КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції - Савицький О.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дочірній Банк Сбербанку Росії» до ОСОБА_1 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Рибальське підприємство «Бриз» про стягнення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дочірній Банк Сбербанку Росії» (надалі Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 17 жовтня 2012 року між ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» і ТОВ «Рибальське підприємство «Бриз» укладено договір про відкриття кредитної лінії, відповідно до якого позичальнику відкрито мультивалютну невідновлювальну кредитну лінію з лімітом 1 770 000 дол. США зі змінюваною процентною ставкою, що складається з розміру значення індексів «LIBOR 6M USD», «LIBOR 6M EUR» та «MOSPRIME RATE 6M» та маржі банку. Маржа банку за умовами кредитного договору встановлена на рівні: для кредиту наданого у дол. США - 11,2 % річних, для кредиту наданого в євро - 11,3 % річних, для кредиту наданого у російських рублях - 9,56 % річних. Останнім днем дії кредитної лінії визначено 16 жовтня 2015 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 17 жовтня 2012 року між ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» та ОСОБА_1 укладено договір поруки, яким визначено, що відповідальність поручителя перед кредитором включає зобов`язання, які були невиконані боржником та які передбачені кредитним договором, а також зобов`язання щодо відшкодування збитків, заподіяних неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором та сплату штрафних санкцій.

Позичальник належним чином не виконав зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 11 червня 2014 року виникла заборгованість перед банком у розмірі 1447908,34 дол. США, 248276,80 євро та 1 081 028,40 грн.

Банк 21 березня 2014 року направив повідомлення-вимогу ОСОБА_1 про повернення повної суми заборгованості за кредитним договором, проте він її не виконав.

На підставі викладеного ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії від 17 жовтня 2012 року в розмірі 21 833 987,76 грн, з яких: заборгованість за кредитною лінією - 1 330 350,57 дол. США, що за курсом Національного банку України (далі - НБУ) станом на 11 червня 2014 року еквівалентно 15 473 573,55 грн, та 227 325 євро, що за курсом НБУ станом на 11 червня 2014 року еквівалентно 3 581 914,56 грн; заборгованість зі сплати процентів за користування кредитною лінією - 117 557,77 дол. США, що за курсом НБУ станом на 11 червня 2014 року еквівалентно 1 367 337,93 грн, та 20 951,80 євро, що станом на 11 червня 2014 року за курсом НБУ еквівалентно 330133,32 грн; пеня за прострочення сплати загальної заборгованості за кредитною лінією - 1 013 250,01 грн; пеня за прострочення сплати процентів за кредитною лінією - 67 778,39 грн.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва

від 10 жовтня 2014 року позов ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії від 17 жовтня 2012 року у розмірі 21 833 987,76 грн, з яких: заборгованість за кредитною лінією - 1 330 350,57 дол. США, що в еквіваленті становить

15 473 573,55 грн, та 227 325 євро, що в еквіваленті становить

3 581 914,56 грн; заборгованість зі сплати процентів за користування кредитною лінією - 117 557,77 дол. США, що в еквіваленті становить 1 367 337,93 грн, та 20 951,80 євро, що в еквіваленті становить 330133,32 грн; пеня за прострочення сплати загальної заборгованості за кредитною лінією - 1 013 250,01 грн; пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією - 67 778,39 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» судовий збір у розмірі 3 654 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просив скасувати заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2014 року та визнати припиненими правовідносини за договором поруки ОСОБА_1 та покласти судові витрати на позивача.

Свої доводи апелянт обґрунтовує порушенням судом першої інстанції норм процесуального законодавства, а саме розгляд справи у відсутність відповідача у справі, який не був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Також апелянт посилається на неправильне застосування місцевим судом і норм матеріального права при вирішенні вказаного спору.

