Провадження № 2/520/32/19
Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Салтан Л.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (АДРЕСА_2) до ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) про стягнення коштів, -
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24 березня 2016 року зазначену позовну заяву задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором позики від 15 серпня 2012 року у розмірі 2171748 грн. 40 коп.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 01 грудня 2016 року, рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 березня 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 листопада 2017 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 01 грудня 2016 року залишено без змін.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 30 серпня 2018 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 березня 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Слід зазначити, що зазначеною ухвалою Верховного Суду, відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про зупинення дії рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 березня 2016 року та постанови Апеляційного суду Одеської області від 30 серпня 2018 року.

Тобто, на цей час набрали законної сили зазначені рішення суду та постанова суду.

До цього часу рішення суду не виконано, у зв'язку з чим, позивач ОСОБА_1 вимушений звернутись до суду.

Відповідач ОСОБА_2 отримав позовну заяву з додатками та ухвалу суду про відкриття провадження у справі 21 грудня 2018 року, про що в матеріалах справи міститься відповідна розписка, проте відзив на позовну заяву не надав.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 15 серпня 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали розписку, згідно якої ОСОБА_2 зобов'язався повернути ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 100000 доларів США строком до 15.09.2012 року.

ОСОБА_1 виконав свої зобов'язання щодо надання ОСОБА_2 коштів. Доказів, що це спростовують, відповідачем не надано.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24 березня 2016 року зазначену позовну заяву задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором позики від 15 серпня 2012 року у розмірі 2171748 грн. 40 коп.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 01 грудня 2016 року, рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 березня 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 листопада 2017 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 01 грудня 2016 року залишено без змін.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 30 серпня 2018 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 березня 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Слід зазначити, що зазначеною ухвалою Верховного Суду, відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про зупинення дії рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 березня 2016 року та постанови Апеляційного суду Одеської області від 30 серпня 2018 року.

Тобто, на цей час набрали законної сили зазначені рішення суду та постанова суду.

Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Однак позичальник свої зобов'язання з повернення отриманих коштів не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у розмірі 177570 грн. 84 коп., що складається з: інфляційних витрат у розмірі 136168 грн. 62 коп., 3 відсотків річних - 41402 грн. 22 коп.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму, відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому, відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня, що встановлено ст. 192 ч. 1, 524 ч. 1, 533 ч. 1 ЦК України.

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року, при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні.

Згідно з Постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року в справі № 6-63цс13, розписка про отримання в борг грошових коштів за своєю суттю є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року № 6-369цс15, ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором позики за змістом частини третьої статті 1049 ЦК України не припиняє обов'язку позичальника сплати проценти за користування грошима, передбачені статтею 1048, та суму передбачену статтею 625 цього Кодексу. У разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судове рішення не може грунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд вважає, що слід задовольнити позовну заяву ОСОБА_4, оскільки позивачеві виконані умови розписок, відповідач ОСОБА_5 не повертає кошти.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 1776 грн. 00 коп.

Керуючись ст. 2, 4-6, 76-83, 141, 263-265, 279-280, 354-355 ЦПК України, ст. 533, 1046, 1047 ЦК України,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (АДРЕСА_2) до ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) про стягнення коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3, на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4, борг за розпискою від 15 серпня 2012 року у загальному розмірі: 177570 (сто сімдесят сім тисяч п'ятсот сімдесят) грн. 84 коп., що складається з: інфляційних витрат у розмірі 136168 (сто тридцять шість грн.. сто шістдесят вісім) грн. 62 коп., 3 відсотків річних - 41402 (сорок одна тисяча чотириста дві) грн. 22 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3, на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_2, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4, судовий збір у розмірі 1776 (одна тисяча сімсот сімдесят шість) грн. 32 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 15 січня 2019 року.

Суддя Салтан Л. В.