Справа № 345/3535/19
Провадження № 22-ц/4808/1318/19
Головуючий у 1 інстанції Юрчак Л. Б.
Суддя-доповідач Мелінишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Томин О.О., Ясеновенко Л.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду в складі судді Юрчака Л.Б., ухвалене 28 серпня 2019 року в м. Калуші Івано-Франківської області у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

в с т а н о в и в:

У серпні 2019 року ОСОБА_2 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що з 24 лютого 2001 року перебуває з відповідачем у церковному шлюбі, від якого мають двох дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають із нею, перебувають на її вихованні та утриманні. До повноліття сина ОСОБА_1 сплачував аліменти на утримання дітей згідно з рішенням Калуського міськрайонного суду від 02 жовтня 2014 року у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісяця. Оскільки син продовжує навчання на денній формі у Коледжі приладів ІФНТУНГу та знаходиться на її утриманні, а відповідач у добровільному порядку на утримання сина матеріальної допомоги не надає, хоча працевлаштований та має постійний заробіток, просила стягнути з останнього на свою користь аліменти на утримання сина, який продовжує навчання у розмірі 1/5 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 28 серпня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця починаючи з 12 серпня 2019 року до закінчення навчання, але не більше як до досягнення ним 23-річного віку. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що повнолітній син сторін продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, відповідач таку допомогу не надає, хоча має можливість. Враховуючи обов`язок обох батьків утримувати дитину, потреби дитини у навчанні, встановлений законом прожитковий мінімум для працездатних осіб, суд визнав доцільним стягувати аліменти із відповідача у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця на період навчання сина, але не більше як досягнення ним двадцяти трьох років.

Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині визначення розміру аліментів ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Просив рішення суду в цій частині змінити, стягнувши з нього аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/8 частини від всіх видів заробітку щомісячно.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий суд не надав належної оцінки обставинам справи, зокрема щодо сплатии ним аліментів в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку щомісячно на утримання неповнолітньої дочки. Окрім того, після розлучення він змушений орендувати квартиру. А тому визначений судом розмір аліментів ставить його у скрутне матеріальне становище.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 покликається на те, що оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, на підставі повного та всебічного з`ясування обставин справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як правильно встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, сторони є батьками двох дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають разом із позивачкою (а.с.2,4).

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 02 жовтня 2014 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів щомісячно на утримання дітей до досягнення ними повноліття. 29 липня 2019 року стягнення аліментів на сина припинилося у зв`язку з досягненням ним повноліття.

Згідно із довідкою Коледжу електронних приладів ІФНТУНГу від 16 липня 2019 року №185 ОСОБА_5 навчається на денній формі, безоплатно, стипендію не отримує (а.с.5).

Відповідач працює старшим оперуповноваженим Департаменту захисту економіки Національної поліції України, загальна сума доходу за період із січня 2019 року по червня 2019 року за винятком аліментів становить 56 725,64 грн (а.с. 6). ОСОБА_2 працює у Департаменті житлової, комунальної політики та благоустрою на посаді головного спеціаліста, її дохід за період з січня 2019 по червень 2019 року складає 74 927,51 грн (а.с.7).

Обгрунтовуючи свої вимоги позивач покликалася на потребу їхнього повнолітнього сина ОСОБА_3 в зв`язку із навчанням у матеріальній допомозі та можливість батька надавати таку допомогу, зважаючи на що просила стягувати такі аліменти в розмірі 1/5 частини всіх його доходів.

Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 Сімейного кодексу України (далі - СК України), яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу).

Зокрема, статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що розгляд справи проводився судом в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Згідно ухвали суду від 13 серпня 2019 року відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Правом на подання відзиву такий не скористався. Натомість, 08 серпня 2019 року, в день розгляду справи, надіслав до суду телефонограму про часткове визнання позову, погодившись на стягнення аліментів на повнолітнього сина в розмірі 1/6 частини всіх видів його доходу. Просив розглядати справу в його відсутності (а.с.15-16, 18).

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість відповідача, з урахуванням розміру його доходу, надавати матеріальну допомогу сину, який продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує такої допомоги (кошти на проїзд до навчального закладу, проживання, харчування, придбання одягу та приладдя для навчання тощо). А тому з нього на користь позивача необхідно стягнути аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 12 серпня 2019 року і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23-річного віку.

Твердження апелянта ОСОБА_1 про те, що місцевий суд не взяв до уваги сплату ним аліментів на утримання неповнолітньої дочки є неспроможними, оскільки розмір аліментів визначено судами з урахуванням всіх обставин справи. Зокрема, що відповідач є працездатною особою, офіційно працює, має стабільний розмір доходу, його стан здоров`я тощо.

Окрім того, відповідно до частини третьої статті 183 СК України якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги стосовно додаткових витрат на оренду житла, що позбавляє його матеріальної можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, оскільки такі не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з частиною першою статті 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Оскільки ціна позову в цій справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

За приписами пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

Керуючись статтями 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду від 28 серпня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.О. Томин

Л.В. Ясеновенко