Справа №442/7873/19
Провадження №2-о/442/160/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2019 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої - судді Курус Р.І.,

за участю секретаря судових засідань - Тацишин Г.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дрогобичі цивільну справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, з участю заінтересованої особи: Снятинської сільської ради Дрогобицького району Львівської області,-

в с т а н о в и в :

13.11.2019 року заявник ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою, в якій просить встановити факт, що ОСОБА_2 , 1926 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її батьком.

В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 , який заповів їй все своє майно. Зазначає, що після смерті батька вона звернулась до нотаріуса з метою оформлення свої спадкових прав, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю повноцінного запису щодо батька в її свідоцтві про народження, в якому вказано лише його ім`я: « ОСОБА_3 ». Враховуючи те, що встановлення даного факту для неї має юридичне значення, у зв`язку з чим змушена звернутись з даною заявою до суду.

14.11.2019 року ухвалою судді в справі було відкрито провадження та призначено до розгляду на 28.11.2019 року.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явилась, подавши суду заяву, в якій відзначила, що просить суд проводити розгляд даної справи у її відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі.

Заінтересована особа: представник Снятинської сільської ради Дрогобицького району Львівської області сільський голова Щудла М.Т. в судове засідання не з`явився, подавши суду заяву, в якій просять суд розгляд даної справи проводити у його відсутності, не заперечивши щодо задоволення заявленої вимоги.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами та належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті . В той же час, частиною 2 даної статті регламентовано, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що стверджується свідоцтвом про смерть останнього серії НОМЕР_1 від 16.06.2002 року, виданого Снятинською сільською радою Дрогобицького району Львівської області (а.с. 7).

Відповідно до заповіту ОСОБА_2 , складеного 21.01.2002 року та посвідченого секретарем виконкому Снятинської сільської ради Дрогобицького району Львівської області вбачається, що ОСОБА_2 на випадок своєї смерті, все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що належатиме йому на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів своїй дочці ОСОБА_1 , тобто позивачу у даній справі (а.с. 8).

Згідно положень п. 1 ППВС України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Натомість, згідно п.7 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, яка вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК України.

У відповідності до п. 9 вказаної Постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

Із свідоцтва про одруження померлого ОСОБА_2 , серії НОМЕР_2 від 01.03.1950 року, виданого Снятинською сільською радою Дрогобицького району Львівської області вбачається, що останній уклав шлюб з ОСОБА_4 (а.с. 9).

Згідно свідоцтва про народження позивача ОСОБА_5 , серії НОМЕР_3 від 15.06.1953 року вбачається, що її батьками були: матір « ОСОБА_4 » та батько « ОСОБА_3 » (а.с. 10).

Водночас, відповідно до свідоцтва про одруження ОСОБА_1 , серії НОМЕР_4 від 26.08.1967 року, виданого в «Палац щастя» м. Дрогобича Львівської області вбачається, що остання після одруження змінила своє прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 » (а.с. 11).

Пунктом 15 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказав, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини, народженої до 1 жовтня 1968 року, розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини.

Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини, коли відповідно до ч. 2 ст. 55 СК України про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.

Постановою Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що оскільки підстави визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди повинні виходити з дати народження дитини.

Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Враховуючи те, що позивач ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до 1958 року, суд застосовує до вказаних правовідносин норми Кодексу про шлюб та сім`ю, норми ч. 2 ст. 53 КпШС України.

Згідно норм вказаної статті, в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків, батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою як одного з батьків так і самої дитини після досягнення нею повноліття.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що при встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини та відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

В третьому абзаці п. 13 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Відповідно до норм статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Таким чином, дослідивши надані заявником докази, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 , 1926 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та який перебував у шлюбі з матір`ю позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , дійсно є батьком позивача ОСОБА_1 , що було останнім визнано при складанні залишеного їй після своєї смерті заповіту від 21.01.2002 року.

З огляду на вказане та враховуючи, що встановлення даного факту для заявника має юридичне значення, суд вважає, що заява є підставною та підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 247, 258, 263 - 265, 273, 315 - 319 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Заяву задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_2 , 1926 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення рішення 28.11.2019 року.

Суддя: Курус Р.І.