Провадження №2/193/12/19
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Р І Ш Е Н Н Я

29 листопада 2019 року сел.Софіївка

Софіївський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Кащук Д.А.,

за участю секретаря - Ратушної В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Софіївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ФОП " ОСОБА_2 " про повернення земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

16 січня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зобов`язання повернути земельну ділянку.

В своєму позові позивач з урахуванням уточнень позовних вимог від 09 лютого 2018 року (а.с.18-20), зазначила, що вона є власником земельної ділянки на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.05.2008 року, № 592 , ВКО № 379138, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 383268 виданим Софіївською районної державною адміністрацією 21.08.2008 року. Земельна ділянка розташована на території Жовтневої сільської ради Софіївського району, кадастровий № 12:252:833:00:02:133:0001, площа 7.0733га, цільове призначення земельної ділянки - ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

28.12.2009 року позивач разом з відповідачем уклали в с. Жовтневому, Софіївського району Дніпропетровської області договір оренди земельної ділянки № 62 , за яким позивач передав в оренду відповідачу вищевказану земельну ділянку в строкове платне користування. Вказаний договір було укладено на 5 (п`ять) років, тобто до 25.12.2014 року.

Після спливу терміну дії вказаного договору позивачем було в усному порядку повідомлено відповідача про небажання надалі здавати в оренду вказану земельну ділянку та запропоновано повернути її від відповідача до позивача за актом приймання-передачі земельної ділянки.

Однак відповідач земельну ділянку позивачу не повернув, як того вимагає договір - за актом приймання-передачі земельної ділянки, та продовжує користуватись нею, на будь-які спроби вирішити питання поверненні земельної ділянки в досудовому порядку відповідач ніяк не реагує.

Те, що відповідач користується земельною ділянкою позивача підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якої у 2014 році було зареєстровано новий договір оренди землі між ФОП « ОСОБА_5.» та позивачем (хоча позивач спростовує факт його підписання).

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, були повідомленні належним чином про час та місце розгляду справи, від позивача надійшла заява, в якій вона просить розглядати позов без її участі, просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомленні належним чином, від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, проти позовних вимог заперечує, просить відмовити.

Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, обєктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею 7,0733 га, кадастровий номер: 12:252:833:00:02:133:0001, яка належить їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №383268, виданого Софіївською районною державною адміністрацією 21 серпня 2008 року (а.с.6).

25 грудня 2009 року між позивачем ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 було укладено договор оренди зазначеної земельної ділянки строком на 5 років. За актом передачи та прийому земельної ділянки від 25 березня 2010 року ОСОБА_1 передала у користування ФОП ОСОБА_2 земельну ділянку (а.с.7-10).

Відповідно до копії додаткової угоди від 01 травня 2014 року до договору оренди земельної ділянки від 25 грудня 2009 року № 62 сторони дійшли згоди внести зміни до пункту 9 договору щодо збільшення розміру орендної плати, а також до пункту 8 договору щодо збільшення строку дії договору з 5 років до 10 років з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою. У тексті додаткової угоди зазначено, що після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк, а також першочергове право викупу земельної ділянки впродовж дії цього договору та по його закінченню. Орендар повинен не пізніше 30 днів по закінченню строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Договір дійсний до 01 травня 2024 року. Також внесено зміни до пункту 40 договору.

Згідно з пунктом 5 додаткової угоди від 01 травня 2014 року ця додаткова угода набирає чинності з дати її державної реєстрації та є невід`ємною частиною договору оренди земельної ділянки від 25 грудня 2009 року № 62 . Право оренди земельної ділянки за ФОП ОСОБА_5. зареєстровано 28 травня 2014 року, про що вчинено запис за № 5842952 .

Позивач посилалась на те, що вона не підписувала та не укладала з ФОП ОСОБА_5 додаткову угоду від 01 травня 2014 року до договору оренди земельної ділянки від 25 грудня 2009 року № 62.

Судом встановлено, що відповідно до постанови Верховного Суду Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року касаційну скаргу ФОП ОСОБА_2 було залишено без задоволення, а постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2018 року, де позовні вимоги ОСОБА_1 до ФОП " ОСОБА_2 " про визнання правочину недійсним було задоволено частково, без змін. Визнано недійсною додаткову угоду від 01.05.2014 року до договору оренди земельної ділянки площею 7,0733 га № 62 від 25.12.2009 року, що належить ОСОБА_1 на праві власності, яка розташована на території Вакулівської сільської ради, укладену між ФОП «ОСОБА_5 » та ОСОБА_1 . В іншій частині в задоволенні позову було відмовлено.

Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справі яка розглядається судом, виникли правовідносини пов`язані з орендою землі, які регулюються Земельним кодексом України,Законом України «Про оренду землі» (далі - Закон), ЦК України, іншими законами України, постановами, виданими Кабінетом Міністрів України, у випадках, передбачених цим Законом, а також договором оренди землі.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 Земельного Кодексу України: «Право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками».

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про оренду землі»: «Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності».

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння, користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Як зазначено в ч.1 ст.14 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі укладається у письмовій формі.

Частина перша статті 638 ЦК України передбачає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як вбачається з ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України,зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з п. в) ч.1 ст. 96 Земельного кодексу України, землекористувачі зобовязані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Згідност. 409 Цивільного кодексу України, власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 21 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

Згідно зі ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 31 Закону України «Про оренду землі», договір оренди може бути достроково розірваний на вимогу однієї зі сторін договору за рішенням суду в порядку встановленому законом.

Згідно із пунктом «д» ч.1 ст. 141 Земельного кодексу України, підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Як зазначено в ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі», на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду зокрема в разі невиконання сторонами обовязків, передбачених ст. 24 і 25 цього закону та умовами договору.

Згідно ч.1 ст.34 Закону України «Про оренду землі» - у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Як вбачається з ч.2 ст. 651 Цивільного кодексу України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Приймаючи до уваги викладене, судом враховується, що відповідач у справі №193/345/17, провадження №2/193/240/17 ухилився від надання на вимогу суду оригіналу спірної додаткової угоди, реєстраційна справа в архівних документах Софіївської райдержадміністрації відсутня, що унеможливлювало проведення судової почеркознавчої експертизи, оскільки ОСОБА_1 заперечувала факт підписання додаткової угоди від 01.05.2014 року до договору оренди земельної ділянки від 25.12.2009 року №62, що відповідно до постанови Верховного Суду Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року стало підставою для залишення касаційної скарги ФОП ОСОБА_2 без задоволення, якою постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2018 року, де позовні вимоги ОСОБА_1 до ФОП " ОСОБА_2 " про визнання правочину недійсним було задоволено частково, залишено без змін, визнано недійсною додаткову угоду від 01.05.2014 року до договору оренди земельної ділянки площею 7,0733 га. № 62 від 25.12.2009 року, що належить ОСОБА_1 на праві власності, яка розташована на території Вакулівської сільської ради, укладену між ФОП «ОСОБА_5 » та ОСОБА_1 , в іншій частині в задоволенні позову було відмовлено.

Судом встановлено, що відповідачем порушено право власності позивача на землю, оскільки позивач не може самостійно користуватися (обробляти самостійно) та розпоряджатися (передати в оренду іншій особі) земельною ділянкою, що перебуває у його приватній власності до повернення йому вказаної земельної ділянки за актом приймання-передачі земельної ділянки, а тому суд, з урахуванням висновку, викладеного в постанові Верховного Суду Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі №193/345/17 дійшов висновку, що земельна ділянка підлягає поверненню позивачу.

Судовий збір згідно наданих суду квитанції та ставок судового збору на момент пред`явлення позову до суду було сплачено позивачем ОСОБА_1 в розмірі 704,80 грн. (а.с.1), а тому він підлягає стягненню з відповідача на користь останньої.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3,13-15,21, 24, 31, 32, 34 ЗУ «Про оренду землі», ст.ст. 96,141 Земельного кодексу України, ст.ст. 409, 525, 599, 651, 626, 628, 629, 638, Цивільного кодексу України, 12,13, 76-81,141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ФОП " ОСОБА_2 " про повернення земельної ділянки задовольнити.

Зобов`язати ФОП " ОСОБА_2 ", РНОКПП: НОМЕР_3 повернути земельну ділянку кадастровий номер: 12:252:833:00:02:133:0001 площею 7,0733 га, її власнику - ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 шляхом підписання акту приймання-передачі земельної ділянки.

Стягнути з ФОП " ОСОБА_2 ", РНОКПП: НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 судовий збір в сумі 704,80 грн..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до п.п.п. 15.5 п.п. 15 п. 1 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області через Софіївський районний суд Дніпропетровської області.

Суддя Д.А.Кащук