Справа № 462/1304/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2019 року Залізничний районний суд міста Львова

у складі:

головуючого-судді Ліуша А.І.

з участю секретаря Аврамишиної Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

позивач звернулася до суду з позовом про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1 , покликаючись на те, що вони є власниками квартири, в якій зареєстрований також відповідач. Проте відповідач не проживає у вказаній квартирі більше 20 років та не сплачує комунальні послуги. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 26 травня 1997 року відповідача визнано безвісно відсутнім з 01 липня 1995 року. Просять визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Відповідача належним чином, згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі "Лазаренко та інші проти України", повідомлено про час та місце розгляду справи, направлено ухвалу про відкриття провадження у справі рекомендованою поштовою кореспонденцією, що стверджується наявними у матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення, які повернулись до суду 15 липня 2019 року, 10 жовтня 2019 року, а тому згідно ст. 223 ЦПК України, суд вважає, що справу можна вирішити у його відсутності, на підставі наявних у ній даних та доказів.

Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що позов слід задовольнити.

Судом встановлено, що у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить позивачам на праві спільної сумісної власності зареєстрований відповідач ОСОБА_4 , що стверджується довідками з місця проживання про склад сім`ї і прописку ЛКП «Граніт» №3206 від 20 вересня 2018 року, №3571 від 08 жовтня 2018 року.

Згідно рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26 травня 1997 року відповідача ОСОБА_4 визнано безвісно відсутнім з 01 липня 1995 року.

Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Крім того, відповідно до ст. 168 ЖК України договір найму жилого приміщення, укладений як на визначений так і на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо наймач або особи, які проживають разом з ним систематично не вносять квартирної плати і плати за комунальні послуги.

Суд також враховує думку Верховного суду України, викладену у п. 10 Постанови Пленуму ВС України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 № 2, згідно якої у справах про визнання наймача або члена його сім`ї

таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо).

Як встановлено в судовому засіданні в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований відповідач ОСОБА_4 , який без поважних на те причин, не проживає у квартирі, за квартиру та комунальні послуги не оплачує, що стверджується актами ЛКП «Граніт» від 12 липня 2018 року, 10 вересня 2018 року, 04 лютого 2019 року, а також, відповідача визнано безвісно відсутнім з 01 липня 1995 року, а тому відповідача ОСОБА_4 слід визнати таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1 .

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє повне ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення.

Судові витрати у справі відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 9, 10, 155, 156, 162, 168 ЖК України, суд,-

У Х В А Л И В:

позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_4 / АДРЕСА_2 / таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 768 /сімсот шістдесят вісім/ гривень 40 копійок сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Залізничний районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя /підпис/ А.І.Ліуш

Копія вірна.

Суддя: А.І.Ліуш