Номер провадження: 22-ц/813/6182/19
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л.М.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.

за участю секретаря: Віцько А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , державного реєстратора комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Дунай Христини Богданівни про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва та скасування рішення державного реєстратора на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси, постановлену під головуванням судді Чернявської Л.М., 26 грудня 2018 року в м. Одеса,-

встановила:

У грудні 2018 року ОМР звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , державного реєстратора КП «Агенція державної реєстрації» Дунай Х.Б. про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва та скасування рішення державного реєстратора (а.с. 4-17).

Одночасно з подачею позову подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом заборони органам державної реєстрації прав, в тому числі нотаріусам, вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2018 року відкрито провадження у справі. Справу визначено розглядати за правилами загального позовного провадження. Заяву позивача про забезпечення позову задоволено. Заборонено органам державної реєстрації прав, в тому числі нотаріусам, вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) (а.с. 107-).

В апеляційній скарзі апелянт просить ухвалу суду в частині відкриття провадження скасувати, та направити справу за підсудністю, скасувати ухвалу в частині застосування заходів забезпечення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права (а.с. 132-135).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Постановляючи ухвалу про відкриття провадження у справі за позовом ОМР до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , державного реєстратора КП «Агенція державної реєстрації» Дунай Х.Б. про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва та скасування рішення державного реєстратора, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що справа підсудна Приморському районному суду м. Одеси.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає, що цих висновків суд дійшов без порушень норм діючого законодавства.

Частиною 1 статті 30 ЦПК України встановлено, що позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

У п.п. 41, 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» зазначено, що перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність (стаття 114 ЦПК) є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності. Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК України). За положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. До виключної підсудності належать зокрема позови про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна тощо.

Виключна підсудність є особливим видом підсудності. Правила виключної підсудності забороняють застосування при пред`явленні позову норм інших видів територіальної підсудності загальної (ст.109 ЦПК України), альтернативної (ст. 110 ЦПК України) і підсудності, пов`язаних між собою вимог (ч.1 ст.113 ЦПК України).

Наявність норм про виключну підсудність пояснюється особливостями справ, на які вони поширюються, і направлені на дотримання права особи на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом, на створення сторонам рівних і найбільш сприятливих умов при розгляді справи і виконанні рішення.

Як вбачається з матеріалів справи ОМР звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , державного реєстратора КП «Агенція державної реєстрації» Дунай Х.Б. про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва та скасування рішення державного реєстратора, в якому основною вимогою є знесення об`єкта самочинного будівництва, а саме: прибудови до квартири АДРЕСА_2 , а похідною скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

З огляду на вищевикладене, довід апелянта про порушення судом вимог цивільного процесуального законодавства, які полягають в тому, що предметом даного позову є не нерухоме майно, а неправомірне рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень від 23.07.2018 року № 42190170, прийняте державним реєстратором КП «Агенція державної реєстрації» Дунай ОСОБА_3 .Б. є неспроможним. Спірна прибудова територіально перебуває на території Приморського району м. Одеси, а відтак підсудність визначена вірно.

Оскарження ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2018 року в частині вирішення питання про застосування заходів забезпечення позову, також підлягає залишенню без задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст.150 ЦПК України).

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позову, підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів (Постанова Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», надалі Постанова).

Заходи забезпечення позову визначаються, виходячи із засад розумності, співмірності та враховуючи конкретні обставини справи.

Відповідно до п. 4 Постанови суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Підстави для забезпечення позову передбачено статтею 149 ЦПК України.

В порядку ст. 150 ЦПК України, способами забезпечення позову є: накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; заборона вчиняти певні дії; встановлення обов`язку вчинити певні дії; заборона іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передача речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, тощо.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову є звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення об`єкта самочинного будівництва та скасування рішення державного реєстратора, оскільки відповідачами проведено самочинну реконструкцію кв. АДРЕСА_3 , шляхом улаштування прибудови, та як наслідок, самовільним зайняттям земельної ділянки за вказаною адресою.

Державна реєстрація прав на нерухоме майно на підставі свідоцтв, правочинів тощо, є похідним від набуття права власності на нерухоме майно.

Таким чином, пред`явлені позовні вимоги є вимогами майнового характеру, відтак, забезпечення їх шляхом заборони вчиняти певні дії є обґрунтованим.

Вказане у повному обсязі спростовує довід апеляційної скарги ОСОБА_1 , що суд застосовуючи заходи забезпечення позову не посилається на жоден доказ, в результаті дослідження якого необхідним є застосування заборони, а також в матеріалах справи відсутні докази наявності причино-наслідкового зв`язку між видом забезпечення позову та наслідком у вигляді невиконання рішення суду.

Колегія суддів вважає також обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що обраний вид забезпечення позову є співмірним із заявленими вимогами.

Забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення вимог позивача (заявника); метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення (постанова ВСУ від 25 травня 2016 року в справі №6-605цс16).

Крім того, з урахуванням доказів, які містяться у матеріалах справи, суд дійшов вірного висновку, що неприйняття заходів забезпечення позову, може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку відчуження вказаного майна на користь інших осіб.

Таким чином, за наявності факту оскарження правових підстав самовільного зайняття земельної ділянки та улаштування прибудови, з огляду на пред`явлення вимог майнового характеру, які забезпечуються забороною органам державної реєстрації права в тому числі нотаріусам, вчиняти будь-які дії пов`язані з реєстрацією нерухомого майна, співмірність заходів забезпечення позову заявленим вимогам тощо, у суду першої інстанції були наявні підстави для вжиття заявлених позивачем заходів забезпечення позову.

Вказане спростовує викладені у апеляційній скарзі доводи ОСОБА_1 щодо невідповідності виду забезпечення заявленим позовним вимогам.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи позов, докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , а також для прийняття доводів апеляційної скарги останньої у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 11 листопада 2019 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе