Єдиний унікальний номер 233/5402/18 Номер провадження 22-ц/804/750/19
Доповідач - Санікова О.С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2019 року Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Санікової О.С.

суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В.

за участю секретаря Самойленко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04 січня 2019 року

у цивільній справі № 233/5402/18 за позовом ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2 до Костянтинівської районної державної адміністрації Донецької області про визнання недійсним договору оренди землі,-

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04 січня 2019 року, якою клопотання позивача ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору повернуто без розгляду; позовна заява ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2 до Костянтинівської районної державної адміністрації Донецької області про визнання недійсним договору оренди землі залишена без руху, посилаючись на те, що висновок суду, на підставі якого ухвалено рішення про відмову в задоволенні клопотання, доволі незрозумілий з огляду на логіку та здоровий глузд; суд вважає, що для задоволення її клопотання не надано доказів щодо отримання нею пенсійних виплат, тобто, суд у будь-який спосіб незаконно бажає отримати від неї докази щодо розміру виплаченої їй пенсії за попередній календарний рік, але ця вимога не тільки є незаконною, але не містить посилання на причини такої вимоги; апелянт вважає, що пункт 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.11.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», на яке послався суд першої інстанції, частково втратив актуальність у в'язку із зміною правової норми, яка встановила інші обов'язкові правила; також незрозумілою з принципів доцільності є посилання в ухвалі суду на статтю 10 ЦПК України, зміст якої зовсім відрізняється від того, що зазначив суд на 1 сторінці останнього речення; за позовом вона, фізична особа, звернувшись до суду в позовній заяві виклала вимогу нематеріального характеру, сплатити 704 грн. 80 коп. судового збору у неї фізично немає коштів, на підтвердження своїх висловлювань надає копію довідки Державної фіскальної служби, згідно якої у 2017 році вона взагалі не отримала ніяких доходів, на теперішній час вона також ніде не працює, будь-яких доходів у неї немає; розмір судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру складає 704.80 грн., що перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний 2017 рік; суд помилково визначає отримання пенсії позивачем певним доходом, без посилання на законодавчо визначене обґрунтування такої думки.

У судове засідання апеляційного суду сторони не з'явились; про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Повертаючи клопотання позивача ОСОБА_1 про звільнення її від сплати судового збору без розгляду, суд виходив з того, що воно подано позивачкою без додержання вимог ч.1 ст. 183 ЦПК України, оскільки ОСОБА_1 є пенсіонером, проте до клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання позову до суду не додано доказів щодо розміру виплаченої їй пенсії за попередній календарний рік.

Проте з такими висновками погодитися неможливо.

Як вбачається з матеріалів справи 14 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Костянтинівської районної державної адміністрації Донецької області про визнання договору недійсним.

Крім того, позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з письмовим клопотанням, яке відповідає загальним вимогам до форми та змісту письмового клопотання, передбачених положеннями статті 183 ЦПК України, тобто в ньому зазначено прізвище, ім'я та по батькові особи, яка подає клопотання, її місце проживання; найменування суду, до якого подається клопотання; зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника, а саме розглянути питання щодо звільнення її як фізичної особи від сплати судового збору; підстави клопотання; перелік документів, що додаються до заяви, а саме відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих платежів.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що клопотання подано позивачкою без додержання вимог ч.1 ст. 183 ЦПК України, є помилковим.

Залишення без розгляду клопотання позивачки ОСОБА_1 з посиланням на те, що нею не додано доказів щодо розміру виплаченої їй пенсії за попередній календарний рік також є неправильним, оскільки зазначена обставина має бути оцінена судом першої інстанції при розгляді по суті клопотання ОСОБА_1 про звільнення її від сплати судового збору.

При розгляді клопотання ОСОБА_1 по суті суду першої інстанції необхідно врахувати, що відповідно до ч.2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Відповідно до частин 1,3 статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини 1, 2 статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; 2) позивачами є:а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї; г) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю.

З матеріалів справи вбачається, що до клопотання ОСОБА_1 додані відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків за № 2723 від 04.10.2018 року, на яку, до речі, послався суд у своїй ухвалі, згідно з якими позивач ОСОБА_1 у період з першого кварталу 2017 року по 4 квартал 2017 року доходів не отримувала.

На думку апеляційного суду, суд помилково визначає вірогідне отримання пенсії позивачкою певним доходом з посиланням на рішення ЄСПЛ і без законодавчого обґрунтування.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Пунктом 14.1.54. статті 14 Податкового Кодексу України визначено термін «дохід», який ототожнюється з такою пов'язаною складовою як податок. З огляду на те, що з пенсії податок не сплачується, пенсія - це соціальна виплата і в неї інша правова природа, є підстави вважати, що пенсія як грошова виплата не має жодного відношення до юридичної категорії «річний дохід» позивача, який законодавець визначив у частині 1 статті 8 Закону України від 08.07.2011 року «Про судовий збір».

Виходячи викладеного, ухвала судді підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу судді на те, що постановою Донецького апеляційного суду від 26 грудня 2018 року була скасована ухвала судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01 листопада 2018 року, справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки суддею не вирішено клопотання ОСОБА_1 про звільнення її від сплати судового збору по суті.

Проте, ухвалою від 04 січня 2019 року клопотання ОСОБА_1 безпідставно залишено без розгляду у зв'язку з невідповідністю його загальним вимогам до форми та змісту письмового клопотання, замість розгляду клопотання по суті, як то зазначено в постанові Донецького апеляційного суду від 26 грудня 2018 року, що також є порушенням норм процесуального законодавства.

Виходячи із положень статті 374 ЦПК України, відповідно до якої суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (частина перша, пункт 6), апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, оскільки вирішення питання про звільнення від сплати судового збору при подачі позовної заяви не входить до компетенції апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04 січня 2019 року скасувати.

Направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: