КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

04 листопада 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кулікової С.В.

за участю секретаря: Климчук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Служби безпеки України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування,-

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Служби безпеки України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування

Свої вимоги обґрунтовував, тим що 18.03.2014 року Головним слідчим управлінням СБ України було внесено Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне провадження за №0000074 про вчинення ОСОБА_1 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 329, ч.3 ст. 365 КК України.

При цьому, 27.04.2014 року в рамках вказаного кримінального провадження за адресами місця реєстрації та фактичного проживання позивача слідчими Служби Безпеки України було проведені обшуки з метою відшукання та вилучення документів, предметів чи речей, які мають значення для встановлення істини у справі та можуть бути доказами у кримінальному провадженні.

Разом з тим, постановою слідчого Головного управління СБУ у м.Києві та Київської області від 13.05.2016 року кримінальне провадження за №0000074 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 329, ч.3 ст. 365 КК України було закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України - у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Крім того, ДОДТЛ СБУ було складено відносно позивача адміністративний протокол про адміністративне правопорушення, передбачене п.6 ч.1 ст. 212 КУпАП України, провадження по якому було закрито постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 23.09.2016 року за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Зазначив, що внаслідок протиправних дій співробітників СБ України, що виразилися в безпідставному та незаконному внесенні відомостей до Єдиного державного реєстру розслідувань стосовно кримінального провадження за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 329, ч.3 ст. 365 КК України, необґрунтовано тривалому досудовому слідстві у даному провадженні, незаконному проведенні обшуків, спробою незаконного притягнення до адміністративної відповідальності, йому було спричинено моральну шкоду, розмір якої він оцінює в 100 000,00 грн.

Просить стягнути з Державної казначейської служби України на його користь моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн. шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 травня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Служби безпеки України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 , 24 червня 2019 року подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є необґрунтованим і незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з неповним з`ясуванням судом обставин справи, що мають значення для справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що суд першої інстанції не надав правової оцінки доказам наявних в матеріалах справи, деякі з них були оцінені формально або взагалі оцінені не вірно.

Тому просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 травня 2019року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом першої інстанції та апеляційної інстанції було встановлено, що 18.03.2014 року Головним слідчим управлінням СБ України було внесено Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне провадження за №0000074 про вчинення ОСОБА_1 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 329, ч.3 ст. 365 КК України.

Як вбачається зі змісту наявних в матеріалах справи протоколів обшуку від 27.04.2014 року, в рамках вищенаведеного кримінального провадження слідчими Служби Безпеки України було проведені обшуки за адресами місця реєстрації та фактичного проживання позивача з метою відшукання та вилучення документів, предметів чи речей, які мають значення для встановлення істини у справі та можуть бути доказами у кримінальному провадженні.

При цьому, вказані обшуки було проведені слідчими СБ України на підставі відповідних ухвал Шевченківського районного суду м.Києва від 20.06.2014 року про надання дозволу на їх проведення.

Разом з тим, постановою слідчого Головного управління СБУ у м.Києві та Київської області від 13.05.2016 року кримінальне провадження за №0000074 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 329, ч.3 ст. 365 КК України було закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України - у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Крім того, ДОДТЛ СБУ було складено відносно позивача адміністративний протокол про адміністративне правопорушення, передбачене п.6 ч.1 ст. 212 КУпАП України, провадження по якому було закрито постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 23.09.2016 року за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Позивач зазначив, що внаслідок протиправних дій співробітників СБ України, що виразилися в безпідставному та незаконному внесенні відомостей до Єдиного державного реєстру розслідувань стосовно кримінального провадження за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 329, ч.3 ст. 365 КК України, необґрунтовано тривалому досудовому слідстві у даному провадженні, незаконному проведенні обшуків, спробою незаконного притягнення до адміністративної відповідальності, йому було спричинено моральну шкоду, розмір якої він оцінює в 100 000,00 грн.

При цьому, обґрунтовуючи розмір завданої моральної шкоди, позивач, серед іншого, посилався на те, що всі вищенаведені дії слідчих завдали йому значних душевних страждань, які виразилися, зокрема в погіршенні стану здоров`я, негативному впливі на ділову репутацію, а також, фактично, призвели до втрати роботи, позбавлення конституційного права на пенсійне забезпечення й погіршення матеріального становища.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог позивача ОСОБА_1 до Служби безпеки України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено одночасного наявності трьох умов, які б слугували підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди, зокрема неправомірності дій органу, наявності шкоди та причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

В свою чергу, спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

При цьому, за відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Так, статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Таким чином, на відміну від загальної норми ст. 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальні норми ст. 1173, 1174 ЦК України допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів.

За таких обставин, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є одночасна наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

При цьому, відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. В спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки відповідача та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача. Таким чином, позивач повинен довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювана є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Так з матеріалів справи вбачається, а саме, що вказані обшуки було проведено слідчими СБУ на підставі відповідних ухвал Шевченківського районного суду м. Києва від 20.06.2014 року про надання дозволу на їх проведення.

Тобто дії, які вчинялися працівниками СБУ під час проведення досудового розслідування, відповідали положенням КПК України, якими, в свою чергу, передбачено обов`язок слідчого і органу дізнання в межах своєї компетенції відкрити кримінальне провадження в кожному випадку виявлення ознак злочину, вжити всіх передбачених законом заходів до встановлення події злочину, осіб, винних у вчиненні злочину тощо.

Натомість, всупереч вищенаведених положень законодавства, позивач не надав до суду жоден належний та допустимий доказ, зокрема, відповідне рішення суду, протиправності та незаконності дій СБУ під час проведення досудового розслідування.

Колегія суддів не бере до уваги твердження апелянта - позивача про те, що всупереч ст. 1176 Цивільного кодексу України, не прийнято до уваги докази «незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності», що на його думку підтверджується постановою про закриття кримінального провадження за реабілітуючими підставами.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. З КПК України притягненням до кримінальної відповідальності вважається стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Проте, з матеріалах справи, вбачається, що позивач не мав процесуального статусу - підозрюваний, в рамках цього кримінального провадження не затримувався, та до нього не застосовувався жоден із передбачених КПК України видів запобіжних заходів.

Щодо факту складання протоколу про вчинення адміністративного діяння, як підстави задоволення позову, суд першої інстанції з яким погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку, що такий протокол не є актом, який встановлює, змінює чи скасовує норми права у відповідній сфері відносин, або породжує права і обов`язки для позивача.

Протокол про адміністративне правопорушення є лише фіксацією порушення, яке виявлено уповноваженою особою, та відповідно до ст. 251 КУпАП є одним із джерел доказів і підставою для подальшого провадження у справі.

А тому, враховуючи вище викладене, колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції, щодо відмови в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування так, як доводи апелянта, щодо завдання йому моральної шкоди, яка призвела до страждання, заподіяного внаслідок фізичного чи психічного впливу, погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру саме через дії процесуального характеру в рамках кримінального провадження № 0000074 є надуманими та не заслуговують на увагу колегії суддів апеляційної інстанції.

Отже враховуючи вищевикладене, колегія суддів виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції, щодо відсутності підстав для відшкодування шкоди, яка на думку позивача спричинена незаконними діями Служби Безпеки України.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Тому, викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: Н.В. Ігнатченко

С.В. Кулікова