Постанова

Іменем України

05 червня 2019 року

м. Київ

справа № 205/1155/17

провадження № 61-8669св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Ігнатенка В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Управління-служба у справах дітей Новокодацької районної у м. Дніпрі ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Петешенкової М. Ю., Деркач Н. М., Макарова М. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2017 року відкрито провадження у вказаній справі.

Постановляючи ухвалу про відкриття провадження, суд першої інстанції керувався частиною першою статті 110 ЦПК України у редакції, чинній на час вчинення процесуальної дії.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати у зв`язку з недотриманням правил підсудності.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що оскільки предметом спору є стягнення аліментів, тому такі спори відповідно частини першої статті 110 ЦПК України у редакції, чинній на час вчинення процесуальної дії, можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача (альтернативна підсудність), тому суд першої інстанції відкрив провадження у справі без порушення правил підсудності - за місцем проживання та реєстрації позивача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 , просить ухвалу апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, та передати справу за підсудністю до належного суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд, перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали місцевого суду, не звернув уваги на те, що відповідач та його дочка, стосовно якої позивач звернулася до суду з указаним позовом, є громадянами Сполученого королівства Великобританії та Північної Ірландії, що впливає на питання підсудності розгляду такої справи, яка відноситься до справ з іноземним елементом. Справи з іноземним елементом підсудні судам України у разі застосування сторонами договірної підсудності. Домовленість сторін щодо підсудності має бути досягнута у письмовій формі. Судами не враховано, що між сторонами не було досягнуто жодних домовленостей щодо підсудності справи судам України, а тому підсудність такої справи повинна була бути визначена судом першої інстанції за місцезнаходженням відповідача.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Управління-служба у справах дітей Новокодацької районної у м. Дніпрі ради, про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 23 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та надано строк для подання відзиву.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У березні 2018 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що оскаржуване судове рішення апеляційної інстанції є законним і обґрунтованим, всі висновки апеляційного суду відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для його скасування немає.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

За змістом правил частини першої та третьої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимоги щодо законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень передбачені у статті 263 ЦПК України, за якою судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Верховний Суд вислухав суддю-доповідача, перевірив доводи касаційної скарги та матеріали цивільної справи, за результатами чого зробив висновок, що оскаржуване судове рішення відповідає вимогам законності та обґрунтованості, визначеним у статті 263 ЦПК України, а касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Положення про підсудність справ врегульовано у главі 1 розділу III ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання позову).

Згідно з нормами процесуального закону завданням інституту підсудності є розподіл цивільних справ між судами загальної юрисдикції для більш швидкого і правильного розгляду і вирішення справи, найбільш ефективного захисту прав, свобод та інтересів суб`єктів права.

Дотримання судами процесуальних норм інституту підсудності є вимогою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування (частина перша статті 109 ЦПК України в редакції, чинній на час подання позову).

Відповідно до частини першої статті 110 ЦПК України у редакції, чинній на час подання позову, позови про стягнення аліментів, про визнання батьківства, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Установлено, що ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду міста Дніпро з позовом про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини.

Відкриваючи провадження у справі, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, керувався частиною першою статті 110 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання позову).

Зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання позивача є квартира АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Новокодацького (раніше Ленінського) району міста Дніпро.

За альтернативної підсудності право вибору суду, до якого він бажає звернутися, належить саме позивачу. ОСОБА_1 обрано суд за своїм місцем реєстрації та проживання.

Постановляючи ухвалу про відкриття провадження, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, вірно керувався частиною першою статті 110 ЦПК України у редакції, чинній на час подання позову, та дійшов правильного висновку про те, що справа підсудна Ленінському районному суду міста Дніпро.

Аргументи касаційної скарги про те, що правила альтернативної підсудності не поширюються на розгляд цієї справи, оскільки він та дитина, на яку позивач просить стягнути аліменти, є громадянами іншої країни, а справи з іноземним елементом розглядаються за місцем проживання відповідача, є безпідставними, оскільки дитина проживає разом з позивачем на території України, а відповідно до положень статті 32 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, яка ратифікована із застереженнями Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, за змістом якої у справах про правовідносини між батьками і дітьми компетентний є суд тієї сторони, на території якої постійно проживають діти.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення апеляційної інстанції без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко