Постанова

Іменем України

14 січня 2019 року

м. Київ

справа № 369/8367/16-ц

провадження № 61-10808св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Олійник А. С. (суддя-доповідач), Кузнєцова В.О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Крюківщинська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області,

треті особи - ОСОБА_5, державний нотаріус Вишневої міської нотаріальної контори Білінець ОльгаПавлівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 04 червня 2018 року у складі колегії суддів: Суханової Є. М., Волохова Л. А., Мережко М. В.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, треті особи: ОСОБА_5, державний нотаріус Вишневої міської державної нотаріальної контори Білінець О. П. про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності на майно, припинення права власності на майно та передачу майна в натурі.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вона та ОСОБА_7 протягом семи років проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, вели сумісне господарство.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 вересня 2017 року у позові відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з того, що не надано доказів про проживання позивача та ОСОБА_7 однією сім'єю, ведення ними спільного господарства, а також іхній спільний бюджет.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 27 листопада 2017 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 вересня 2017 року залишено без змін.

Ухвалу апеляційної інстанції мотивовано тим що ОСОБА_4 не доведено порушення її прав щодо власності на майно, які можуть бути захищені у такий спосіб.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 04 червня 2018 року у задоволенні заяви третьої особи ОСОБА_5 про виправлення описки в ухвалі Апеляційного суду Київської області від 27 листопада 2017 року відмовлено.

У липні 2018 року ОСОБА_5 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу суду апеляційної інстанції, у якій просила скасувати ухвалу Апеляційного суду Київської області від 04 червня 2018 року, направити справу до апеляційної інстанції для нового розгляду.

03 серпня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_5

У жовтні 2018 року ОСОБА_4 подано відзив на касаційну скаргу.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що в тексті судового рішення апеляційної інстанції є описки в частині викладення фактів, які суттєво впливають на можливість реалізації судового рішення ОСОБА_4 В абзацах 7, 44 мотивувальної частини ухвали Апеляційного суду Київської області від 27 листопада 2017 року допущено описку, а саме: помилково вказаний день прийняття рішення та номер справи: «Рішенням Апеляційного суду Київської області від 22.12.2013 року по справі № 22ц/780/6770/13 визнано відумерлою спадщину, яка складається із ? частини житлового будинку у АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1», проте правильним є: «Рішенням Апеляційного суду Київської області від 17.І2.2013 року по справі № 2о/369/114/13 визнано відумерлою спадщину, яка складається із ? частини житлового будинку у АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1».

Також допущено описки в абзацах 23, 24 мотивувальної частини ухвали: «Судом першої інстанції достовірно встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_7 проживали однією сім'ю ю без реєстрації шлюбу з 1995 року по 2002 рік, вели сумісне господарство», а правильним є: «В судовому засіданні позивачка стверджувала, що вона та ОСОБА_7 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1995 року по 2002 рік, вели сумісне господарство».

«Так встановлено, що 13.07.2001 року за наслідком накопичування обома сумісних грошовий коштів ними був придбаний у сумісну власність у рівних частках по ? житловий будинок у АДРЕСА_1, на підставі договору укладеного із ОСОБА_8, який посвідчено 13 липня 2001 року державним нотаріусом Вишневої міської державної нотаріальної контори Бурлаковою, зареєстрований за № 2826», проте правильним є : «13.07.2001 року за наслідком накопичування обома сумісних грошових коштів ними був придбаний у сумісну власність у рівних частках по 1/2 житловий будинок у АДРЕСА_1, на підставі договору укладеного із ОСОБА_8, який посвідчено 13 липня 2001 року державним нотаріусом Вишневої міської державної нотаріальної контори Бурлаковою, зареєстрований за № 2826» (абзаци 21, 22 рішення)».

Відзив на касаційну скаргу мотивовано тим, що посилання ОСОБА_5 на неможливість реалізувати ОСОБА_4 рішення суду є незрозумілими, оскільки відмова у позові виключає можливість реалізації нею рішення. Просить залишити касаційну скаргу без задоволення.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на таке.

Із матеріалів справи встановлено, що судом першої інстанції у рішенні суду від 15 вересня 2017 року в його описовій та мотивувальній частинах зазначено: «Рішенням Апеляційного суду Київської області від 22 грудня 2013 року по справі № 22ц/780/6770/13 визнано відумерлою спадщину...»; «... ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17 грудня 2013 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 жовтня 2013 року скасовано та ухвалено нове, відповідно до якого визнано відумерлою спадщину...».

Поставляючи ухвалу від 04 червня 2018 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_5 про виправлення описки в ухвалі Апеляційного суду Київської області від 27 листопада 2017 року, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність описки у вказаній ухвалі.

Згідно частини першої статті 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки.

Верховний Суд виходить з того, що описки - це помилки, зумовлені неправильним написанням слів. Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належить написання прізвищ та імен, адрес, найменувань спірного майна, зазначення дат та строків. Не є опискою граматичні помилки, які не спотворюють текст судового рішення та не призводять до його неправильного сприйняття.

Верховний Суд зауважує, що суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудність.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам заяви ОСОБА_5 про виправлення описки в ухвалі Апеляційного суду Київської області від 27 листопада 2017 року, поданої до суду апеляційної інстанції, та були предметом його перевірки.

Посилання в касаційні скарзі на те, що неточності в частині викладення фактів суттєво впливають на можливість реалізації судового рішення ОСОБА_4 при розгляді інших справ з тих самих підстав, між тими ж самими сторонами, а також на правосудність рішення, є необґрунтованими, оскільки посилання у касаційній скарзі на описки у судовому рішенні апеляційної інстанції від 27 листопада 2017 року не є такими відповідно до статті 269 ЦПК України.

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 04 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

В.О. Кузнєцов

Г. І. Усик