Провадження № 2/243/402/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Заочне)

«16» січня 2019 року Словянський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Неминущого Л.Г.,

за участю: секретаря судового засідання - Нікіфорової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі № 8 Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 22 жовтня 2011 року вони з відповідачем уклали шлюб, який було зареєстровано міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області, Актовий запис № 991.

Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають.

Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними.

З літа 2014 року однією сімєю вони не проживають, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини фактично припинилися. Місце перебування Відповідача йому не відоме.

Вважає, що збереження сімї не можливе та суперечить їх законним інтересам.

Просить суд, шлюб, зареєстрований 22 жовтня 2011 року, міським Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області. Актовий запис № 991, між ним та Відповідачем, розірвати.

Позивач ОСОБА_1Л у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання. Разом із позовною заявою надав до суду Заяву, в якій просить суд справу розглянути за його відсутності, на задоволенні позову наполягає (а.с.5).

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання (а.с.11), про причину неявки суду не повідомила, заяв про відкладення судового засідання до суду не надходило.

Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідач повідомлений у встановленому порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), вважає можливим відповідно до правил ч.1 ст. 280 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість.

Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про шлюб, серії І-ВЛ № 385822, видане повторно 27 листопада 2018 року, сторони 22 жовтня 2011 року уклали шлюб, про що міським Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області було зроблено Актовий запис № 991 (а.с.7).

Сторони у теперішній час шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство ними не ведеться. Тобто, зараз кожний живе своїм окремим особистим життям, ніяким чином не переймаючись проблемами іншого. І таке спільне життя стало для сторін неприйнятним і неможливим.

Таким чином, їх сімя фактично розпалась, шлюб існує тільки формально і зберегти його неможливо. Надання часу для примирення позивач вважає недоцільним, так як всі можливості зберегти сімю вичерпані.

В Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у звязку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно правових актів, що регулюють сімейні відносини.

Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сімя є первинним та основним осередком суспільства.

Згідно зі ст. 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно ч. 1 ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 до суду не зявилась, не висловила своє бажання про зміну прізвища, суд не вирішує питання про відновлення дошлюбного прізвища, оскільки відповідно до ч.1 ст. 113 СК України, право на вибір прізвища після розірвання шлюбу належить особі, яка змінила таке прізвище, в даному випадку відповідачці ОСОБА_2.

Таким чином, у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сімї неможливе.

Позивач ОСОБА_1Л не наполягав на відшкодуванні судових витрат за рахунок Відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 24, 56, 112, 160 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 5-8, 12-19, 23, 89, 128, 131, 136, 141, 197, 206, 247, 258-259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 22 жовтня 2011 року, Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області, Актовий запис № 991, між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 (до шлюбу Суслова) ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишити прізвище «Сіхарулідзе».

Розяснити сторонам, що шлюб припиняється з моменту набрання чинності даним рішенням, а документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Копію даного рішення після набрання ним чинності надіслати до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_4