Так, п.1.4 укладеного між позичальником ТОВ «Бріз» та Банком кредитного договору встановлено кінцевий термін дії договору 09 жовтня 2015 року. Однак Банк, в порушення умов вказаного договору, достроково, без відповідного повідомлення про зміну строку виконання зобов`язання подав 02 червня 2014 року зазначений позов до суду.

Вважає, що Банк, не повідомивши поручителя про неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором та подавши позов про дострокове повернення всієї суми отриманого кредиту, фактично перервав дію договору поруки, а тому в силі вимог ч.4 ст. 559 ЦК України, зобов`язання поручителя за вказаним договором поруки є припиненими.

З врахуванням викладених обставин, а також того, що позичальник своєчасно не виконував взяті на себе зобов`язання починаючи з моменту отримання кредиту та після спливу 6-ти місяців їх не виконання Банк в супереч умов договору поруки не повідомляв його про неналежне виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а суд першої інстанції вказаним обставинам належної правової оцінки не дав, тому просив рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 11 липня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У серпні 2017 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 було подано касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 11 липня 2017 року та заочне рішення Шевченківського районного суду від 10 жовтня 2014 року.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 вересня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 11 липня 2017 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Представник позивача у справі - Акціонерного товариства «Сбербанк» Киричук Р.П. заперечив щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити її без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва без змін.

Обґрунтовуючи свої заперечення посилався на наявність судового рішення - ухвали господарського суду Запорізької області від 07 грудня 2017 року у справі №908/936/15-г, де заборгованість позичальника- ТОВ «Рибальське підприємство «Бриз» перед Банком визначена на рівні 71005042,19 грн., а тому вважає вимоги позивача про стягнення всієї суми заборгованості із відповідача як поручителя, законними та обґрунтованими.

Апелянт та його представник на розгляд справи в апеляційний суд не з`явилися, виклики до суду, за місцем зазначеним ними у апеляційній скарзі, не отримували тому з врахуванням того, що ні відповідач, ні його представник в порядку визначеному ч.1 ст. 131 ЦПК України не повідомили суд про зміну місця реєстрації ( перебування) суд, з врахуванням положень ч.11 ст.128 ЦПК України, вважає зазначеного учасника таким, що належним чином повідомлений про дату час та місце розгляду справи та відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України здійснив розгляд справи у його відсутність.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника АТ «Сбербанк» Киричука Р.П., вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах позовних вимог заявлених в суді першої інстанції та доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Так, суд першої інстанції при розгляді вказаної справи встановив, що 17 жовтня 2012 року між ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» і ТОВ «Рибальське підприємство «Бриз» укладено договір про відкриття кредитної лінії, відповідно до якого позичальнику відкрито мультивалютну невідновлювальну кредитну лінію з лімітом 1770000 дол. США зі змінюваною процентною ставкою, що складається з розміру значення індексів «LIBOR 6M USD», «LIBOR 6M EUR», «MOSPRIME RATE 6M» та маржі банку. Маржа банку за умовами кредитного договору встановлена на рівні: для кредиту наданого у дол. США - 11,2 % річних, для кредиту наданого в євро - 11,3 % річних, для кредиту наданого у російських рублях - 9,56 % річних. Останнім днем дії кредитної лінії визначено 16 жовтня 2015 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 17 жовтня 2012 року між ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» та ОСОБА_1 укладено договір поруки, яким визначено, що відповідальність поручителя перед кредитором включає зобов`язання, які були невиконані боржником та які передбачені кредитним договором, а також зобов`язання щодо відшкодування збитків, заподіяних неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором та сплату штрафних санкцій.

Відповідно до пункту 1 додаткової угоди № 1 від 23 жовтня 2012 року до кредитного договору банк надав позичальнику кредит у розмірі 594 443 дол. США на строк з 24 жовтня 2012 року до 16 жовтня 2015 року, що підтверджується меморіальним ордером від 24 жовтня 2012 року.

Згідно з пунктом 1 додаткової угоди № 2 від 31 жовтня 2012 року до кредитного договору банк надав позичальнику кредит у розмірі 227 325 євро на строк з 31 жовтня 2012 року до 16 жовтня 2015 року, що підтверджується меморіальним ордером від 31 жовтня 2012 року.

Пунктом 1 додаткової угоди № 3 від 01 листопада 2012 року до кредитного договору визначено, що банк надав позичальнику кредит у розмірі 140524 дол. США на строк з 01 листопада 2012 року до 16 жовтня 2015 року, що підтверджується меморіальним ордером від 01 листопада 2012 року.

За змістом пункту 1 додаткової угоди № 4 від 12 листопада 2012 року до кредитного договору банк надав позичальнику кредит у розмірі 108 900 дол. США на строк з 12 листопада 2012 року до 16 жовтня 2015 року, що підтверджується меморіальним ордером від 12 листопада 2012 року.

На виконання умов пункту 1 додаткової угоди № 5 від 28 грудня 2012 року до кредитного договору банк надав позичальнику кредит у розмірі 504 956,35 дол. США на строк з 28 грудня 2012 року до 16 жовтня 2015 року, що підтверджується меморіальним ордером від 28 грудня 2012 року.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку ТОВ «Рибальське підприємство «Бриз» не виконує зобов`язання за договором про відкриття кредитної лінії від 17 жовтня 2012 року, внаслідок чого станом на 11 червня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 21 833 987,76 грн, з яких: заборгованість за кредитною лінією - 1330350,57 дол. США, що в еквіваленті становить 15473573,55 грн, та 227 325 євро, що в еквіваленті становить 3581914,56 грн; заборгованість зі сплати процентів за користування кредитною лінією - 117557,77 дол. США, що в еквіваленті становить 1367337,93 грн, та 20 951,80 євро, що в еквіваленті становить 330133,32 грн; пеня за прострочення сплати загальної заборгованості за кредитною лінією - 1013250,01 грн; пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією - 67 778,39 грн.

Суди також встановили, що 27 січня 2014 року ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» направив позичальнику повідомлення-вимогу про дострокове повернення всієї суми заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії від 17 жовтня 2012 року у строк не пізніше десяти календарних днів з дня відправлення цієї вимоги.

Крім того, 21 березня 2014 року банк направив повідомлення-вимогу поручителю про повернення повної суми заборгованості за кредитним договором у строк не пізніше 10 календарних днів з моменту відправлення цієї вимоги.

Вище вказані вимоги Банку залишилися не виконанні ні позичальником, ні поручителем - відповідачем у вказаній справі ОСОБА_1 .

Вирішуючи вказаний спір суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що ТОВ «Рибальське підприємство «Бриз» як позичальник, не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, тому ОСОБА_1 , як поручитель за договором поруки від 17 жовтня 2012 року несе відповідальність перед позикодавцем у повному обсязі невиконаних позичальником зобов`язань.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.

Позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти ТОВ «Рибальське товариство «Бриз», а останнє зобов`язалося за цим договором повертати кредит з процентами періодичними платежами згідно з графіком до 16 жовтня 2015 року.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Укладаючи зазначений договір про відкриття кредитної лінії сторони зазначеного правочину визначили останній день дії Кредитної лінії - 16 жовтня 2015 року (п.1.4 договору), а також умови, за яких позикодавець набуває права вимоги в односторонньому порядку на дострокове повернення заборгованості по кредиту та інші права визначені чинним законодавством. (п.8.3 Договору).

Відповідно до пунктів 6-1 - 6.3 вказаного Договору позичальник- ТОВ «Рибальське підприємство «Бриз» та позикодавець ПАТ «ДП «Сбербанку Росії» також визначили порядок та строки сплати позичальником процентів за користування кредитом. Зокрема, сторони погодилися, що проценти позичальником сплачуються у валюті кредиту, та сплачуються щомісяця не пізніше 3 (трьох) робочих днів наступних за днем закінчення Періоду.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як встановлено судом першої інстанції, 27 січня 2014 року ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» направив позичальнику, ТОВ «Рибальське підприємство «Бриз» повідомлення-вимогу про дострокове повернення всієї суми заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії від 17 жовтня 2012 року у строк не пізніше десяти календарних днів з дня відправлення цієї вимоги.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, порядку та строків сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки.

Відповідно до умов укладеного договору про відкриття кредитної лінії, в разі направлення Банком письмової вимоги про дострокове повернення повної суми заборгованості, позичальник зобов`язаний здійснити усі платежі за цим договором на користь Банку в строк не пізніше 10 днів з дня відправлення такого повідомлення (п.8.5 Договору).

З матеріалів справи вбачається, що строк визначений договором щодо повернення заборгованості позичальника за сплатою процентів минув 06 лютого 2014 року, а ТОВ «Рибальське підприємство «Бриз» зазначені свої зобов`язання не виконало, у зв`язку з чим Банк направив повідомлення вимогу про повернення всієї суми заборгованості та суми отриманого кредиту, процентів та пені у зазначений вище строк - 06 лютого 2014 року.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду при розгляді 31 жовтня 2018 року справи №202/4494/16-ц зробила правовий висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі самі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18).

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, в тому числі і процентів за користування кредитом, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим, правовідносини поруки за договором (на час виникнення спірних правовідносин) не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.

Відповідно до пункту 6.4 статті 6 договору поруки цей договір набуває чинності з моменту його укладення у письмовій формі і припиняється у випадку належного виконання позичальником або боржником усіх зобов`язань, передбачених в статті 2 цього договору, а також з інших підстав, передбачених законодавством України. Не допускається припинення поруки без припинення забезпеченого нею зобов`язання.

Умови договору поруки про її дію до повного виконання зобов`язань за кредитним договором не означають установлення строку припинення поруки, тому в такому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, з 07 лютого 2014 року протягом шести місяців (тобто до 07 серпня 2014 року) банк зобов`язаний був пред`явити вимогу до поручителя щодо повернення всієї суми заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії від 17 жовтня 2012 року.

Встановлено, що банк звернувся до суду з цим позовом до поручителя 24 червня 2014 року, отже до стягнення підлягають прострочені чергові платежі на підставі, передбаченій частиною четвертою статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за період до збігу шестимісячного строку.

Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов`язання.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений (на час виникнення спірних правовідносин), припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не пред`явить вимоги до поручителя.

З матеріалів справи вбачається, що сторони у справі, укладаючи договір про відкриття кредитної лінії, погодили умови надання кредиту, зокрема, Банк відкриває позичальнику мультивалютну невідкладну кредитну лінію та на підставі додаткових угод до цього Договору окремими частина (траншами) надає позичальнику кредитні кошти у порядку і на умовах, визначених цим Договором, а позичальник зобов`язується використати кредит з метою зазначеною у п.1.5 Договору, своєчасно та у повному обсязі виплачувати Банку проценти за користування кредитом, виконати інші умови Договору та повернути Банку кредит у терміни, встановлені Договором та/або додатковими угодами до цього Договору (п.1.1 Договору).

За умовами основного Договору від 17 жовтня 2012 року ( п.1.4 ) та додатковими угодами: №1 від 23 жовтня 2012 року ( п.1) ; №2 від 31 жовтня 2012 року ( п.1) ; №3 від 01 листопада 2012 року (п.1); №4 від 12 листопада 2012 року ( п.1) та №5 від 28 грудня 2012 року ( п. 1 ) сторони погодили дату до якої позичальник повинен повернути отримані у користування кредитні кошти - 16 жовтня 2015 року.

При цьому ні основним договором, ні додатковими угодами не визначався графік поверненні кредитних коштів частинами, тобто графіку повернення кредитних коштів сторонами не погоджувалося. Визначення сторонами зменшення суми кредитного ліміту згідно до п. 1.2 Договору не може вважатися таким графіком, а тому обставинами, які свідчать про порушення позичальником умов договору є несплата ним процентів за користування кредитними коштами, отриманими згідно до додаткового договору №2 від 31 жовтня 2012 року в сумі 227325 EUR, починаючи з 17 жовтня 2013 року та несплата процентів у доларах, починаючи з 23 жовтня 2013 року, що підтверджується розрахунком, наданим позивачем та не спростованим відповідачем у справі ( а.с. 64-67 т.1).

Виходячи з положень ч.1 ст. 1054, ч.1 ст. 553, ч.2 ст. 554 ЦК України та статті 2 Договору поруки укладеного 17 жовтня 2012 року між Банком та відповідачем у вказаній справі ОСОБА_1 апеляційний суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «ДП «Сбербанку Росії» та стягнення з ОСОБА_1 , як поручителя на користь АТ «Сбербанк» як правонаступника позичальника заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії від 17 жовтня 2012 року у розмірі: 1330350,57 доларів США та 227325 євро заборгованості за кредитною лінією; 54884,95 доларів США та 9960,21 євро заборгованості зі сплати процентів за користування кредитною лінією; 32679,80 грн. пені за прострочення сплати загальної заборгованості за кредитною лінією та 7380,20 грн. пені за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією, а всього 1385235,52 доларів США, 237285, 21Євро та 40060 грн.

Зокрема, з відповідача на користь АТ «Сбербанк» підлягає стягненню сума наданого позичальнику, згідно меморіальних ордерів (а.с.59-63 т.1) та не повернутого кредиту (тіла кредиту) в розмірі 1330350,57 доларів США ( з врахуванням меж позовних вимог) та 227325 Євро.

З врахуванням положень ст. 1056-1 ЦК України та п.6 Договору із відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість зі сплати процентів за користування кредитною лінією в сумі 54884,95 доларів США та 9960,21 євро. Розмір зазначеної заборгованості суд вираховує , виходячи з наданого позивачем розрахунку (а.с.64 т.1) за період з 23 жовтня 2013 року по 06 лютого 2014 року в доларах США що в сумі становитиме 54884, 95 доларів США ( 10981,91 + 15520,76 + 16038,11 + 10347,17( 16038,11/31 х 20 днів)) та 9960,21 EUR (2740,53 + 2652,13 + 2740,53 + 1827,02(2740,53/31 х 20)).

Визначаючи валюту в якій грошові кошти підлягають стягненню, колегія суддів враховує умови укладеного сторонами Договору ( п.9.1) ст. 99 Конституції України, ст. 192, 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93), Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», а також правові висновки викладені Великою Палатою ВС у постанові від 04 липня 2018 року у справі 761/12665/14 та постанові від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц, та вважає, що вказані кошти ( тіло кредиту та проценти за користування кредитом) підлягають стягненню в валюті наданого кредиту.

Також колегія суддів вважає частково обґрунтованими позовні вимоги позивача в частині стягнення із відповідача на користь банку штрафних санкцій за несвоєчасне виконання взятих на себе зобов`язань у вигляді сплати пені .

Так, позикодавець та позичальник, укладаючи 17 жовтня 2012 року договір про надання кредитної лінії у п. 10 визначили відповідальність сторін у разі не своєчасного виконання взятих на себе зобов`язань. Зокрема, відповідно до п. 10.1 Банк має право вимагати сплати позичальником пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за несвоєчасне повернення грошових зобов`язань.

З врахуванням того, що позичальник несвоєчасно виконував взяті на себе грошові зобов`язань по сплаті процентів за користування кредитом позовні вимоги позивача в частині стягнення пені за прострочення сплати загальної заборгованості за кредитною лінією за період з 19 листопада 2013 року по 06 жовтня 2014 року підлягають задоволенню в розмірі 32679, 80 грн, та пені за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією за період з 23 листопада 2013 року до 06 лютого 2014 року в розмірі 7380, 20 грн.

Зазначені вимоги відповідають положенням ст. 549, 550 ЦК України та п. 10, 10.1 укладеного Договору.

З врахуванням викладених обставин колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «ДП «Сбербанку Росії».

Доводи апелянта ОСОБА_1 в частині припинення поруки з врахуванням не пред`являння позивачем вимог після несвоєчасного повернення позичальником коштів згідно до графіку є безпідставними, оскільки, як встановлено при розгляді вказаної справи графіку повернення позичальником коштів окремими частинами сторонами не узгоджувалося, а позовні вимоги, що є предметом розгляді у справі, заявлені в межах 6 місячного строку.

Не приймаються судом і доводи апелянта про припинення поруки у зв`язку з не отриманням ОСОБА_1 повідомлення вимоги Банку про дострокове повернення кредиту, а також не повідомлення протягом 6 місяців банком його про невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань за Договором про кредитну лінію, оскільки з матеріалів справи вбачається, що банк в межах 6 місячного терміну після направлення позичальнику повідомлення вимоги звернувся до суду із вказаним позовом.

Крім того, апеляційним судом враховується положення умов укладеного договору поруки згідно до якого обов`язок позичальника щодо повернення всієї суми кредиту виникає саме по закінченню 10 днів з дня направлення такого повідомлення, а не дати отримання позичальником чи поручителем такого повідомлення, що врегульовано п. 8.5 кредитного Договору та п.4.3 Договору поруки.

Апеляційний суд також не приймає доводи представника позивача щодо необхідності стягнення всієї суми боргу з врахуванням висновків викладених в ухвалі господарського суду Запорізької області від 07 грудня 2017 року та постанови КГС ВС від 18 жовтня 2018 року у справі №908/936/15-г, оскільки зазначеними судовими рішення не досліджувався розмір заборгованості позичальника та його складові.

Крім того, відповідно до положення ст. 81 ч.4 ЦПК України, обов`язковість зазначених рішень є тільки відносно осіб, які приймали участь у розгляді вказаних справ. Разом з тим, відповідач у справі ОСОБА_1 не був учасником розгляду вказаної господарської справи, був позбавлений можливості заперечувати їх обґрунтованість та законність, а тому обставини, що встановлені вказаними судовими рішення не є обов`язковими щодо нього.

Згідно з п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального законодавства та неправильне застосування судом норм матеріального права.

Оскільки судом першої інстанції при вирішенні вказаного спору неправильно застосовано норми матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню із ухвалення у вказаній справі нового судового рішення про часткове задоволення позову ПАТ «Дочірнє підприємство «Сбербанку Росії».

Згідно до ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Звертаючись до суду із вказаним позовом позивач поніс витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654 грн. (а.с.7, т.1), а тому вказані витрати підлягають стягненню з відповідача у справі.

Керуючись ст. 99 Конституції України, ст. ст. 192, 193, 524, 526, 549, 550, 1054, 1056-1 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» ст. 141, 367, 374, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2014 року скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Дочірній Банк Сбербанку Росії» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає АДРЕСА_1 РНКОПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Сбербанк» (юр. адр. 01601 м.Київ, вул.Володимирська, 46 ) заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії від 17 жовтня 2012 року у розмірі: 1330350,57 доларів США та 227325 євро заборгованість за кредитною лінією; 54884,95 доларів США та 9960,21 євро заборгованість зі сплати процентів за користування кредитною лінією; 32679,80 грн. пеня за прострочення сплати загальної заборгованості за кредитною лінією та 7380,20 грн. пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитною лінією, а всього 1385235,52 доларів США, 237285, 21 Євро та 40060 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає АДРЕСА_1 РНКОПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Сбербанк» (юр. адр. 01601 м.Київ, вул .Володимирська, 46 ) судовий збір у розмірі 3654 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Мотивований текст постанови виготовлено 28 листопада 2019 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв