ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року

м. Харків

справа № 626/1395/17

провадження № 22-ц/818/999/19

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.,

за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: Приватне аграрно-орендне підприємство «Промінь»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного аграрно-орендного підприємства «Промінь» про дострокове розірвання договору оренди землі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 09 листопада 2018 року в складі судді Константинова Д.С.,

встановив:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного аграрно-орендного підприємства «Промінь» (далі ПАОП «Промінь) в якому просив достроково розірвати договір оренди земельної ділянки №297 від 20.04.2006 року, укладений між ним та ПАОП «Промінь».

Позов мотивовано тим, що йому на підставі державного акта на право приватної власності на землю належить земельна ділянка площею 6,0332 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на землях Кобзівської сільської ради Красноградського району Харківської області.

20 квітня 2006 року між ним та ПАОП «Промінь» було укладено договір оренди земельної ділянки №297 для вирощування товарної сільськогосподарської продукції.

У червні 2017 року йому стало відомо, що ПАОП «Промінь» на його земельній ділянці пробурив свердловину та встановив електричний стовп без його згоди як власника земельної ділянки. Таким чином орендар порушив пункт 10.3 договору орендної ділянки, що є підставою для його розірвання.

ПАОП «Промінь» надало заперечення на позов, в яких вказує, що ніяких робіт з поліпшення земельної ділянки, які б потребували письмової згоди орендодавця підприємство не проводило. Вказує, що оскільки ПОАП «Промінь» є сільськогосподарським підприємством, основною діяльністю якого є вирощування сільськогосподарських культур, то пробурюванням свердловини не займалося. Фотографії позивача не мають доказового значення, оскільки на них відсутня дата та час, а також не зрозуміле місцезнаходження споруди і яке відношення вона має до ПОАП «Промінь».

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити, з підстав, викладених у запереченнях.

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 09.11.2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1звернувся з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким достроково розірвати договір оренди земельної ділянки №297 від 20.04.2006 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що після звернення позивача до суду, відповідачем вищевказана свердловина була зарита, а стовбур демонтовано, що підтверджується відеозаписом, долученим до матеріалів справи.

Вказує, що суд першої інстанції встановивши, що свердловина та стовп з'явилися на земельній ділянці близько 2008 року, в той час коли земельна ділянка вже знаходилась у користуванні ПАОП «Промінь», не надав значення цій обставині та не прокоментував її у своєму рішенні.

Таким чином, вважає, що суд не здійснив повного і комплексного аналізу обставин справи та не застосував положення статті 25 Закону України «Про оренду землі», що суперечить положенням ЦПК України.

Крім того, вважає, що судом було порушено принцип рівності сторін перед судом, принципу змагальності сторін у цивільному процесі, що призвело до ухвалення неправосудного рішення.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст.13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За вимогами ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.32 Закону України «Про оренду землі», на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Відповідно до вимог ст.24 цього закону, орендодавець має право вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил; дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються;своєчасного внесення орендної плати.

Орендодавець зобов'язаний: передати в користування земельну ділянку у стані, що відповідає умовам договору оренди; при передачі земельної ділянки в оренду забезпечувати відповідно до закону реалізацію прав третіх осіб щодо орендованої земельної ділянки; не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою; відшкодувати орендарю капітальні витрати, пов'язані з поліпшенням стану об'єкта оренди, яке проводилося орендарем за згодою орендодавця; попередити орендаря про особливі властивості та недоліки земельної ділянки, які в процесі її використання можуть спричинити екологічно небезпечні наслідки для довкілля або призвести до погіршення стану самого об'єкта оренди.

Згідно статті 25 Закону,орендар земельної ділянки має право: самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі; за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження; отримувати продукцію і доходи; здійснювати в установленому законодавством порядку за письмовою згодою орендодавця будівництво водогосподарських споруд та меліоративних систем.

Орендар земельної ділянки зобов'язаний: приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку; виконувати встановлені щодо об'єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі; дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення.

Судом встановлено, що відповідно до Державного акта серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 належить земельна ділянка площею 6,0332 га, що знаходиться на землях Кобзівської сільської ради Красноградського району Харківської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.18).

20 квітня 2006 року між ОСОБА_1 та ПАОП «Промінь» було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки (далі Договір) строком на 25 років та встановлено щорічну орендну плату у розмірі 1,5 % від грошової оцінки земельної ділянки, що становить 932,00 грн. Земельна ділянка була передана ПАОП «Промінь» згідно з Актом передачі-прийому земельних ділянок згідно з договором оренди (а.с.13-17).

Позивач посилається на порушення відповідачем п.10.3 Договору оренди, відповідно до якого орендар має право за згодою орендодавця здійснювати у встановленому порядку за згодою орендодавця зрошувальні, меліоративні та проводити інші роботи, необхідні для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Він посилається на те, що відповідач без його згоди на його земельній ділянці пробурив свердловину для води та встановив електричний стовп, на підтвердження чого надав ксерокопії фотографій і відеозапис (а.с.20-21)

За клопотанням позивача 30.10.2017 року судом першої інстанції була призначена судова будівельно-технічна експертиза (а.с.45).

Внаслідок того, що позивачем не було надано на вимогу експерта додаткових матеріалів і не сплачено вартість експертизи, 02.05.2018 року до суду надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи №23467 (а.с.53).

Разом з цим, з наданих пояснень свідків ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що на земельній ділянці позивача раніше перебувала бурова і скважину зробило ПАТ «Укрбургаз» близько 8 років тому, для технічних потреб буріння газових скважин. На даний час на цьому місці вирощує сільськогосподарську продукцію ПАОП «Промінь», яке скважину не пробурювало і не користується нею. Хто і коли встановлював електричний стовп невідомо, також ніякими доказами не підтверджується встановлення його відповідачем, на даний час стовпа на земельній ділянці немає. Надані ксерокопії фотографій і відео не підтверджують факт встановлення саме відповідачем електричного стовпа та пробурювання ним водної скважини.

Крім того, в судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача пояснив, що в судовому засіданні суду першої інстанції позивач та його брат - свідок ОСОБА_4 пояснили, що цю скажину зробило ПАТ «Укрбургаз» на підставі договору з позивачем, а вода в ній знаходилась, оскільки при бурінні застосовувалась вода технічна.

Представник позивача в апеляційній інстанції ці пояснення представника відповідача спростувати не зміг.

З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає ,що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку стосовно того, що позивачем не надано будь-яких доказів порушень саме відповідачем умов договору оренди землі, відповідач використовує ділянку за цільовим призначенням для вирощування сільськогосподарської продукції, позивач своєчасно отримує орендну плату за користування земельною ділянкою від відповідача весь час дії договору оренди, в тому числі отримав її і за 2017 рік (а.с.40), що свідчить про добросовісне виконання відповідачем умов договору. За цей час претензій до ПАОП «Промінь» щодо неналежного використання його земельної ділянки позивач не пред'являв. Будь-яких інших підстав для розірвання договору оренди, що передбачені законом, позивач не навів, що є підставою для відмови позивачу у позові.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовуються.

Керуючись статтями 365, 366, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Красноградського районного суду Харківської області від 09 листопада 2018 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 01 березня 2019 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко