Номер провадження: 22-ц/813/353/19
Головуючий у першій інстанції Плавич І.В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Ющак А.Ю.,

представника апелянта ОСОБА_1 - адвоката Казака В.С.,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 березня 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

18 листопада 2015 року ПАТ «Піреус Банк МКБ» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Посилаючись на те, що 06 квітня 2011 року між ПАТ «Піреус Банк МКБ» - з однієї сторони, та ОСОБА_2 - з іншої сторони, був укладений кредитний договір №MOrsa/04085, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_2 кредит в розмірі 160 000 грн, виходячи зі ставки в 17,0% річних, на споживчі цілі строком до 04 квітня 2031 року, з погашенням кредиту та процентів за користування кредитом щомісячно згідно з відповідним графіком, а останній в свою чергу - зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що встановлені кредитним договором.

Виконання грошового зобов`язання було забезпечено порукою, про що укладено окремий договір.

Однак, як зазначив представник банку, не зважаючи на взяті на себе зобов`язання, в порушення умов укладеного договору ОСОБА_2 суму кредиту не повертав та проценти не сплачував, у зв`язку з чим у своїх уточнюючих позовних вимогах від 09.02.2016 року банк просив суд стягнути з боржника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_1 солідарно суму заборгованості в розмірі 173804,39 грн. (т.1, а.с.35-37)

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 03 березня 2016 року позов ПАТ «Піреус Банк МКБ» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено у повному обсязі (т.1, а.с.56-59).

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Піреус Банк МКБ» суму заборгованості за кредитним договором №MOrsa/04085 від 06 квітня 2011 року, з урахуванням процентів та штрафних санкцій - у загальному розмірі 173804,39 грн.

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь позивача суму оплаченого судового збору - в розмірі 2607,07 грн.

Не погоджуючись із вказаним заочним рішенням суду, ОСОБА_1 подала до суду заяву про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 01 березня 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду було залишено без задоволення (т.1, а.с. 133-134).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 березня 2016 року, та постановлення нового, про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

До суду апеляційної інстанції з`явився відповідач ОСОБА_2 та представник заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 - адвокат Казак В.С., який між тим представляв інтереси в суді першої інстанції також відповідача ОСОБА_2 (т.1, а.с.51).

Оскільки представник ПАТ «Піреус Банк МКБ» сповіщений про час і місце судового засідання в суді апеляційної інстанції належним чином (т.2, а.с.89-94), суд апеляційної інстанції вирішив слухати справу з участю з`явившихся осіб і на підставі наявних у справі доказів.

При цьому апеляційним судом враховано, що представник АТ «Піреус Банк МКБ» надав суду заяву про слухання справи без участі банку, апеляційну скаргу вони не визнають, просять залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін (т.2, а.с.92).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив неї (т.2, а.с.34-35), колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «Піреус Банк МКБ», суд першої інстанції виходив із того, що 06 квітня 2011 року між ПАТ «Піреус Банк МКБ» - з однієї сторони, та ОСОБА_2 - з іншої сторони, був укладений кредитний договір №MOrsa/04085, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_2 кредит в розмірі 160 000,00 грн. виходячи зі ставки в 17,0% річних на споживчі цілі строком до 04 квітня 2031 року, з погашенням кредиту та процентів за користування кредитом щомісячно згідно з відповідним графіком. В свою чергу ОСОБА_2 зобов`язався повертати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що встановлені кредитним договором.

Крім того, суд виходив із того, що на забезпечення виконання основного зобов`язання 06 квітня 2011 року між ПАТ «Піреус Банк МКБ» - з однієї сторони, та ОСОБА_1 - з іншої сторони, було укладено договір поруки №MOrsa/04085/S-2, згідно якого поручитель взяла на себе прямі зобов`язання відповідати перед кредитором по зобов`язанням боржника ОСОБА_2 .

Проте, оскільки боржник ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань за вказаним кредитним договором виконував не належним чином і не в строк, то позивач звернувся з даним позовом як до боржника ОСОБА_2 , так і до його поручителя ОСОБА_1 про стягнення всієї суми кредитної заборгованості і його складових частин в солідарному порядку.

