КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 759/15065/14-ц

номер провадження: 22-ц/824/15110/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря: Ющенко Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішенняСвятошинського районного суду міста Києва від 17 грудня 2014 року у складі судді Коваль О.А., у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2014 року публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 12 серпня 2007 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_1 було укладено договір про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку в рамках зарплатного проекту №БН/2008-08, згідно якого відповідачу було відкрито кредитну лінію для проведення операцій з використанням платіжної картки з лімітом заборгованості по кредиту не більше 15 000 грн 00 коп. зі сплатою 26,00% річних на строк до 30 липня 2010 року включно. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором станом на 25 серпня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 9 500 грн 99 коп., з яких: прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 7 784 грн 54 коп.; прострочена заборгованість за процентами у розмірі 970 грн 39 коп.; пеня, нарахована на прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 704 грн 65 коп.; пеня, нарахована на прострочену заборгованість за процентами у розмірі 41 грн 41 коп.

З наведених підстав ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку в рамках зарплатного проекту від 12 серпня 2008 року у розмірі 9 500 грн 99 коп.

Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 17 грудня 2014 року позов ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитним договором про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку в рамках зарплатного проекту №БН/2008-08 від 12 серпня 2008 року у розмірі 9 500 грн 99 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду міста Києва від 02 червня 2015 року заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 грудня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду міста Києва від 02 червня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до апеляційного суду міста Києва.

Ухвалою апеляційного суду міста Києва від 31 травня 2017 року заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 грудня 2014 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 18 вересня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду міста Києва від 31 травня 2017 року в частині позовних вимог ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам та пені скасовано. Справу в частині позовних вимог ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам та пені направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд у своїй постанові від 18 вересня 2019 року встановив, що суди зробили обґрунтований висновок про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту, а також про те, що строк позовної давності позивачем не пропущений.

Разом з тим, скасовуючи ухвалу апеляційного суду міста Києва від 31 травня 2017 року в частині позовних вимог ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам та пені, Верховний Суд зазначив, що з моменту закінчення строку дії договору (30 липня 2010 року) припинилося право позивача на стягнення передбачених договором процентів, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Апеляційний суд на зазначені обставини уваги не звернув, не встановив обставин та не навів висновків про можливість задоволення вимог про стягнення з відповідача процентів, пені та інших платежів, нарахованих за кредитним договором після спливу строку кредитування (строку дії договору).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивачем пропущено встановлений законом позовної давності. Вказує, що суд безпідставно відмовив йому у задоволенні клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи, оскільки підписи виконані від його імені у всіх наданих банком документах відрізняються один від одного (а.с.92-95, т.1).

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, які відповідно до ч.1 ст.417 ЦПК України є обов`язковими для суду апеляційної інстанції під час нового розгляду справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково з таких підстав.

У ч.3 ст.3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій і вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи у суді першої інстанції, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи у суді першої інстанції, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване заочне рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 належним чином не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість, наявність якої узгоджена сторонами в акті звірки заборгованості від 14 травня 2012 року, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості, яка станом на 25 серпня 2014 року становить 9 500 грн 99 коп., з яких: прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 7 784 грн 54 коп.; прострочена заборгованість за процентами у розмірі 970 грн 39 коп.; пеня, нарахована на прострочену заборгованість за процентами у розмірі 41 грн 41 коп.; пеня, нарахована на прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 704 грн 65 коп.

Однак повністю з цими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 12 серпня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Державний експертно-імпортний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний експертно-імпортний банк України», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку в рамках зарплатного проекту № БН/2008-08 (далі - Кредитний договір).

Згідно вказаного кредитного договору було відкрито відповідачу кредитну лінію для проведення останнім операцій з використанням платіжної картки з лімітом заборгованості по кредиту не більше 15 000 грн 00 коп. (п. 2.1.) із розрахунком 26,00% на рік (п. 2.2.) строком до 30 липня 2010 року включно.

Відповідно до ч1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Встановлено, що станом на 25 серпня 2014 року заборгованість відповідача по картковому кредиту складає 9 500 грн 99 коп., з яких: прострочена заборгованість за процентами у розмірі 970 грн 39 коп.; прострочена заборгованість за кредитом у розмірі 7 784 грн 54 коп.; пеня, нарахована на прострочену заборгованість за процентами у розмірі 41 грн 41 коп.; пеня, нарахована на прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 704 грн 65 коп.

Установивши, що ОСОБА_1 належним чином не виконував зобов`язання щодо погашення кредиту, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту у розмірі 7 784 грн 54 коп.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем пропущено строк позовної давності не заслуговують на увагу з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 травня 2012 року між сторонами підписано акт звірки заборгованості, з якого вбачається, що сума заборгованості ОСОБА_1 становить 15 404 грн 16 коп., а позичальник зобов`язується до 01 січня 2015 року щомісячно рівними частинами по 800 грн 00 коп. погасити визначену заборгованість у повному обсязі, з чим відповідач погодився, про що свідчить його особистий підпис у вказаному акті, проте своїх зобов`язань не виконав.

На підставі ч.ч.1,3 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05 березня 2019 року по справі №910/1389/18 зроблено висновок про те, що «акти звірки взаємних розрахунків, підписані уповноваженою особою відповідача (боржника) є доказами, що свідчать про фактичне визнання відповідачем наявності у нього перед позивачем боргу».

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що строк позовної давності позивачем не пропущений.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив відповідачу у задоволенні клопотання про призначення у справі судово-почеркознавчої експертизи, є необґрунтованими, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що відповідач ОСОБА_1 у встановленому законом порядку звертався до суду першої інстанції до ухвалення оскаржуваного рішення із письмовою заявою про призначення у справі судово-почеркознавчої експертизи.

Разом з тим, апеляційний суд не погоджується з рішенням суду в частині задоволення позовних вимог ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам та пені, виходячи з такого.

У ч.1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За правилом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3 та 4 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

У пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження №14-10цс18) відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, та зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 повинен був згідно договірних умов повернути отриманий кредит не пізніше дати остаточного погашення, зазначеної у п.2.3 кредитного договору, а саме, до 30 липня 2010 року.

Відповідно до пунктів 2.5, 3.7 кредитного договору кредит підлягає поверненню позичальником щомісяця, не пізніше останнього дня місяця, рівними частинами протягом останніх 6 місяців строку дії Договору. При цьому, відсотки за користування кредитом нараховуються щомісяця в останній робочий день місяця та/або в дату остаточного повернення кредиту. Проценти нараховуються з дня видачі кредиту по останній робочий місяць або дату, яка передує даті повного повернення кредиту (включно).

В силу пунктів 9.1, 9.2 кредитний договір набуває чинності з дати його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами взятих на себе за цим договором зобов`язань.

Отже, з моменту закінчення строку дії договору (30 липня 2010 року) припинилося право банку на стягнення передбачених договором процентів, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Із наданого ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» розрахунку заборгованості вбачається, що прострочена заборгованість за процентами у розмірі 970 грн 39 коп. розрахована за період з 04 березня 2014 року по 25 серпня 2014 року, пеня на прострочену заборгованість за процентами у розмірі 41 грн 41 коп. розрахована за період з 01 квітня 2014 року по 25 серпня 2014 року, пеня на прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 704 грн 65 коп. розрахована за період з 04 березня 2014 року по 25 серпня 2014 року.

Отже, враховуючи, що позивачем ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» нараховані проценти та пеня після закінчення строку дії договору (30 липня 2010 року), колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за процентами та пені.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом першої інстанції у порушення вимог ст.ст.213-214 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи, помилково задоволено позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за процентами та пенею,то колегія суддів вважає, що заочне рішення суду першої інстанції не може бути залишене в силі та відповідно до ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 7 784 грн 54 коп. з наведених вище підстав.

Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Згідно з ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання позовної заяви ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» сплатило судовий збір у розмірі 243 грн 60 коп. (а.с.1, т.1).

Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення, яким позов ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» задовольняє частково, то понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 199 грн 59 коп.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України»(ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 00032112, адреса: 03150, місто Київ, вул. Горького, 127) заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку в рамках зарплатного проекту № БН/2008-08 від 12 серпня 2008 року у розмірі 7 784 грн 54 коп.

У задоволенні решти позовних вимог публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 00032112, адреса: 03150, місто Київ, вул. Горького, 127) судовий збір у розмірі 199 грн 59 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді