ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

31 липня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа ПАТ "Страхова компанія "Уніка" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 83120 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди - 330000 грн., судовий збір ( а.с. 3-7).

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму у розмірі 78760 грн. 95 коп., за автоекспертне дослідження - 600 грн., витрати на стоянку в розмірі 1200 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 грн., а всього - 81560 грн. 95 коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено (а.с.71-73).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів. Зазначає, що судом не враховано постанову про закриття кримінального провадження від 21.07.2015 року, в якій встановлена вина обох водіїв (а.с. 79-83).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів. Зазначає, що йому було завдано моральної шкоди, унаслідок протиправних дій відповідачів, яку він оцінює в 330 000 грн.( а.с. 105-110).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2, залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.10.2014 року у справі про адміністративне правопорушення № 200/17991/14, ОСОБА_1 визнано винним у скоєні ДТП, яке сталося 29.08.2014 року по вул. Бородинській у м. Дніпропетровську та притягнуто до відповідальності за ст.124 КупАП (а.с. 10).

У відповідності до звіту №14/10/14 від 22.10.2014 року про оцінку транспортного засобу, складеного суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_4, матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «Ford Fusion» ДН НОМЕР_1 в результаті його пошкодження, складає 128 265 грн. 90 коп. (а.с. 11-13).

Вартість проведення експертизи складає 600 грн., а також витрати на стоянку 1200 грн. (а.с.14,16)

Страховик - ПАТ «СК «УНІКА» відшкодував позивачу 49504 грн. 95коп. (а.с.17)

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з вимог ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Належним відповідачем є ОСОБА_1, який на правових підставах володів транспортним засобом та безпосередньо діями якого заподіяно шкоду позивачу.

Відмовляючи у задоволенні іншої частині позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Як зазначено в п.4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року № 4, обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, яка її заподіяла, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на доведенність вини завдавача шкоди відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до п.4 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» також визначено, що «вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне рушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода , та чи сталася вона з вини відповідача.

Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК».

З матеріалів справи вбачається, що постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.10.2014 року у справі про адміністративне правопорушення №200/17991/14, ОСОБА_1 визнано винним у скоєні ДТП (а.с.10).

Постановою старшого слідчого відділу з розслідування дорожньо-транспортної пригоди СУ ГУМВС України в Дніпропетровській області кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000546 від 21.07.2015 року, за ч. 1 ст. 286 КК України закрито, у зв'язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_2 та водія ОСОБА_1 ознак складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (а.с.54-60).

У вказаній постанові зазначено, що дане ДТП сталося у зв'язку з невиконанням водієм автомобіля «Dodge Avenger» реєстраційний номер ДН НОМЕР_2 ОСОБА_1 вимог п.16.3, 16.11, та знаку пріоритету 2.1 Правил дорожнього руху України, а водієм автомобіля «Ford Fusion» ДН НОМЕР_1 ОСОБА_2 вимог п.п.п.12,3, 12.4 та 12.9 (б) Правил дорожнього руху України. Також зазначено, що згідно ст. 38 КУпАП термін для притягнення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбачений ст. 122, 124 та 115 КУпАП, минув ( а.с.54-60).

В даній ДТП у діях водія автомобіля «Dodge Avenger» ОСОБА_1 вбачається не відповідності вимогам п. 16.3, 16.11 та вимог знаку пріоритету 2.1 "Дати дорогу" Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв'язку з настанням технічного характеру ДТП - зіткненням з автомобілем «Форд» під керуванням ОСОБА_2 В діях водія автомобіля «Ford Fusion» під керуванням ОСОБА_2 вбачається невідповідність до вимог п.п.12,3, 12.4 та 12.9 (б) Правил дорожнього руху України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, критично ставиться до доводів ОСОБА_1 про те, що вказаною постановою встановлена вина двох водіїв, оскільки, в постанові зазначено, що в даній ДТП саме дії водія автомобіля «Dodge Avenger» ОСОБА_1, з технічної точки зору, перебувають у причинному зв'язку із виникненням даної дорожньо-транспортної події.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про наявність вини саме ОСОБА_1 у скоєні ДТП та правомірно стягнув матеріальну шкоду.

ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності не притягувався.

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, колегія суддів, зазначає наступне.

За правилами ст. 23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди було враховано вимоги розумності та справедливості, ступінь та глибину душевних страждань, яких зазнав позивач у зв'язку із втратою власного майна через неправомірні дії відповідача та вірно визначив розмір відшкодування.

Отже, судом першої інстанції правильно вирішена справа, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, є правильним і обґрунтованим.

Доводи апеляційних скарг про невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційних скаргах не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Що стосується судових витрат понесених апелянтами, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційні скарги залишені без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: