ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

26 лютого 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 734/1075/18

Головуючий у першій інстанції - Бараненко С. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/312/19

Чернігівський апеляційний суд у складі:

голови судового засідання - судді Кузюри Л.В.,

суддів: Вінгаль В.М., Висоцької Н.В.,

позивач: ОСОБА_2,

відповідач, особа, яка подала скаргу: ОСОБА_3,

оскаржується рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 03 грудня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

прізвище судді: Бараненко С.М.; місце ухвалення: смт. Козелець; дата складання повного тексту рішення: 13 грудня 2018 року;

УСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позову посилався на те, що з відповідачем ОСОБА_3 перебував в зареєстрованому шлюбі з 04.11.2007 року по 15 березня 2018 року. У період шлюбу, 16.07.2016 року, за спільні кошти ними було придбано автомобіль марки «Skoda» модель, Octavia, рік випуску 2003, д.н.з. НОМЕР_1. Після розірвання шлюбу автомобілем користується відповідач.

31.03.2018 року відповідач виставила спільний з позивачем автомобіль на продаж, оцінивши його в 5300 доларів США, що складає 140000 гривень, відтак вартість ? частки спільного майна, що належить йому, складає 70000 грн. Добровільно розділити майно відповідач відмовляється.

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 03 грудня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості ? частини автомобіля марки «Skoda» модель, Octavia, рік випуску 2003, д.н.з. НОМЕР_1 в сумі 70 000 грн. Виділено у власність ОСОБА_3 автомобіль марки «Skoda» модель, Octavia, рік випуску 2003, д.н.з. НОМЕР_1, вартістю 140 000,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, які призвели до постановлення незаконного рішення.

За доводами апеляційної скарги, суд першої інстанції при ухваленні рішення дійшов помилкового висновку про те, що поділ майна подружжя не призведе до суттєвого погіршення її прав на спільне майно, яке набуте у шлюбі. Вказувала, що була незгодна з вартістю майна, що поділено судом. Всупереч вимогам ст. 49 ЦПК України, суд першої інстанції не роз'яснив сторонам у справі про їх право заявити клопотання про призначення експертизи щодо вартості майна. Зазначала, що після укладення договору купівлі продажу автомобіля вона стала єдиним власником, а тому поділу він не підлягає.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції за приписами ч.1 ст.368 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до п. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, рішення суду у даній справі підписується без його проголошення, а датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду та дослідивши матеріали справи за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що з 15 березня 2018 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було припинено. У період шлюбу, 16.07.2016 року, позивач та відповідач за спільні кошти придбали автомобіль марки «Skoda» модель, Octavia, рік випуску 2003, д.н.з. НОМЕР_1. Після розірвання шлюбу відповідач одноособово стала користуватись спільним автомобілем.

Згідно із частиною 3 статті 368 ЦК України та частиною 1 статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Статтею 65 СК України передбачено що, дружина і чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Приписами ч.1 ст..70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними (ч.2 ст. 71 СК України).

Враховуючи наведені правила, а також визначення сторонами вартості спірного майна в сумі 140000 грн, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що право власності на автомобіль належить визнати за відповідачем, оскільки зазначене майно перебуває у її фактичному володінні та користуванні, при цьому на користь позивача з ОСОБА_3 підлягає стягненню компенсація вартості ? його частки в сумі 70000 грн.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в повному обсязі з'ясував істотні обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, ухваливши рішення, яке відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 відносно того, що після укладення договору купівлі-продажу автомобіля від 16.07.2016 року вона набула спірне майно на праві особистої приватної власності, а тому здійснення судом першої інстанції його поділу порушує її майнові права, були перевірені апеляційним судом, однак не можуть бути врахованими через те, що з правової точки зору власником зазначеного майна вона стала після укладення договору купівлі-продажу, однак при цьому виникла спільна сумісна власність подружжя на спірне майно і в жодному разі не її особиста приватна, оскільки воно було придбано під час шлюбу, за рахунок спільних сумісних коштів подружжя і зазначена обставина відповідачем не спростовувалась в ході судового розгляду.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на ту обставину, що суд першої інстанції не роз'яснив сторонам право заявити клопотання, і в тому числі, клопотання про призначення експертизи для визначення дійсної вартості майна, чим допустив істотне порушення їх процесуальних прав, не є таким, що ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону, а тому не можуть бути врахованими.

Зокрема, з матеріалів справи встановлено, що під час судового розгляду в засіданні суду першої інстанції безпосередньо сторони у справі: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 участі у розгляді не брали, їх інтереси представляли адвокати ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які не є сторонами у розумінні приписів ст.. 48 ЦПК України, є учасниками судового процесу, які мають повноваження на ведення справи в суді, здійснюють від імені осіб, яких вони представляють, їх процесуальні права та обов»язки(ст. 64 ЦПК України).

Оскільки приписами ст.. 221 ЦПК України передбачено, що головуючий суддя роз»яснює учасникам справи їх права та обов»язки лише у разі необхідності, крім випадків, коли учасника справи представляє адвокат, суд під час судового засідання не був зобов»язаний роз»яснювати адвокатам наведені положення процесуального закону в силу того, що вони є професійними юристами та особами, які обізнані про права та обов»язки учасників цивільного процесу. Втім, з протоколу судового засідання було встановлено, що судом першої інстанції фактично було здійснено роз»яснення прав адвокатам (а.с.85), однак представником відповідача клопотання з приводу призначення експертизи для визначення дійсної вартості автомобіля не заявлялось.

Зважаючи на те, що безпосередньо ОСОБА_3 в оголошенні про продаж цього майна визначила його вартість у сумі 5300 дол. США (а.с. 13), і ОСОБА_2 погодився з указаною вартістю, клопотань про призначення експертизи з цього питання заявлено не було, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з тієї вартості автомобіля, яку було погоджено сторонами.

Рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є справедливим, а тому підстав для його скасування апеляційний суд не знаходить.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 315, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 03 грудня 2018 року без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: