Єдиний унікальний номер № 616/572/19
Провадження № 2/616/212/19
«19» листопада 2019 року Великобурлуцький районний суд
в складі головуючого - судді РИКОВА М.І.
судового засідання КАПЛЕНКО А.В.,
розглянувши у порядку спрощеного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,-
ОСОБА_4 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , в якій просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що їй, відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого на підставі рішення виконкому Андріївської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області від 17.07.2007 року, зареєстровано в реєстрі за номером 35, серії ЯЯЯ № 649412, належить житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач зазначила, що з 28 ІНФОРМАЦІЯ_1 в її будинку за вищевказаною адресою була зареєстрована та проживала її донька ОСОБА_5 , а з 01 березня 2012 року також був зареєстрований та проживав син ОСОБА_5 - ОСОБА_7 . У 2009 році ОСОБА_5 виїхала з домоволодіння в невідомому напрямку. ОСОБА_6 також виїхав з зазначеного домоволодіння в невідомому напрямку в 2014 році. На даний час позивач та відповідачі разом не проживають, сімейні зв`язки між ними втрачені. При виїзді з місця проживання відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з реєстраційного обліку не знялись, до цього часу залишаються зареєстрованими за вищевказаною адресою, що позбавляє позивача права на отримання субсидії, а тому остання звернулася до суду з позовом та просила його задовольнити. Позивач вказує, що таке становище порушує її права та інтереси, не дає можливість користуватись своїм приватним житлом та не дає можливості оформити субсидію.
Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрошене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
Ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 05 серпня 2019 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того, відповідачам було встановлено 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Встановлено позивачу 5-тиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. Встановлено відповідачу 5-тиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення.
Позивач ОСОБА_4 до суду не з`явилася, належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. На адресу суду представник позивача ОСОБА_8 , за довіреністю від 28 березня 2019 року, посвідченою секретарем Андріївської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області Набокою Т.В., надав заяву в якій просив розгляд справи проводити за відсутності позивача, зазначивши, що ОСОБА_4 позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила винести рішення по справі (а.с.60).
Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання повторно не з`явилася з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином. Судову повістку направлено 29 жовтня 2019 року (а.с.56) за місцем реєстрації відповідача, проте не одержана нею. Факт належного повідомлення про наступну дату судового засідання - день, час та місце слухання справи підтверджується судовим оголошенням на офіційному сайті Судової влади України про виклик відповідача в судове засідання (а.с.54,55). На адресу суду відзиву на позовну заяву не надала, клопотань та заяв від ОСОБА_5 не надходило.
Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання також повторно не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином. Судову повістку направлено 29 жовтня 2019 року (а.с.57) за місцем реєстрації відповідача, проте не одержана ним. Факт належного повідомлення про наступну дату судового засідання - день, час та місце слухання справи підтверджується судовим оголошенням на офіційному сайті Судової влади України про виклик відповідача в судове засідання (а.с.54,55). На адресу суду відзиву на позовну заяву не надав, клопотань та заяв від ОСОБА_6 не надходило.
Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК неявка у судове засідання будь - якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
На підставі ухвали Великобурлуцького районного суду Харківської області від 19 листопада 2019 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст.280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч.17 ст.28 ЦПК України позови про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб (в тому числі про відшкодування шкоди, завданої внаслідок обмеження у здійсненні права власності на нерухоме майно або його знищення, пошкодження) у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру можуть пред`являтися також за місцем проживання чи перебування позивача.
Згідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Статтею 47 Конституції України визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Європейською конвенцією про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція) гарантується кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла, яке охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла (п.1 ст.8 Конвенції).
Пункт 2 ст.8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п.1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п.2 ст.8 Конвенції.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого на підставі рішення виконкому Андріївської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області від 17.07.2007 року, зареєстровано в реєстрі за номером 35, серії ЯЯЯ № 649412, належить житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з довідкою від 31.05.2019 року за вих. № 02-24/336, виданою виконкомом Андріївської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_4 , 1952 року народження, ОСОБА_8 , 1951 року народження, ОСОБА_5 , 1983 року народження, ОСОБА_9 , 2008 року народження, ОСОБА_6 , 1992 року народження, але фактично проживають ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 03 червня 2019 року, при обстеженні будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що ОСОБА_5 , 1983 року народження, зареєстрована за вищевказаною адресою, але з 2009 року в даному домоволодінні не проживає та мешкає за невідомою адресою.
Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 03 червня 2019 року, при обстеженні будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що ОСОБА_6 , 1992 року народження, зареєстрований за вищевказаною адресою, але з 2014 року в даному домоволодінні не проживає та мешкає за невідомою адресою.
Згідно з довідкою від 09.08.2019 року за вих. № 02-21/371 виданою Андріївською сільською радою Великобурлуцького району Харківської області ОСОБА_6 , 1992 року народження зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем реєстрації тривалий час не проживає.
Згідно з довідкою від 09.08.2019 року за вих. № 02-21/372 виданою Андріївською сільською радою Великобурлуцького району Харківської області ОСОБА_5 , 1983 року народження зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем реєстрації тривалий час не проживає.
Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом.
Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, що також передбачено статтею 405 ЦК України.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
З матеріалів справи встановлено, що відповідач ОСОБА_5 була прописана за вищевказаною адресою як донька позивача, а ОСОБА_6 - як онук позивачки.
Відповідач ОСОБА_5 не є власником будинку, не проживає в ньому понад 1 рік, що вбачається з реєстрації місця проживання відповідача, суд вважає, що реєстрація відповідача в будинку позивача порушує право останньої, як власника будинка.
Відповідач ОСОБА_6 також не є власником будинку, не проживає в ньому понад 1 рік, що вбачається з реєстрації місця проживання відповідача, суд вважає, що реєстрація відповідача в будинку позивача порушує право останньої, як власника будинка.
Суд приходить до висновку, що позивач довів свій позов, а тому вважає, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 втратили право користування жилим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із не проживанням за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин.
Даних, які б свідчили, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не проживають за місцем реєстрації з поважних причин, як і даних про те, що їм чинилися перешкоди у проживанні в будинку, суду не надано.
При визнанні судом відповідачів таким, що втратив право користування житловим приміщенням, судом не вбачається порушення пункту 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки відповідачі тривалий час не проживають у зазначеному будинку.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» в контексті Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме - існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем.
Відповідно до вимог ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до ст.11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування особи здійснюється відповідним органом спеціального уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.
Згідно зі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Отже, відповідно до викладеного, рішення суду по справі про задоволення позову після набуття ним законної сили є підставою для скасування реєстрації відповідачів за вищевказаною адресою.
Таким чином, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 втратили право користування жилим приміщенням, а саме будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки відсутні у даному житловому приміщення понад один рік, чим перешкоджають власнику у здійснені права користування та розпоряджання приватним будинком.
Керуючись ст.156 ЖК України, ст.3,7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. 405 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 81, 82, 89, 206, 263-265, 280-282 ЦПК України, районний суд,-
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку м. Луганськ, такою, що втратив право користування жилим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Славянськ Донецької області, таким, що втратив право користування жилим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення є підставою для скасування реєстрації ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за вказаною адресою.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Великобурлуцький районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка с. Розкішне Лутугінського району Ворошиловградської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м. Луганськ, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Славянськ Донецької області, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Головуючий Суддя Великобурлуцького районного суду

Харківської області М.І.РИКОВ