Номер провадження: 22-ц/813/7455/19
Номер справи місцевого суду: 513/1208/18
Головуючий у першій інстанції Тончева Н. М.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Ющак А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на рішення Саратського районного суду Одеської області від 03 липня 2019 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про визнання недійсним кредитного договору №б/н від 17 жовтня 2011 року,

встан овив:

Представник позивача за дорученням Кіріченко В.М. звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором №б/н від 17 жовтня 2011 року в розмірі 15005,04 грн. та судовий збір в розмірі 1762 грн.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідач ОСОБА_1 звернувся до позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 17 жовтня 2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг Клієнт дав свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дав право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить його підпис у заяві.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, у зв`язку з чим станом на 15 листопада 2018 року утворилася заборгованість у розмірі 15005,04 грн., яка складається з наступного:

1021,49 грн. - відсотки за користування кредитом;

12792,83 грн. - пеня;

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

500 грн. - штраф (фіксована частина);

690,72 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги не визнав та 03.04.2019 року подав до суду зустрічну позовну заяву до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання недійсним кредитного договору (а.с.99-101).

В обґрунтування зустрічного позову зазначив, що станом на 17 жовтня 2011 року, - дата укладення кредитного договору, він був неповнолітньою особою та не мав повної цивільної дієздатності для того, щоб укладати кредитні договори. Батьки останнього своєї згоди на укладення кредитного договору з їх неповнолітнім сином не надавали. А тому, відповідно до вимог ст. ст. 203, 215 ЦК України, просив визнати цей договір недійсним.

Ухвалою суду від 30 травня 2019 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання недійсним кредитного договору №б/н від 17 жовтня 2011 року і об`єднано в одне провадження вимоги за вказаним зустрічним позовом ОСОБА_1 з первісним позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а.с.122-123).

Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 03 липня 2019 рокуу задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , а також у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання недійсним кредитного договору №б/н від 17 жовтня 2011 року, було відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ставить питання про скасування вищевказаного рішення, та постановлення нового - про задоволення позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Проте, колегія суддів зазначає, що до суду апеляційної інстанції в зазначений день і час: 21.11.2019 року, на 17.00 год. учасники справи не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання (а.с. 181-183).

З цих підстав, та з врахуванням строків розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про необхідність слухання справи у відсутність її учасників, неявка яких до суду визнана судом неповажною, на підставі наявних у справі доказів.

При цьому, колегія суддів зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Колегія суддів також виходить із того, що у своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінки компетентних органів влади.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьова проти України» та у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2019 року, справа № 922/4244/17 зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином, аналіз викладених вище обставин в їх сукупності дає підстави стверджувати про неналежне здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст.ст. 268, 382 ЦПК України, в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З цих підстав, датою складення цього судового рішення є 28.11.2019 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні первісних позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 не мав права укладати кредитний договір, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Саме з цих підстав виходив суд, коли задовольняв позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК про визнання недійсним кредитного договору №б/н від 17 жовтня 2011 року.

Однак, повністю з таким висновком суду погодитись не можна, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 жовтня 2011 року відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 , якому на той час було повних 16 років, підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно з якою отримав кредитну картку «Універсальна», з кредитним лімітом «0» (а.с.69). Крім того,ОСОБА_1 підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Универсальная» (а.с.70).

24 грудня 2012 року ОСОБА_1 виповнилося 18 років.

У зв`язку з цим, 16 липня 2013 року за вказаною кредитною карткою було збільшено кредитний ліміт до 1500 грн., а 24 серпня 2013 року збільшено кредитний ліміт до 2000 грн. (а.с.60).

Звертаючись до суду, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначив, що станом на 15 листопада 2018 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за вказаним кредитним договором у загальній сумі 15 005,04 грн.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні первісних позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що повну цивільну дієздатність фізична особа досягає у 18 років, що передбачено ч. 1 ст. 34 ЦК України.

Згідно до ст. 31 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має право:

1) самостійно вчиняти дрібні побутові правочини. Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість;

2) здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом. Малолітня особа не несе відповідальності за завдану нею шкоду.

За змістом ст. 32 ЦК України крім правочинів, передбачених статтею 31 ЦК України, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: 1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; 2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; 3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; 4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я (грошовими коштами на рахунку). Неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників. На вчинення неповнолітньою особою правочину щодо транспортних засобів або нерухомого майна повинна бути письмова нотаріально посвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальника і дозвіл органу опіки та піклування. Неповнолітня особа може розпоряджатися грошовими коштами, що внесені повністю або частково іншими особами у фінансову установу на її ім`я, за згодою органу опіки та піклування та батьків (усиновлювачів) або піклувальника. Згода на вчинення неповнолітньою особою правочину має бути одержана від батьків (усиновлювачів) або піклувальника та органу опіки і піклування відповідно до закону.

Відповідно до ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного нею самостійно відповідно до закону. Неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника. Якщо у неповнолітньої особи недостатньо майна для відшкодування збитків, додаткову відповідальність несуть її батьки (усиновлювачі) або піклувальник. Неповнолітня особа несе відповідальність за шкоду, завдану нею іншій особі.

З огляду на викладені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не мав права укладати з неповнолітнім ОСОБА_1 кредитний договір у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок.

Проте, судом не було враховано, що ОСОБА_1 став повнолітнім ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак продовжував користуватись кредитною карткою до 27.08.2016 року (а.с.6-зв.).

Колегія суддів також зазначає, що відповідно до статей 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється в три роки.

За змістом ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У відповідності до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

У зв`язку з цими обставинами, колегія суддів зазначає, що строк позовної давності для ОСОБА_1 розпочався з моменту настання його повноліття, тобто 24.12.2012 року, у зв`язку з чим загальний трирічний строк позовної давності сплив 24.12.2015 року.

Враховуючи, що ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічними позовними вимогами до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання недійним кредитного договору, укладеного 17 жовтня 2011 року, лише 03.04.2019 року, то він пропустив трирічний строк позовної давності для захисту своїх прав, передбачений ст. 257 ЦК України (а.с.99-101).

Крім того, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 06.06.2019 року звернувся до суду із заявою про застосування строку позовної давності (а.с.125), а тому у відповідності до ст. 267 ЦК України апеляційний суд вважає за необхідне застосувати до виниклих правовідносин загальний трирічний строк позовної давності, і відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 у зв`язку зі спливом строку позовної давності для захисту своїх прав.

Що стосується первісних позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, то колегія суддів вважає за необхідне також відмовити в задоволенні цих позовних вимог, входячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 626 та ст. 629 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

На підставі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Згідно з ч.1 ст. 634 ЦПК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Крім того, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Як вбачається з матеріалів справи, 17.10.2011р. між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», було укладено кредитний договір з ОСОБА_1 , згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 2000 грн., шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.8).

У заяві-анкеті зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Однак у цій анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Крім того, у вказаній заяві-анкеті позичальника від 17.10.2011р. процентна ставка за користування кредитними коштами не зазначена.

Більше того, суд обґрунтовано виходив із того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Також матеріали справи не мають доказів того, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не є доказом наявності або відсутності договірних зобов`язань між сторонами, а є доповненням до позовної заяви із зазначенням обрахунку позивачем позовних вимог майнового характеру та має інформаційний характер у контексті ціни позову.

Крім того, наданий розрахунок заборгованості, не містить даних стосовно реквізитів розрахункових рахунків чи виду та номеру платіжної картки, на якому (якій) виникла заборгованість. Також розрахунок не містить підпису відповідальних осіб та не скріплений печаткою банку, а відтак не може бути належним та допустимим доказом у справі. Виписок із особового рахунку відповідача про рух коштів на ньому суду не надано.

Більш того, розрахунок заборгованості, доданий до позовної заяви, не може підтверджувати існування боргу, так як він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших операцій.

Посилання позивача та заявника апеляційної скарги на те, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом та «Тарифами Банк», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві, є безпідставними.

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з того, що Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (17.10.2011р.) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (28.11.2018р.). Тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Як вбачається із анкети-заяви позичальника ОСОБА_1 від 17.10.2011 року, підписаній сторонами, в ній відсутні умови кредитування, процентної ставки, та порядку повернення кредиту (а.с.8).

У зв`язку з цим, підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, відсутні.

При цьому, апеляційний суд керується правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості у загальній сумі 15 00504 грн., яка складається з 1021,49 грн. - відсотки за користування кредитом; 12792,83 грн. - пеня; штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 690,72 грн. - штраф (процентна складова).

Заборгованість по тілу кредиту відсутня.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти зустрічних позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, оскільки рішення ухвалено не у повній відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

У зв`язку з цим, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду скасувати і прийняти постанову, якою у задоволенні позову АТ АБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , а також у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання недійсним кредитного договору №б/н від 17 жовтня 2011 року відмовити, однак з інших підстав.

Так, у задоволенні позову АТ АБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості слід відмовити через відсутність підстав для задоволення цих позовних вимог.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання недійсним кредитного договору №б/н від 17 жовтня 2011 року, слід відмовити через пропуск строку позовної давності для захисту своїх порушених прав.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Саратського районного суду Одеської області від 03 липня 2019 року скасувати.

Прийняти постанову, якою у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , а також у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про визнання недійсним кредитного договору №б/н від 17 жовтня 2011 року відмовити з інших підстав.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

О.С. Комлева

Т.В. Цюра