Постанова

Іменем України

10 січня 2019 року

м. Київ

справа № 522/9768/16-ц

провадження № 61-34215св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Одеська міська рада, виконавчий комітет Одеської міської ради, Малиновська районна адміністрація м. Одеси,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до Одеської міської ради, виконавчого комітету Одеської міської ради, Малиновської районної адміністрації м. Одеси про визнання бездіяльності незаконною, зобов'язання виконати певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Одеської області у складі колегії суддів: Комлевої О. С., Журавльова О. Г., Кравця Ю. І., від 15 березня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Одеської міської ради, виконавчого комітету Одеської міської ради, Малиновської районної адміністрації м. Одеси про визнання бездіяльності незаконною, зобов'язання виконати певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що він відноситься до категорії дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування. Свого житла не має. З 17 березня 2010 року його взято на квартирний облік, як сироту, і внесено у списки позачерговиків при Малиновській районній адміністрації м. Одеси за адресою знаходження інтернату, де він перебуває.

Проте у порушення встановленого законом місячного строку відповідачі протягом шести років не вчиняють дій по забезпеченню його житлом, що є грубим порушенням його законних прав.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просив суд: визнати незаконною бездіяльність Малиновської районної адміністрації м. Одеси щодо надання йому житлового приміщення, як дитині сироті чи дитині, позбавленій батьківського піклування; зобов'язати Одеську міську раду, виконавчий комітет Одеської міської ради придбати за рахунок міського бюджету в межах населеного пункту м. Одеси однокімнатну квартиру, впорядковану відповідно до умов населеного пункту м. Одеси, таку, що відповідає санітарним та технічним нормам; передати придбану квартиру у розпорядження Малиновської районної адміністрації м. Одеси та зобов'язати Малиновську районну адміністрацію м. Одеси видати житловий ордер на його ім'я на квартиру, придбану на виконання рішення суду.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси у складі судді Нікітіної С. Й. від 10 жовтня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Зобов'язано Одеську міську раду, виконавчий комітет Одеської міської ради придбати за рахунок міського бюджету в межах населеного пункта м. Одеси однокімнатну квартиру, впорядковану відповідно до умов населеного пункту м. Одеси, таку, що відповідає санітарним та технічним нормам, та передати придбану квартиру у розпорядження Малиновської районної адміністрації м. Одеси.

Зобов'язано Малиновську районну адміністрацію м. Одеси видати житловий ордер на ім'я ОСОБА_4 на квартиру, придбану на виконання рішення суду.

У решті позову відмовлено.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що право позачергового отримання житла позивачем закріплено у статті 33 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування», тому Одеська міська рада та виконавчий комітет Одеської міської ради були зобов'язані, у встановлений законом місячний строк, придбати і передати Малиновській районній адміністрації м. Одеси впорядковане житло для подальшого забезпечення позивача, який досяг повноліття, цим житлом. Те, що позивач не знаходиться на першому місці в черзі для отримання житла не має значення, оскільки право позачергового отримання житла закріплено в законі.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 15 березня 2017 року апеляційну скаргу Одеської міської ради задоволено.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2016 рокускасовано.

У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, виходив із того, що позивач перебуває на позачерговому квартирному обліку при Малиновській районній адміністрації м. Одеси, як особа, що потребує поліпшення житлових умов, однак надання житла проводиться в порядку черговості, а черга позивача на отримання житла, навіть, у позачерговій черзі, ще не надійшла. При цьому надання житлового приміщення ОСОБА_4 раніше, ніж його отримають особи, що поставлені на квартирний облік перед ним, у цій же позачерговій черзі, суперечитиме положенню статті 43 ЖК УРСР щодо черговості надання житла.

У квітні 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідачі не надали жодного доказу на спростування своєї бездіяльності. При цьому апеляційний суд помилково застосував до спірних правовідносин положення статті 43 ЖК УРСР, оскільки вона не регулюєправовідносини щодо позачергового забезпечення житлом сироти.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

01 червня 2018 року справа передана з Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

У пункті 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом установлено, що ОСОБА_4, 1992 рокународження, відноситься до категорії дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування. Свого житла не має. З 17 березня 2010 року ОСОБА_4 взято на квартирний облік, як сироту, і внесено в списки позачерговиків при Малиновській районній адміністрації м. Одеси за адресою знаходження інтернату, де перебуває позивач.

ОСОБА_4 житлом не забезпечений. Згідно з довідкою, виданою 06 лютого 2015 року Малиновською районною адміністрацією Одеської міської ради, ОСОБА_4, перебуває на квартирному обліку з 17 березня 2010 року, як особа, що має право на позачергове отримання житла за № 222, та в списках дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, взятих на квартирний облік за № 38 (а.с. 15).

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, які досягли 16 років, у разі відсутності в таких дітей житла мають право зараховуватися на квартирний облік та соціальний квартирний облік за місцем їх походження або проживання до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім'ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, за заявою опікуна чи піклувальника, прийомних батьків, батьків-вихователів, адміністрації закладу, де проживає дитина, або органу опіки та піклування. Після досягнення 18 років такі діти протягом місяця забезпечуються соціальним житлом до надання їм благоустроєного житлового приміщення для постійного проживання.

Згідно зі статтею 43 ЖК УРСР громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Порядок визначення черговості надання громадянам жилих приміщень встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень.

Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).

Законодавством Української РСР окремим категоріям громадян, які перебувають у загальній черзі, може бути надано перевагу в строках одержання жилих приміщень у межах календарного року взяття на облік.

Перелік громадян, які мають право на першочергове та позачергове отримання житлових приміщень, визначений статтями 45, 46 ЖК УРСР.

Згідно зі статтею 46 ЖК УРСР поза чергою жиле приміщення надається, зокрема, дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, після завершення терміну перебування у сім'ї опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладах для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також особам з їх числа у разі відсутності житла або неможливості повернення займаного раніше жилого приміщення в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Також передбачено, що громадяни, які мають право на позачергове одержання жилих приміщень, включаються до окремого списку.

Порядок надання жилих приміщень громадянам, які перебувають на квартирному обліку, врегульовано Правилами обліку громадян, потребуючих покращення житлових умов, та надання їм жилих приміщень, що затверджені постановою Ради Міністрів УРСР та Української республіканської ради професіональних союзів від 11 грудня 1984 № 470.

Відповідно до підпункту 1 пункту 39 зазначених Правил жилі приміщення надаються в порядку загальної черги, за винятком осіб, маючих право першочергового отримання цих приміщень.

Підпунктом 3 пункту 38 згаданих Правил встановлено, що черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття осіб, які потребують поліпшення житлових умов, на облік (включенням до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).

Вирішуючи спір, апеляційний суд з дотриманням вимог статей 212-214, 316 ЦПК України 2004 року повно та всебічно з'ясував обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки надання житлового приміщення позивачу раніше, ніж його отримують особи, що поставлені на квартирний облік перед ним у позачерговій черзі суперечитиме вищезазначеним нормам щодо черговості надання житла.

Зазначений правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року № 6-87цс13, від 04 червня 2014 року № 6-50цс14, від 03 червня 2015 року № 6-390цс15.

Така правова позиція є незмінною і підстав для відступлення від неї колегія суддів не вбачає.

Таким чином, висновки суду апеляційної інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 15 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк