КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №755/3783/19 Головуючий у І інстанції - Арапіна Н.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Гуля В.В.,

суддів Сушко Л.П., Сліпченка О.І.,

за участю секретаря Покраси В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Александренко В`ячеслав Віталійович на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 05 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 за участю заінтересованої особи ОСОБА_3 про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами судового наказу у справі за заявою ОСОБА_3 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення аліментів з ОСОБА_2 ,-

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою за участю заінтересованої особи ОСОБА_3 про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами судового наказу у справі за заявою ОСОБА_3 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення аліментів з ОСОБА_2 . Свої вимоги мотивував тим, що 19 березня 2019 року судовим наказом Дніпровського районного суду м. Києва стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання двох малолітніх дітей - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 06 березня 2019 року і до досягнення повноліття. Однак, заявник не повідомила суд про укладення між сторонами згоди про майбутнє утримання спільних дітей та матеріальної участі кожного з батьків в утриманні дітей. У зв`язку з наведеним заявник просив скасувати судовий наказ Дніпровського районного суду м. Києва по справі № 755/3783/19 року від 19 березня 2019 року у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05 вересня 2019 року відмовлено в задоволенні заяви про про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами судового наказу.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат АлександренкоВ'ячеслав Віталійович подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про перегляд за нововиявленими обставинами судових наказів, а судові накази скасувати і в задоволенні заяви ОСОБА_3 про видачу судового наказу відмовити.

Апеляційну скаргу мотивував тим, що судом першої інстанції під час розгляду та постановлення ухвали не було враховано того, що між сторонами врегульовано питання подальшого утримання дітей згідно ч.1 ст.181 СК України у добровільному порядку, а саме 23.12.2015 року за згодою між батьком та матір`ю, яка взяла на себе зобов`язання самостійно утримувати двох синів протягом всього законодавчо встановленого періоду аліментів, оскільки за домовленістю сторін апелянт придбав на ім`я дітей дві однокімнатні квартири. Окрім того зазначає, що постійно допомагає матеріально колишній дружині з утриманням дітей переказуючи кошти та сплачуючи медичні страхування синів, та заняття кінним спортом, возив дітей за кордон на відпочинок, а саме літом на море, а взимку на горно лижний курорти та сплатив за літнє дітей за кордоном. Зазначає, що під час розгляду справи був позбавлений можливості повідомити суд про наведені обставини які мають істотне значення для розгляду справи. Отже вказує, що зазначені обставини не були відомі суду на момент видачі наказу та могли вплинути на юридичну оцінку обставин при видачі наказу, оскільки вказують на відсутність права грошової вимоги.

22 жовтня 2019 року від ОСОБА_3 надійшов відзив, в якому зазначає, що просить апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Зазначила, що судовий наказ відповідно до ч.8 ст.170 ЦПК України виданий відповідно до п.4 ст.161 ЦПК України може бути переглянутий за нововиявленими обставинами у порядку встановленому главою 3 розділу 5 цього кодексу. Вказує, що між сторонами обговорювалось питання , щодо утримання дітей, разом з тим домовленості вони не дійшли і відповідно до вимог ст.189 СК України договір між сторонами не укладався. Зазначає, що жодних договорів з боржником не укладала. Вказує на те, що дії боржника не відповідають інтересам дітей.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено наступне.

Дніпровським районним судом м.Києва 19 березня 2019 року видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_3 , аліментів на утримання двох малолітніх дітей - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 06 березня 2019 року і до досягнення повноліття, який набрав законної сили (а.с. 24).

Заявник звернувся до суду з заявою про скасування судового наказу Дніпровського районного суду м. Києва по справі № 755/3783/19 року від 19 березня 2019 року у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Підставами для задоволення заяви заявник зазначив, що про укладення між сторонами 23 грудня 2015 року згоди про майбутнє утримання спільних дітей та матеріальної участі кожного з батьків в утриманні дітей. Крім того, заявник належним чином виконував свої батьківські обов`язки протягом 2013-2019 року, а саме приймав добровільну участь у матеріальному утриманні дітей та має на утриманні сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та дружину, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку без збереження заробітної плати.

На підтвердження заявлених вимог заявник надав суду письмову розписку від 23 грудня 2015 року, відповідно до якої сторони домовились, що інвестиції в нерухоме майно ЖК «Шевченківський» здійснені повністю ОСОБА_2 на користь дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 знімають відповідальність зі ОСОБА_2 стосовно виплати аліментів на весь законодавчо встановлений період (а.с. 58), свідоцтво № С44-2312/2015-2 від 23 грудня 2015 року про участь у фонді фінансування будівництва виду А ЖК «Шевченківський» (а.с. 59, 60, 61), свідоцтво № С44-2312/2015-1 від 23 грудня 2015 року про участь у фонді фінансування будівництва виду А ЖК «Шевченківський» (а.с. 62, 63, 64), докази на оплату вартості відпочинку дітей (а.с. 65, 66, 67, 68, 69-70, 71, 71, 73, 74-89, 106-119), договір добровільного медичного страхування № 03/325350/9067/15 від 25 грудня 2015 року (а.с. 90, 91, 92, 93, 94, 95, 96, 97, 98, 99-104), довідку про рух коштів по рахунку заявника про перерахування грошових коштів на утримання дітей (а.с.120-124, 125, 126-133, 134-136, 137-140), свідоцтво про шлюб, відповідно до якого 16 січня 2015 року заявник зареєстрував шлюб з ОСОБА_7 (а.с. 141), свідоцтво про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 142), довідку Київського національного лінгвістичного університету від 02 травня 2019 року про перебування з 10 листопада 2018 року по 09 листопада 2019 року ОСОБА_7 у відпустці по догляду за дитиною віком до 6-ти років без збереження заробітної плати (а.с. 143), банківські виписки про перерахування грошових коштів на користь заінтересованої особи на утримання дітей (а.с. 178-184).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволення заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції прийшов до висновку, що обставини на які заявник посилається, як на підстави для перегляду рішення, а саме, про укладення між сторонами 23 грудня 2015 року згоди про майбутнє утримання спільних дітей та матеріальної участі кожного з батьків в утриманні дітей, виконання заявником належним чином своїх батьківських обов`язків протягом 2013-2019 року, а саме, добровільна участь у матеріальному утриманні дітей та перебування на його утриманні сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку без збереження заробітної плати, не є істотними для справи обставинами, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та на нормах чинного законодавства.

Не погоджуючись з судовим рішенням в апеляційній скарзі скаржник просить його скасувати і переглянути судовий наказ про стягнення аліментів за нововиявленими обставинами з тих підстав, що відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України сторони визначили спосіб виховання дітей добровільно, а саме 23.12.2015 року (а.с. 58) за угодою між батьком та матір`ю, яка взяла на себе зобов`язання самостійно утримувати двох синів протягом всього законодавчо встановленого періоду аліментів, оскільки за домовленістю сторін, ОСОБА_2 придбав на ім`я дітей дві однокімнатні квартири АДРЕСА_2 на загальну суму 2783175,16 грн., в зв`язку з чим вважає, що його право на аліменти припинено.

При цьому будучи звільненим від сплати аліментів ще й протягом 2015 -2019 років батько матеріально утримував дітей.

Зазначені обставини не були відомі суду на момент видачі судового наказу, які є істотними, вплинули б на юридичну оцінку і стали б підставою для відмови у його видачі.

Проте такі доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, виходячи наступного.

Частиною 1 статті 181 СК України передбачено, що виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначається за домовленістю між ними.

Згідно ст. 190 СК України той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо).

Такий договір нотаріально посвідчується. Право власності на нерухоме майно за таким договором виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону.

З матеріалів справи вбачається, що дозволу органу опіки та піклування на укладення договору про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно, а саме вказаних ОСОБА_2 квартир, не має.

Не укладався і нотаріально посвідчений договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно.

Право власності на зазначені квартири за дітьми не зареєстровано.

Враховуючи викладене зазначені ОСОБА_2 обставини про відсутність у нього права на аліменти не підтверджені належними доказами передбаченими ст. 190 СК України тому не є істотними і не можуть бути підставами для задоволення апеляційної скарги.

Посилання представника боржника на те, що останній протягом останніх років належно фінансував дітей не мають правового значення для вирішення питання щодо скасування наказу про стягнення аліментів, оскільки відповідно до ст.. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, незалежно від того чи є матеріальна допомога є достатньою.

Крім того аліменти стягуються на дітей на користь того з подружжя з ким проживають діти, а діти проживають з матір`ю про, що не заперечує і скаржник.

Крім того, відповідно до п.1 ч.2 ст. 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

У пункті 2 постанови № 4 від 30 березня 2012 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справа "Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами" вказано, зокрема, що відповідно до частини першої статті 361 ЦПК у зв`язку з нововиявленими обставинами можуть бути переглянуті рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ. У зв`язку із цим такому перегляду підлягають рішення суду першої інстанції (у тому числі заочне або додаткове рішення), ухвалене за будь-яким видом судового провадження, що набрало законної сили, а також рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції, якими рішення було змінено або ухвалено нове рішення.

Згідно роз`яснень, що містяться у пункті 3 зазначеної постанови необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Отже підсумовуючи вище викладене суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами.

Доводи апелянта стосовно перегляду судового наказу за нововиявленими обставинами не підтверджуються матеріалами справи та спростовуються нормами чинного законодавства та не можуть слугувати підставою для скасування ухали Дніпровського районного суду м. Києва від 05 вересня 2019 року оскільки не містить ні істотних для справи обставин, ні нововиявлених для цього обставин.

Згідно вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.

Викладені у судовому рішенні висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 -адвоката Александренка Вячеслава Віталійовича залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 05 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 28 листопада2019 року

Суддя-доповідач В.В. Гуль

Судді Л.П. Сушко

О.І. Сліпченко