При цьому, суд обгрунтовано виходив із того, що у відповідності до п. 6.2.6 вказаного кредитного договору, а також ч.2 ст. 1050 ЦК України за неналежне виконання умов кредитного договору позичальник має право вимагати дострокового повернення кредитів, сплати процентів та інших пов`язаних із кредитами виплат, передбачених цим договором.

З такими висновками суду повністю погоджується колегія суддів, оскільки він відповідає вимогам, передбаченим ч.ч.1,2 ст.ст. 536, 611, 612, 614 ЦК України, про що суд детально описав в оскаржуваному судовому рішенні.

При цьому колегія суддів зазначає, що факт укладення вищевказаного кредитного договору, його порушення і виникнення кредитної заборгованості підтверджуються матеріалами справи та визнані сторонами, а тому у відповідності до ч.1 ст. 82 ЦК України вважаються встановленими і доказуванню не підлягають.

Спірним в даному випадку є питання щодо суми кредитної заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

З цього приводу, колегія суддів зазначає, що суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позичальник ОСОБА_2 прострочив виконання зобов`язання з повернення суми кредиту та процентів за правочином, а тому зобов`язаний солідарно з поручителем ОСОБА_1 відшкодувати позивачу всю суму заборгованості за кредитом, а також відсотки за користування кредитом і суму пені, як за основаним боргом, так і за простроченими процентами.

Разом з тим, як вбачається із позовної заяви, то позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача суми боргу по кредиту, яка складається з наступного: 130402,03 грн. - сума основного боргу; 28 723,24 грн. - сума несплачених процентів; 4 794,19 грн. - сума пені за процентами; 128,96 грн. - сума пені за основною сумою боргу, а всього було заявлено позов на суму 164 048,42 грн.

Зазначені обставини підтверджуються додатками, які додані до позовної заяви, у тому числі щодо суми кредитної заборгованості відповідачів перед позивачем (т.1, а.с.19-21).

Та обставина, що в позові зазначена сума простроченої заборгованості по кредиту в розмірі 714,90 грн., не свідчить про те, що суд заявив саме вказані позовні вимоги.

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з того, що із позовних матеріалів вбачається що сума боргу відповідачів перед позивачем на час звернення до суду склала саме 164 048,42 грн.

В суді апеляційної інстанції відповідач по справі і боржник ОСОБА_2 підтвердив ту обставину, що він заборгував позивачу на час звернення до суду приблизно 170 000 грн., частину яких продовжував сплачувати і після ухваленого рішення.

Проте, повністю погасити заборгованість він не має можливості, оскільки на даний час він перебуває в тяжкому матеріальному становищі.

З підстав викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що з відповідачів на користь позивача належить стягнути кредитну заборгованість, відсотки за користування кредитом і штрафні санкції, загальна сума яких склала 164 048,42 грн.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що подальше нарахування відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій після ухвалення оскаржуваного судового рішення є незаконним.

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з того, що 20 серпня 2015 року на адресу обох відповідачів були направлені банком вимоги про дострокове погашення кредитної заборгованості у повному обсязі протягом 60 днів з моменту отримання цих вимог (т.2, а.с.42-45).

Оскільки зазначені письмові вимоги були отримані відповідачами 28.08.2015 року, то строк виконання основного зобов`язання був змінений банком і замість 04.04.2031 року був встановлений новий строк - 28.10.2015 року.

Що стосується позовних вимог у зміненій і уточненій редакції, які були надані суду позивачем - ПАТ «Піреус Банк МКБ» 09.02.2016 року (т.2, а.с.35-37), то вони задоволенню не підлягають, так як нарахування відсотків і штрафних санкції після настання строку виконання основного зобов`язання по кредитному договору, тобто станом на 28.01.2016 року - є незаконним і необґрунтованим.

Крім того, матеріали справи не мають доказів того, що відповідачі були ознайомлені із вказаними уточненими позовними вимогами і їм була надана можливість надати на них свої пояснення або заперечення.

Судом зазначених обставин не було враховано, у зв`язку з чим суд допустив порушення прав відповідачів на ознайомлення з уточненими позовними вимогами і надання на них своїх пояснень або заперечень, що є недопустимим, оскільки протирічить вимогам статей 27, 321, 44 ЦПК України, в редакції Закону України № 1618-ІV від 18.03.2004 року та в редакції Закону України № 2453-VІ від 07.07.2010 року, які були чинними на час розгляду даної цивільної справи.

При цьому колегія суддів зазначає, що подальше стягнення відсотків за користування кредитними коштами, а також нарахування на них суми інфляції можливе лише на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України. Однак, позивач не надав позовних вимог, з якими належним чином ознайомились відповідачі, про стягнення вказаних нарахувань на підставі вказаної норми права.

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з того, що згідно ч.ч.1,2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Що стосується подальшого нарахування відсотків за користування кредитними коштами на підставі кредитного договору, про що в суді апеляційної інстанції зазначив відповідач ОСОБА_2 , то це є незаконним, так як направивши письмові вимоги відповідачам про необхідність дострокового погашення всієї суми кредитної заборгованості, включаючи сплату процентів і штрафних санкцій, ПАТ «Піреус Банк МКБ» змінив настання строку виконання основного зобов`язання, про що вказано вище.

Таких правових позицій дотримується Верховний Суд в своїй постанові від 14.02.2018 року (справа № 564/2199/15-ц, провадження № 61-2404 св 18), а також Велика Палата Верховного Суду в своїх постановах, а саме: від 28.03.2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18); від 04.04.2018 року (справа № 310/11534/13-ц, провадження № 14-154 цс 18).

Що стосується подальшої сплати кредитної заборгованості, які сплачені відповідачем ОСОБА_2 після ухвалення оскаржуваного судового рішення, у загальній сумі 600 грн. (т.2, а.с.103-104), то вони мають бути враховані на стадії виконання даного судового рішення.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, оскільки рішення ухвалено не у повній відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

У зв`язку з цим, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду слід змінити та прийняти постанову, якою загальну суму заборгованості, яка підлягає стягненню на користь ПАТ «Піреус Банк МКБ» з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в солідарному порядку, слід зменшити з 173 804,39 грн. до 164 048,42 грн.

Суму основного боргу слід зменшити з 130 402,30 грн. до 130 402,03 грн., суму несплачених процентів - зменшити з 36 449,29 грн. до 28 723,24 грн., суму пені за процентами - зменшити з 6 792,59 грн. до 4 794,19 грн., суму пені за основною сумою боргу - зменшити з 160,48 грн. до 128,96 грн.

У зв`язку з цим суму судового збору, яка підлягає стягненню на користь ПАТ «Піреус Банк МКБ» з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних частках належить зменшити з 2 607,07 грн. до 2 460, 73 грн.

В решті заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 березня 2016 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376 ст.ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 березня 2016 року змінити.

В мотивувальній частині та абзаці другому резолютивної частини рішення цифри і слова: «173 804,39 грн.» замінити цифрами і словами наступного змісту: «164 048, 42 гривень».

В мотивувальній частині рішення цифри і слова:

«130 402,30 гривень - сума основного боргу; 36 449,29 гривень - сума несплачених процентів; 6 792,59 гривень - сума пені за процентами; 160,48 гривень - сума пені за основною сумою боргу».

замінити цифрами і словами наступного змісту:

«130 402,03 гривень - сума основного боргу; 28 723,24 гривень - сума несплачених процентів; 4 794,19 гривень - сума пені за процентами; 128,96 гривень - сума пені за основною сумою боргу».

В абзаці третьому резолютивної частині рішення слова і цифри:

«…суму оплаченого судового збору - в розмірі 2607,07 гривень».

замінити словами і цифрами наступного змісту:

«…суму оплаченого судового збору - в розмірі 2460,73 гривень».

В решті заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 березня 2016 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20.11.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

О.С. Комлева

Т.В. Цюра