КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 379/425/18 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Зінкін В.І.

19 листопада 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

судді-доповідача - Саліхова В.В.

суддів: Поліщук Н.В., Шахової О.В.,

секретаря судового засідання: Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Таращанського районного суду Київської області від 08 травня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: Таращанська районна державна нотаріальна контора про перерозподіл спадщини та визнання права власності на 5/8 частки спадкового майна,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в якому просила перерозподілити спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_7 , шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на 5/8 частки всього спадкового майна.

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 08 травня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на неповне з`ясування усіх фактичних обставин справи та не дослідження і не надання належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам.

Зазначає, що після померлого ОСОБА_7 відкрилась спадщина, від частки у спадковому майні якої відмовився ОСОБА_8 на користь позивача, а тому існують підстави для перерозподілу спадщини.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначив, що жоден із спадкоємців, які є сторонами по справі не пропустили строки для прийняття спадщини або відмови від неї, в тому числі на користь інших спадкоємців.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/11240/2019
Вказує, що позивач, у випадку здійснення ним витрат на утримання спадкодавця, догляду за ним та лікування, а також інших витрат, може звернутись до суду з позовом до іншого спадкодавця про стягнення цих витрат, проте ці витрати не є підставою для зміни розміру частки у спадщині, про що і відсутня правова норма в актах цивільного законодавства України.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_10 підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі з підстав наведених в ній та просили останню задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_9 заперечував проти апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справи.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 № 3236/03, § 41«Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності інших учасників процесу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що первісний розподіл спадщини наразі не здійснено. Обставини, на які посилається позивач, не можуть бути підставою для зміни розміру часток у спадщині, оскільки позовні вимоги є передчасними.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 , який до дня смерті проживав по АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина на належне йому майно. За життя спадкодавець заповіту не залишив.

Спадкоємці за законом першої черги згідно ст. 1261 ЦК України відсутні.

Спадкоємцями за законом другої черги згідно ст. 1262 ЦК України є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_8 (рідні сестри та брат спадкодавця).

Інші спадкоємці, племінники спадкодавця: ОСОБА_6 відмовився від своєї частки в спадковому майні померлого на користь ОСОБА_1 ; а ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 відмовилися від прийняття спадщини за законом після смерті дядька ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2

Після відкриття спадщини померлого ОСОБА_7 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до державного нотаріуса із заявою щодо одержання свідоцтва про право на спадщину за законом.

Позивач надала державному нотаріусу заяву посвідчену нотаріусом Красногвардійського районного нотаріального округу Республіки Крим, Російської Федерації від 25.03.2016, в якій зазначено, що ОСОБА_8 є громадянином Російської Федерації з 24.06.2014, зареєстрований в АДРЕСА_2 , відмовляється від своєї частки в спадковому майні померлого ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 Дана заява підписана від імені ОСОБА_8 - ОСОБА_11 , громадянкою Російської Федерації, в зв`язку з тим, що ОСОБА_8 хворіє хворобою Паркінсона (т. 1, а. с. 143).

05.05.2016 позивачу державним нотаріусом було надано роз`яснення щодо неможливості прийняття до уваги заяви ОСОБА_8 , оскільки вона не відповідає вимогам законодавства держави Україна та рекомендовано звернутися до суду для встановлення дійсності заяви (т. 1, а. с. 127).

Постановою від 10.02.2017 в.о. державного нотаріуса Таращанської районної державної нотаріальної контори було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що позивач претендує на більшу частку у спадковому майні, а нотаріусом не може бути прийнята до уваги заява ОСОБА_8 (т. 1, а. с. 128-129).

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 07.03.2018 по справі № 379/231/18 встановлено факт смерті ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця села Круті Горби Таращанського району Київської області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце смерті: Україна Автономна Республіка Крим Красногвардійський район село П`ятихатки на підставі свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 виданого «Красногвардеским районным отделом записи гражданского состояния Департамента записи актов гражданского состояния Министерства юстиции Республики Крым» (т. 1, а. с. 74-76).

Відповідно до витягу від 11.04.2018 № 8 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання, ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце смерті: Україна, Автономна Республіка Крим, Красногвардійський район, с. П`ятихатки (т. 1, а. с. 72).

Таращанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану 11.04.2018 видано свідоцтво про смерть ОСОБА_8 (т. 1, а. с. 29).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.06.2018 спадкоємцем ОСОБА_8 є позивач ОСОБА_1 .

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 15 серпня 2017 року скасовано рішення Таращанського районного суду Київської області від 12 червня 2017 року, яким за ОСОБА_1 визнано право власності в порядку спадкування за законом на 3/8 частин спадкового майна, та ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову. В рішенні зазначено, що заява ОСОБА_8 про відмову від спадщини на користь позивача не відповідає вимогам статтей 1273, 1274 ЦК України. Постановою Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 25.03.2019 рішення Апеляційного суду Київської області від 15 серпня 2017 року залишено без змін (справа № 379/439/17).

Позивач зазначила, що після смерті її брата ОСОБА_7 спадкоємцями за законом другої черги є вона - сестра, ОСОБА_1 - на 3/8 частки спадкового майна (з урахуванням 1/8 частки, від якої відмовився племінник спадкодавця ОСОБА_6 ), та ОСОБА_2 - на 5/8 часток спадкового майна (з урахуванням 1/4 частки, від якої відмовились племінники спадкодавця ОСОБА_12 та ОСОБА_4 , та 1/8 частки, від якої відмовилася племінниця спадкодавця ОСОБА_5 ), та брат спадкодавця ОСОБА_8 , який на день смерті покійного ОСОБА_7 проживав в Автономній республіці Крим та який ІНФОРМАЦІЯ_3 помер, місце смерті: Україна, Автономна Республіка Крим, Красногвардійський район, село П`ятихатки, і який відмовився від належної йому долі у спадщині на її (позивача) користь. Відмову, вже покійного, ОСОБА_8 на вимогу в.о. державного нотаріуса Таращанської районної державної нотаріальної контори Київської області Калітенко Л.Б. вона отримала, і відмова завірена нотаріусом Червоногвардійського районного нотаріального округу Республіки Крим.

Вважає, що саме нотаріус мав позивачу пояснити порядок оформлення відмови від частки у спадковому майні особи, що проживає на тимчасово окупованій території, але ОСОБА_13 цього не зробила.

Зазначила, що покійний ОСОБА_8 неодноразово підтверджував свою думку про відмову від своєї частки у спадковому майні померлого ОСОБА_7 , оскільки жив він досить далеко, з іншими родичами дуже давно не спілкувався, і йому достеменно було відомо про те, що позивач в період хвороби померлого ОСОБА_7 весь час за ним доглядала, допомагала йому по господарству, отримавши від нього доручення, вирішувала всі життєві питання по мірі необхідності. Під час хвороби покійного ОСОБА_7 саме вона, а ніхто інший відвідувала лікарню з приводу його хвороби, при госпіталізації з хворим неодноразово передавала в приймальне відділення гроші, за власний рахунок здійснювала всі витрати щодо проведення церемонії поховання останнього. Покійний ОСОБА_8 , надавши заяву про відмову від своєї частки у спадщині, розумів і знав про такий стан справ, і виявив свою волю на користь позивача. Враховуючи той факт, що територія, на якій покійний брат проживав та помер є окупованою, і з огляду на його стан безпорадності, в інший спосіб брат не міг оформити свою заяву про відмову від своєї частки у спадковому майні після померлого ОСОБА_7 Вважає, що відмова від спадщини, надана покійним ОСОБА_8 , який був громадянином України та на території України помер, не заперечує законодавству України, відповідає всім іншим вимогам до офіційного документа.

Враховуючи наведене, позивач звернулася до суду із відповідним позовом.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу , в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Встановлено, що спадкоємцями за законом другої черги після смерті ОСОБА_7 є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_8 (рідні сестри та брат спадкодавця).

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце смерті: Україна, Автономна Республіка Крим, Красногвардійський район, с. П`ятихатки, про що Таращанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану 11.04.2018 видано свідоцтво про смерть (т. 1, а. с. 72).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них.

Згідно з ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Пунктом 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при поділі спадщини між спадкоємцями необхідно враховувати правило частини першої статті 1278 ЦК про те, що коли спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між спадкоємцями, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними. При розподілі такої спадщини необхідно застосовувати норми, що регулюють відповідні правовідносини спільної часткової власності.

Зазначені норми права встановлюють презумпцію рівності часток у спадщині спадкоємців, коли спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 1280 ЦК України якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини друга і третя статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними. Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації.

За наведеного необхідні такі умови перерозподілу спадщини, що мають бути наявними одночасно: 1) сплив строк для прийняття спадщини; 2) відбувся первісний розподіл спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК Українисвідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

При розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанцій не встановлено пропуску строку для прийняття спадщини та здійснення первісного розподілу спадщини.

За наведеного, застосування до даних правовідносин ст. 1280 ЦК України про перерозподіл спадщини є передчасним.

Таким чином, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову правильними.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що після померлого ОСОБА_7 відкрилась спадщина, від частки у спадковому майні якої відмовився ОСОБА_8 на користь позивача, колегія суддів вважає наступне.

ОСОБА_8 подав до нотаріуса заяву про відмову від прийняття спадщини на користь рідної сестри - ОСОБА_1 , яка не відповідає вимогам ст.ст. 1273, 1274 ЦК України.

Зазначене встановлено в рішеннях Апеляційного суду Київської області від 12.01.2017 у цивільній справі № 379/735/16-ц, від 15.08.2017 у цивільній справі 379/439/17, та в постанові Верховного Суду від 25.03.2019.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, не можна вважати, що спадкова частка ОСОБА_8 належить ОСОБА_1

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про здійснення позивачем витрат на утримання спадкодавця, догляду за ним та лікування, а також інших витрат, що не є підставою для зміни розміру частки у спадщині.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, позивач на підтвердження своїх вимог не надала до суду належних та допустимих доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч. 1-2ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміються визначені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

За наведеного, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 передчасно звернулася до суду із вимогами про перерозподіл спадщини відповідно до вимог ст. 1280 ЦК України за відсутності обов`язкових вимог для цього: спливу строку для її прийняття та здійснення первісного розподілу спадщини.

Судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, матеріали справи та надані відповідні висновки з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з якими погоджується і колегія суддів.

Таким чином, вимоги апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Таращанського районного суду Київської області від 08 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 20.11.2019.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.В. Поліщук

О.В. Шахова