Єдиний унікальний номер 753/4739/18 Номер провадження 22-ц/804/145/19
Номер провадження 22-ц/804/145/19 Доповідач Канурна О.Д.
Справа № 753/4739/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2019 року м. Бахмут Донецька область

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Канурної О.Д.,

суддів: Мальованого Ю.М.,Соломахи Л.І.

за участю секретаря Розпутько Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 08 жовтня 2018 року у цивільній справі № 753/4739/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним та визнання права власності, (суддя першої інстанції Наумик Олена Олександрівна),-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним та визнання права власності.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 22 березня 2011 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір купівлі - продажу автомобіля.

Предмет даного письмового правочину має такі характеристики: марка RENAULT, модель MAGNUM 440, 2003 року випуску, тип ТЗ - вантажний сідловий тягач, номер кузова (шасі, рама) № НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, який перебуває на обліку в ВРЕР м. Макіївки при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області з 22.02.2011 року і зареєстрований за продавцем.

На момент укладення договору купівлі - продажу даний автомобіль належав відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3, виданого ВРЕР м. Макіївки при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області від 22.02.2011 року.

В день підписання договору купівлі-продажу відповідач передав позивачу технічний паспорт на автомобіль, а також видав довіреність ВРІ № 640320, якою уповноважив позивача керувати та розпоряджатися вантажним автомобілем марки RENAULT, модель MAGNUM 440, 2003 року випуску, тип ТЗ - вантажний сідловий тягач, номер кузова шасі, рама) № НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, який перебуває на обліку в ВРЕР м. Макіївки при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області з 22.02.2011 року і зареєстрований за продавцем.

Відповідачу терміново були потрібні кошти, тому позивач сплатив йому 80000,00 грн. за вказаний автомобіль, отримавши від нього вищевказану довіреність та письмову розписку, згідно якої відповідач зобов'язався автомобіль оформити на позивача нотаріально договором купівлі-продажу в м. Лубни Полтавської області після вирішення своїх невідкладних питань.

Крім того, позивач та відповідач 22.03.2011 року після передачі грошей відповідачу, у присутності двох свідків уклали договір купівлі - продажу автомобіля, в якому домовилися про всі істотні умови, у тому числі, що відповідач зобов'язується автомобіль оформити на нього нотаріально в м. Лубни Полтавської області договором купівлі - продажу.

Відповідач забрав всі свої особисті речі з автомобіля та передав свідоцтво про реєстрацію ТЗ, що дало позивачу підстави користуватися вказаним майном до нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу в м. Лубни. Вказаний автомобіль він капітально відремонтував та почав його використовувати.

В подальшому позивач неодноразово звертався з вимогою щодо дотримання умов договору від 22.03.2011 року про нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу до ОСОБА_2, однак відповідач постійно ухилявся від нотаріального оформлення договору купівлі-продажу, мотивуючи це тим, що в нього немає а ні часу, а ні коштів на приїзд та оформлення договору купівлі-продажу автомобіля.

Позивач запропонував відповідачу оформити договір купівлі-продажу автомобіля за свій рахунок, однак відповідач відповів, що виїхав із міста спершу на лікування, а потім у справах і як тільки буде їхати у м. Київ, то заїде у м. Лубни (місце виконання договору) і вони підуть до нотаріуса і посвідчать відповідний договір нотаріально, як це передбачає договір від 22.03.2011 року. У травні 2014 року зв'язок з відповідачем у зв'язку із діями Росії ( країни агресора) на території Донецької області було втрачено.

На даний час йому стало відомо про зміну фактичного місця проживання відповідача, який не заперечує факту продажу автомобіля і отримання ним коштів, але все одно всіляко ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу.

ОСОБА_1 вважає, що ОСОБА_2 навмисно ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу автомобіля.

Позивач на даний час не має можливості юридично розпорядитися даним майном в повному обсязі (подарувати, продати чи навіть зареєструвати його), оскільки не виконані продавцем умови договору про нотаріальне його посвідчення ( хоча це передбачено як обов'язкова умова договору).

Оскільки відповідач ухиляється від виконання вимог законодавства, а іншого позасудового способу вирішення даного спору не має, саме тому позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Позивач просив суд визнати договір купівлі-продажу автомобіля (марка RENAULT, модель MAGNUM 440, 2003 року випуску, тип ТЗ - вантажний сідловий тягач, номер кузова (шасі, рама) № НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, який перебуває на обліку в ВРЕР м. Макіївки при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області з 22.02.2011 року і зареєстрований за продавцем), укладений між ним та ОСОБА_2 22.03.2011 року дійсним. Визнати за позивачем право власності на автомобіль, що являвся предметом договору купівлі-продажу від 22.03.2011 року, а саме: марка RENAULT, модель MAGNUM 440, 2003 року випуску, тип ТЗ - вантажний сідловий тягач, номер кузова (шасі, рама) № НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 12 квітня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 передано на розгляд за підсудністю до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області.

Ухвалою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 25 травня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 передано на розгляд за підсудністю до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області.

Заочним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 08 жовтня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним та визнання права власності, відмовлено.

Із вказаним заочним рішенням суду не погодився позивач - ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, яка надійшла до Донецького апеляційного суду 13 листопада 2018 року.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що з заочним рішенням суду не може погодитися, оскільки воно винесено всупереч вимогам законодавства і підлягає скасуванню.

Позивач просить апеляційний суд скасувати заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 08 жовтня 2018 року і прийняти нове рішення по справі, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 15 листопада 2018 року відкрито апеляційне провадження у даній цивільній справі та надано відповідачу строк для надання відзиву на апеляційну скаргу в письмовій формі до 30 листопада 2018 року.

Копії ухвал про відкриття апеляційного провадження учасниками справи отримані (а.с. 96,97), копія апеляційної скарги позивача відповідачем отримана (а.с. 97). Відзив на апеляційну скаргу від відповідача по справі до Донецького апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Донецького апеляційного суду від 08.11.2018 року визначено колегію судів для розгляду цієї справи: суддя-доповідач Канурна О.Д., судді Кішкіна І.В., Соломаха Л.І. (а.с. 89).

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Донецького апеляційного суду від 08.11.2018 року у зв'язку з перебуванням судді Кішкіної І.В. у відпустці, визначено колегію судів для розгляду цієї справи: суддя-доповідач Канурна О.Д., судді Мальований Ю.М., Соломаха Л.І. (а.с. 102).

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 не з'явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність (а.с. 110).

В судове засідання апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 не з'явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність (а.с. 112).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

До таких висновків апеляційний суд дійшов, виходячи з наступного:

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції послався на те, що сама по собі довіреність та розписки, як і факт експлуатації позивачем спірного автомобіля, не підтверджує перехід права власності на автомобіль від відповідача до позивача, оскільки законодавством визначено виключний перелік документів, які підтверджують правомірність придбання транспортних засобів.

З вказаним висновком суду першої інстанції апеляційний суд погоджується з наступних підстав.

Пунктом 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого Постановою К;кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388, передбачено, що документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку: договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках; укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; укладені та оформлені в центрах надання адміністративних послуг у присутності адміністраторів таких центрів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; договори купівлі-продажу транспортних засобів, що підлягають першій державній реєстрації в сервісних центрах МВС, за якими продавцями виступають суб'єкти господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами, і які підписані від імені таких суб'єктів уповноваженою особою; договір комісії між власником транспортного засобу і суб'єктом господарювання, який за таким договором є комісіонером, та договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким продавцем є такий суб'єкт господарювання, які підписані від імені суб'єкта господарювання уповноваженою особою, - у разі продажу транспортних засобів суб'єктами господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу; свідоцтва про право на спадщину, видані нотаріусом або консульською установою, чи їх дублікати; рішення про закріплення транспортних засобів на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняті власниками транспортних засобів чи особами, уповноваженими управляти таким майном; рішення власників майна, уповноважених ними органів про передачу транспортних засобів з державної в комунальну власність чи з комунальної власності в державну власність; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску; акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу та конкретного одержувача; митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане органом доходів і зборів посвідчення про реєстрацію в уповноважених органах МВС транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договір фінансового лізингу; акт про проведені електронні торги або постанова та акт про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу, видані органом державної виконавчої служби або приватним виконавцем; договір купівлі-продажу транспортного засобу, укладений за результатами прилюдних торгів (аукціону) або електронних торгів, за яким продавцем виступає Національне агентство з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Наданий позивачем договір не є таким документом.

Тому доводи апеляційної скарги позивача про те, що на момент укладення договору купівлі-продажу 22.03.2011 року вказаний вище автомобіль належав відповідачу на праві Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобі серії НОМЕР_4 та при цьому були свідки, є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що він не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідно до частини 3 статті 347 ЦК України право власності ОСОБА_2 на вказаний вище автомобіль не припинялося, є безпідставними, оскільки ОСОБА_2 не є єдиним власником на вказаний вище автомобіль.

Із ксерокопії паспорту ОСОБА_2 вбачається, що він 24 липня 1996 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 (а.с. 8). Відомості про його розірвання відсутні.

Згідно з частиною 3 статті 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Частиною 1 статті 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Вказане вище узгоджується з Постановою Верховного Суду від 18 грудня 2018 року по справі № 522/12924/14-ц; провадження № 61-15117 св 18; Постановою Верховного Суду від 12 грудня 2018 року по справі № 607/4701/13-ц; провадження № 61-17112 св 18.

Пунктом 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року передбачено, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63 СК, ч. 1 ст. 65 СК.

Частиною 1 статті 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Як вбачається із частини 1 статті 65 СК України? дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Матеріали справи не містять даних про згоду ОСОБА_4 на продаж вказаного вище автомобіля.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на статтю 392 ЦК України, яка передбачає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, який засвідчує його право власності є безпідставним, оскільки позивач ОСОБА_1 не є власником вказаного вище автомобіля.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обґрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

На підставі викладеного вище, суд апеляційної інстанції вважає, що підстав для скасування рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 08 жовтня 2018 року і задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 08 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі.

Повний текст постанови складений 14 січня 2019 року.

Судді: