської ради від 09 червня 2011 року № 2-591 прийняте у межах повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства і не порушує права позивача, так як саме до повноважень Черкаської міської ради належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності. Визначення та погодження розподілу земельної ділянки, яка знаходиться на АДРЕСА_1 , не скасована і є чинною, оскільки питання про визнання зазначеного правочину недійсним представником позивача не ставилось і не вирішувалось. Земельна ділянка межує із трьох сторін із іншими землевласниками, та у жодного із суміжних землевласників немає претензій щодо меж, так як межі земельної ділянки з 1970 року не змінювались і не зміщувались. Самозахоплення землі під час розгляду справи судом не встановлено. Попередній розподіл земельної ділянки проведений у 1970 році між співвласниками, тому він є обов`язковим для всіх наступних співвласників, на що суд першої інстанції не звернув уваги, тому дійшов помилкового висновку про задоволення вимог позивача. Співвласник може здійснювати будь - які добудови та перебудови, проте це не є підставою для перегляду встановленого раніше розподілу земельної ділянки.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У серпні 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Черкаської області від 05 червня 2018 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що хоча право на касаційне оскарження ухвали про відмову у зупиненні провадження у суді апеляційної інстанції прямо не передбачено нормами ЦПК України, він акцентує увагу суду на цей факт, як на порушення судом апеляційної інстанції, що призвело до неповноти розгляду справи у суді апеляційної інстанції, оскільки у іншому суді розглядалася справа про визнання недійсною заяви від 23 вересня 2010 року. Однією з підстав для звернення до суду є неможливість обслуговувати господарську будівлю сарай літ. «Б». Суд не надав оцінки плану встановлення меж від 23 травня 2018 року, що відстань ширина земельної ділянки позивача біля сараю літ. «Б» станом на сьогодні становить 7 м 08 см, тоді як відповідно до схеми розподілу земельної ділянки від 06 травня 1970 року, ширина земельної ділянки позивача у кінці дворища становить 7 м 80 см. Співставляючи зазначені факти, виявляється, що після приватизації ОСОБА_3 ширина земельної ділянки позивача зменшилась біля сараю літ. «Б» із 7 м 80 см до 7 м 08 см, і при цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що право позивача не порушено. Раніше відстань від паркану до господарської будівлі, станом на сьогодні це літ. «Б» згідно з планом, що виготовлений у масштабі, становила близько 1 м.

У грудні 2018 року ОСОБА_3 подав до суду відзив на касаційну скаргу у якому зазначено, що у ОСОБА_1 немає документів, які б посвідчували її право власності чи право користування земельною ділянкою. Попередній розподіл права користування земельною ділянкою є обов`язковим для всіх співвласників. Співвласник може здійснювати будь-які добудови і перебудови, але це не є підставою для перегляду попереднього розподілу земельної ділянки.

У лютому 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подав до суду відповідь на відзив, у якому зазначено, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 січня 2019 року у справі № 712/8999/18 за позовом ОСОБА_2 , що діє в інтересах недієздатної ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Старовойтова Л. В., визнано недійсною та скасовано заяву від 23 вересня 2010 року, підписану ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , посвідчену нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Старовойтовою Л. В. і зареєстрованою у реєстрі за № 3971. Відсутність у складі технічної документації плану розподілу земельної ділянки між співвласниками тягне за собою невідповідність технічної документації вимогам чинного законодавства, як наслідок, незаконності рішення про передачу земельної ділянки у власність.

У квітні 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подав до суду письмові пояснення, у яких зазначено, що рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 січня 2019 року набрало законної сили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу та надано строк для подання відзивів на касаційну скаргу.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п`яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду апеляційної інстанції відповідає нормам ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є співвласниками домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 є власником 7/10 частини житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державною нотаріальною конторою 05 листопада 2001 року. ОСОБА_3 є власником 3/10 частини житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом 10 грудня 2001 року № 9358.

Рішенням Черкаської міської ради від 15 вересня 1955 року № 664а за домоволодінням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , закріплена у постійне користування земельна ділянка площею 0,1124 га. За фактичним користуванням розмір земельної ділянки за обмірами КП «Земля» становить 0,0605 га, за даним БТІ - 0,0568 га.

19 вересня 1978 року працівниками Черкаського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації проведено розрахунок ідеальних часток, виходячи із вартості будинку, господарських споруд та огорожі та їх визначено у співвідношенні: квартира № 1, вартістю 1031 - 7/10 ; квартира № 2, вартістю 493 3 / 10 . При цьому співвідношення у житловому будинку літ. «А-1» визначено таким чином: кв. № 1 - 49 %, кв. № 2 - 51 %. Матеріали інвентаризаційної справи також містять схему розподілу земельної ділянки за вказаною адресою між співвласниками за їхньою згодою, виконану 06 травня 1970 року, відповідно до якої, загальна площа ділянки становить 568 кв. м, земельна ділянка ОСОБА_5 (колишнього власника) - 292 кв. м, ОСОБА_6 ( колишнього власника) - 276 кв. м. Вказаний розподіл зареєстрований у Черкаському обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації.

Акт від 06 травня 1970 року містить підписи співвласників та засвідчує проведення розподілу земельної ділянки між ними у приведеному у схемі співвідношенні.

06 травня 1970 року колишні співвласники домоволодіння здійснили розподіл земельної ділянки на АДРЕСА_1 .

Відповідно схеми розподілу земельної ділянки, складеної між співвласниками домоволодіння ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , та акта про розподіл земельної ділянки від 06 травня 1970 року співвласники затвердили розподіл ділянки площею 568 кв. м, із яких земельна ділянка, якою користується ОСОБА_5 складає 292 кв. м , ОСОБА_6 - 276 кв. м. Згідно з інвентаризаційної справи загальна площа земельної ділянки під житловим будинком складала 1 124 кв. м.

23 вересня 2010 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Старовойтовою Л. В. за реєстровим номером 3971 посвідчено заяву ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , згідно з якою надано згоду на визначення і погодження розподілу земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з планом розподілу земельної ділянки, який додається до заяви.

Відповідно до цього плану загальна площа земельної ділянки - 605 кв. м, із них площа земельної ділянки ОСОБА_3 - 294 кв. м, площа земельної ділянки ОСОБА_1 - 311 кв. м.

Рішенням Черкаської міської ради від 09 червня 2011 року № 2-591 «Про передачу громадянам земельних ділянок безоплатно у власність» земельну ділянку площею 294 кв. м на АДРЕСА_1 , безоплатно передано ОСОБА_3 у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд.

На підставі цього рішення ОСОБА_3 виданий державний акт на право власності на земельну ділянку від 20 грудня 2011 року ЯМ 424536.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України, тут і далі у редакції від 07 травня 2011 року (на момент прийняття рішення про передачу земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_3 ) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, сьомою - дев`ятою статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов`язаних з погодженням документації із землеустрою. Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проект повертається заявнику у зазначений у цій частині строк. Підставою відмови у погодженні проекту може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи. Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Установивши, що Черкаська міська рада на підставі визначених законом повноважень безоплатно у порядку приватизації передала ОСОБА_3 у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд земельну ділянку площею 294 кв. м із урахуванням нотаріально посвідченої згоди іншого співвласника будинку - ОСОБА_1 та інших документів, подання яких вимагає ЗК України, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивач не надала суду жодного належного та допустимого доказу порушення її прав.

Позивач, стверджуючи, що Черкаська міська рада, передаючи у власність ОСОБА_3 земельну ділянку у розмірі 294 кв. м, зменшила частку земельної ділянки ОСОБА_1 за планом розподілу земельної ділянки, тобто вона не відповідає частці у належному їй домоволодінні, не надала суду відповідних доказів, які б підтверджували вказані обставини, зокрема висновок земельно-технічної експертизи, а отже, поряд із іншими встановленими судами обставинами справи, Верховний Суд не знаходить підстав для скасування рішення апеляційного суду, оскільки у матеріалах справи відсутні докази порушення Черкаською міською радою вимог ЗК України та інших нормативно-правових актів, якими встановлений порядок та процедуру відведення земельної ділянки громадянину, який бажає отримати її у власність.

Твердження заявника про те, що однією з підстав для звернення до суду є неможливість обслуговувати господарську будівлю - сарай літ. «Б»; суд не надав оцінки плану встановлення меж від 23 травня 2018 року, про те, що ширина земельної ділянки позивача біля сараю літ. «Б» станом на сьогодні становить 7 м 08 см, тоді як відповідно до схеми розподілу земельної ділянки від 06 травня 1970 року, ширина земельної ділянки позивача у кінці дворища становить 7 м 80 см, є безпідставними, оскільки ОСОБА_3 набув право власності на земельну ділянку в розмірі 294 кв. м за згодою іншого співвласника - ОСОБА_1 , відповідно до заяви про визначення та погодження розподілу земельної ділянки, яка станом на день ухвалення рішення суду апеляційної інстанції ніким не оспорена та недійсною не визнавалася.

Доводи заявника про те, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 січня 2019 року, яке набрало законної сили, у справі № 712/8999/18, визнано недійсною та скасовано заяву від 23 вересня 2010 року, підписану ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , посвідчену нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Старовойтовою Л. В. і зареєстрованою у реєстрі за № 3971, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вказане рішення суду ухвалено та набрало законної сили вже після ухвалення рішення у цій справі.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновками суду апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду касаційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 183, 395, 401, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Черкаської області від 05 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик