Справа № 298/606/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 червня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів СОБОСЛОЯ Г.Г., ГОТРИ Т.Ю.

при секретарі ЧУЧЦІ Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 298/606/18 за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання договору недійсним, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Великоберезнянського районного суду від 3 грудня 2018 року, повний текст якого складено 3 грудня 2018 року, головуюча суддя Лютянська М.С., -

встановив:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (зараз - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк»)) 10.04.2018 звернулося до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_1 мотивуючи таким.

ПАТ КБ «ПриватБанк» 24.06.2011 за правилами договору приєднання уклало з відповідачем договір, за яким надало кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна картка». 15.04.2014 відповідачу було переоформлено кредитну картку на престижну картку «Універсальна Gold 55 днів», кредитний ліміт був установлений у розмірі 8000,00 грн зі сплатою за користування коштами 27,60% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до Умов і Правил надання банківських послуг, які є невід`ємною частиною договору, банк управі в односторонньому порядку змінювати ліміт кредитування, відсоткову ставку за кредитом, тарифи та інші елементи кредитування, інформація про що розміщується на офіційному сайті банку в мережі Internet на сторінці http://privatbank.ua/terms/pages/70. Позичальник зобов`язаний слідкувати за відповідними змінами в умовах кредитування, отримувати виписку з рахунку щодо здійснених за ним операцій, не допускати овердрафту тощо. Пунктом 1.1.7.12. Умов і Правил передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання, а якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Банк свої зобов`язання за договором виконав, а відповідач свої порушив і спричинив виникнення боргу, який станом на 22.03.2018 склав 37599,01 грн, із яких заборгованість: за кредитом - 7874,99 грн, за процентами - 27357,40 грн, за пенею та комісією - 100,00 грн, а також 500,00 грн фіксованої частини штрафу і 1766,62 грн процентної складової штрафу.

Посилаючись на ці обставини, на порядок виконання договірних зобов`язань та на передбачене договором і нормами ЦК України право банку вимагати повернення всього заборгованого, банк просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 24.06.2011 без номера у розмірі 37599,01 грн із вищеперерахованими її елементами та покласти на нього судові витрати.

23.08.2018 ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діяв у порядку надання безоплатної правової допомоги адвокат Гайданка Т.М., пред`явила зустрічний позов до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним із таких підстав.

Рішенням Великоберезнянського районного суду від 06.08.2001 позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 визнано недієздатною внаслідок психічної хвороби, через що вона позбавлена можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_1 є інвалідом 2-ї групи безстроково.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (ст. 40 ч. 1 ЦК України). Недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину, від її імені та в її інтересах правочини вчиняє опікун (ст. 41 ч.ч. 2, 3 ЦК України).

Оскільки ОСОБА_1 на момент укладення кредитного договору від 24.06.2011 була недієздатною, не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, цей правочин підлягає визнанню недійсним.

Виходячи з наведеного, позивач просив визнати недійсним кредитний договір від 24.06.2011 без номера, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1

Ухвалою Великоберезнянського районного суду від 23.08.2018 зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, позови об`єднано в одне провадження.

Рішенням Великоберезнянського районного суду від 30.12.2018 у первісному позові ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору недійсним задоволено, кредитний договір без номера від 24.06.2011 між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 визнано недійсним.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із наявності підстав для визнання за позовом ОСОБА_1 кредитного договору недійсним внаслідок укладення його банком із недієздатною фізичною особою, що, відповідно, має наслідком відмову в позові банку до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

АТ КБ «ПриватБанк» ставить в апеляції питання про скасування рішення суду як незаконного і необґрунтованого та про задоволення первісного позову і відмову в зустрічному позові. У скарзі наводить такі доводи.

Згідно зі ст. 41 ЦК України, над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка, відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою несе її опікун (ст. 1184 ЦК України). Проте, суд не встановив, чи був призначений ОСОБА_1 опікун і чи не була поновлена цивільна дієздатність ОСОБА_1 .

Крім того, судом були порушені норми процесуального права, оскільки права, свободи та інтереси недієздатної фізичної особи захищає в суді опікун або інша особа, визначена законом (ст. 59 ч. 1 ЦПК України). Суд не залучив до участі в справі законного представника ОСОБА_1 Також суд не надіслав банку матеріали зустрічного позову, через що банк не подавав відзиву, клопотань щодо розв`язання зустрічного позову.

Водночас, право банку вимагати повернення боргу випливає з факту порушення ОСОБА_1 умов кредитного договору, під час укладення якого остання повною мірою розуміла характер її правовідносин із банком. Позичальник користувався платіжною карткою, знімав гроші в банкоматах тощо.

Апелянт просить рішення суду скасувати, його позов задовольнити, а в зустрічному позові - відмовити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача Гринихи Т . Ю ., яка апеляцію підтримала, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Відповідно до ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст.ст. 12, 13, 19, ст.ст. 43, 49, 76-81 ЦПК України, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення або оспорювання саме її прав; кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів і на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору; кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, включно з тими, які власне обґрунтовують право на пред`явлення вимог (право на позов), обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторонами у справах позовного провадження є позивач - особа, яка вважає, що її право порушене і яка пред`явила вимогу про захист порушеного права, і відповідач - особа, яку відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу визначає позивач і яка, виходячи із заявленої тим правової позиції, порушує (не визнає, оспорює, заперечує) його право та має відповідати за позовом (ст. 42 ч. 1, ст.ст. 48, 51 ЦПК України).

Для самостійного здійснення в суді цивільних і процесуальних прав та для виконання відповідних обов`язків фізичні особи окрім цивільної та процесуальної правоздатності повинні мати й цивільну та процесуальну дієздатність (ст.ст. 24-26, 30 ЦК України, ст.ст. 46, 47 ЦПК України).

Суд розглядає цивільну справу не інакше як за зверненням фізичної чи юридичної особи, поданим відповідно до ЦПК України (ст. 13 ч. 1 ЦПК України). Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, водночас не зв`язаний доводами скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 367 ч.ч. 1, 4 ЦПК України). Оскільки розгляд справи покладається на суд першої інстанції, а в апеляційному порядку здійснюється перевірка судового рішення, яким закінчено провадження в справі, під час апеляційного розгляду справи суд не вправі за відсутності для того належних підстав змінювати склад позивачів, відповідачів у справі, зміни у складі учасників процесу допустимі лише у прямо передбачених цивільним процесуальним законом випадках, зокрема, при правонаступництві (ст. 23 ч. 1, ст. 24 ч. 1, ст. 55 ч. 1, ст. 56 ч.ч. 2, 3, 6, ст.ст. 351, 352, ст. 368 ч. 1 ЦПК України).

Таким чином, по захист своїх порушених прав особа може звернутися до суду не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом, правомірній вимозі належного право- і дієздатного позивача відповідає обов`язок такого самого належного відповідача усунути порушення права.

Пред`являючи позов про стягнення боргу, АТ КБ «ПриватБанк» виходило з того, що спір виник із укладеного 24.06.2011 відповідно до закону з дієздатним позичальником ОСОБА_1 кредитного договору (а.с. 7-32), умови якого були порушені позичальником. Позивач визначив борг станом на 22.03.2018 у сумі 37599,01 грн, де заборгованість: за кредитом - 7874,99 грн, за процентами - 27357,40 грн, за пенею та комісією - 100,00 грн, а також 500,00 грн фіксованої частини штрафу і 1766,62 грн процентної складової штрафу (ас. 4-6). Банк діяв на захист свого порушеного права виходячи з положень 11-14, 202, 509, 525, 526, 549, 550, 610, 614, 623, 1054 та інших норм ЦК України, та з умов підписаного з ОСОБА_1 кредитного договору.

Натомість ОСОБА_1 у своєму зустрічному позові до АТ КБ «ПриватБанк» виходила з нікчемності вказаного кредитного договору, оскільки на момент його підписання вона не усвідомлювала значення своїх дій і не могла керувати ними. На підтвердження цієї позиції ОСОБА_1 надала копію рішення Великоберезнянського районного суду від 06.08.2001 про визнання її недієздатною внаслідок психічної хвороби, через що вона позбавлена можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 109-110). Обґрунтовувала свої доводи посиланням на положення ст.ст. 39, 40, 41, 203 ЦК України щодо недієздатності фізичної особи та відсутності в неї права вчиняти будь-який правочин.

За змістом положень ЦК України:

людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою (ст. 24);

здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи (ст. 25 ч. 1);

фізична особа має всі притаманні їй (як встановлені, так не встановлені законом) немайнові та майнові права, а також здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин (ст. 26 ч.ч. 2, 3, 4, 5);

цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними; цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання (ст. 30 ч. 1);

повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття) (ст. 34 ч. 1);

фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними (ст. 39 ч. 1);

фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (ст. 40 ч. 1);

над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун; відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун (стаття 1184 цього Кодексу) (ст. 41 ч.ч. 1, 2, 3, 4);

шкода, завдана недієздатною фізичною особою, відшкодовується опікуном або закладом, який зобов`язаний здійснювати нагляд за нею, якщо він не доведе, що шкода була завдана не з його вини; обов`язок цих осіб відшкодувати шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, не припиняється в разі поновлення її цивільної дієздатності (ст. 1184 ч. 1).

У ЦК Української РСР (1963 р.) містилися аналогічні положення щодо правоздатності та дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною судом внаслідок неможливості розуміти значення своїх дій і керувати ними через душевну хворобу чи недоумство, встановлення опіки над недієздатною фізичною особою тощо.

На стадії апеляційного розгляду справи судом були одержані:

при листі Великоберезнянського районного суду від 23.04.2019 № 01-15/6/2019 копії чинних рішень цього суду:

від 06.06.2001, яким встановлено, що ОСОБА_1 з 1988 року хворіє психічною хворобою, є інвалідом 2-ї групи по психіатрії, через хворобу не розуміє значення своїх дій і не може керувати ними, судом визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатною внаслідок психічної хвороби;

від 30.07.2014, яким призначено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , опікуном над недієздатною матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

лист Великоберезнянської райдержадміністрації Закарпатської області від 06.05.2019 № 519/04-44, яким повідомлено про призначення рішенням Великоберезнянського районного суду від 30.07.2014 опікуном над недієздатною ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ;

лист Ужгородського місцевого центру з надання безоплатної правової допомоги від 08.05.2019 № 321/09/07-24 з доданою до нього заявою ОСОБА_1 від 05.05.2018 про надання безоплатної вторинної правової допомоги, яким повідомлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особисто 05.05.2018 звернулася по безоплатну правову допомогу для представництва інтересів у суді як відповідача у справі про виконання зобов`язань за кредитним договором.

Пенсійним посвідченням № НОМЕР_1, виданим Пенсійним фондом України 13.08.2014, підтверджується, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом 2-ї групи за загальним захворюванням довічно (а.с. 111).

Таким чином, після ухвалення 06.06.2001 Великоберезнянським районним судом рішення про визнання ОСОБА_1 недієздатною її дієздатність не поновлювалася, на час, який визначається АТ КБ «ПриватБанк» днем укладання кредитного договору, ОСОБА_1 була недієздатною. На цей час ОСОБА_1 мала опікуна ОСОБА_4 , який не брав участі в справі в суді першої інстанції і власне наявність якого суд не перевірив і не встановив. Тим часом, саме опікун є законним представником фізичної особи, визнаної недієздатною, захищає її права, свободи та інтереси в суді і може доручати ведення справи в суді іншим особам (ст. 237, ст. 242 ч. 2 ЦК України, ст. 59 ч.ч. 1, 3 ЦПК України).

За обставинами справи, ОСОБА_1 особисто звернулася по безоплатну правову допомогу та пред`явила зустрічний позов у справі, який був у порядку надання безоплатної правової допомоги підписаний і поданий адвокатом Гайданкою Т.М. (а.с. 107-108, 112).

Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позов подано особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності (ст. 257 ч. 1 п. 1 ЦПК України). Беручи до уваги, що ОСОБА_1 у спірних правовідносинах діяла особисто, проте, не маючи цивільної та процесуальної дієздатності, чого підписання заяви адвокатом Гайданкою Т.М. за особистим зверненням ОСОБА_1 не змінює, зустрічний позов у справі був поданий особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності. Цивільний процес за такою заявою був розпочатий судом безпідставно і не може мати наслідком будь-якого законного результату.

Первісний позов теж був пред`явлений банком до позичальника ОСОБА_1 як до дієздатної сторони кредитного договору, тоді як остання є недієздатною, за завдану нею шкоду встановленим порядком відповідає опікун, який також захищає права, свободи та інтереси недієздатної фізичної особи в суді. До опікуна ОСОБА_4 . банк вимог не пред`являв.

Суд першої інстанції щодо суб`єктного складу сторін у справі та щодо руху зустрічного позову не діяв у порядку, передбаченому, зокрема, ст. 12 ч. 5, ст. 51 ч. 3, ст.ст. 193, 194, ст. 214 ч. 2 ЦПК України, в тому числі, питання про участь у справі опікуна ОСОБА_4 як відповідача за первісним позовом, питання про відповідність зустрічного позову вимогам закону щодо порядку його пред`явлення, не обговорив, процесуальних рішень з цього приводу не приймав.

Утім, саме належна сторона у справі повинна доводити обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, і саме такому позивачу належить право підтримувати позов і такому відповідачу належить право визнати позов, пред`явити і підтримувати зустрічний позов, укласти мирову угоду і т.ін. (ст. 12 ч. 3, ст.ст. 43, 49, 81, 193, 206, 207 ЦПК України). Докази, які оцінюються в цивільній справі, факти, що на їх підставі встановлюються, за сукупністю яких вирішується питання про права і обов`язки сторін, ухвалюється судове рішення, мають правове значення, якщо ці дії вчиняються у процесі, участь в якому беруть належні учасники у належному процесуальному статусі. У даному випадку факти щодо прав і обов`язків сторін мають правове значення, якщо встановлені у справі, в якій є належний учасник - опікун недієздатної фізичної особи.

Тож справу за обома позовами було вирішено без участі ОСОБА_4 як опікуна ОСОБА_1 . Суд не мав процесуальних підстав за відсутності опікуна для вирішення первісного позову як щодо його прав, прав підопічного, так і щодо прав банку по суті. Зустрічний позов не підлягав вирішенню як такий, позаяк його належало залишити без розгляду. Таке вирішення справи є неправильним у процесуальному розумінні, рішення суду не відповідає вимогам ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України, вищенаведені обставини виключали можливість реального вирішення спору відповідно до закону. Питання обґрунтованості первісного позову по суті, його доведеності, інші обставини наразі значення не мають.

За умовами справи, на стадії апеляційного провадження викладені обставини не можуть бути змінені, а порушення норм закону не можуть бути усунені чи виправлені. Положення ст. 376 ч. 3 п. 4 ЦПК України встановлюють, що прийняття судом рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі, є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, а ст. 377 ч. 1 цього Кодексу зобов`язує апеляційний суд скасувати судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, із залишенням позову без розгляду за наявності підстав, передбачених ст. 257 ЦПК України.

Відтак, на підставі ст. 376 ч. 1 п. 4, ч. 2, ч. 3 п. 4, ст. 377 ч. 1 ЦПК України апеляцію слід задовольнити частково, рішення суду скасувати, зустрічний позов про визнання договору недійсним залишити без розгляду, а в первісному позові про стягнення боргу відмовити з наведених вище процесуальних підстав.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п.п. 2, 4, ст. 376 ч. 1 п. 4, ч. 2, ч. 3 п. 4, ст. 377 ч. 1, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково, рішення Великоберезнянського районного суду від 3 грудня 2018 року скасувати,

зустрічний позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання договору недійсним залишити без розгляду,

у позові Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 12 червня 2019 року.

Судді