Постанова

Іменем України

06 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 171/1688/17

провадження № 61-4992св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2018 року у складі судді

Семенової Н. М. та постанову Дніпровського апеляційного суду

від 12 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Демченко Е. Л.,

Куценко Т. Р., Макарова М. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_2 про витребування особистого майна із чужого володіння та розподіл спільного майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що з 27 березня 2014 року до 04 травня

2017 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Вказувала, що сторони мешкали у квартирі ОСОБА_2 , до якої

ОСОБА_1 перевезла побутову техніку та меблі, а саме: телевізор вартістю 800 грн, холодильник вартістю 3 000 грн, кондиціонер вартістю 2 000 грн, пуф синій вартістю 2 000 грн, пуф зелений вартістю 300 грн, вішак для одягу вартістю 500 грн, музичний центр вартістю 700 грн, тарілки вартістю 300 грн, склянки вартістю 200 грн, велосипед вартістю 500 грн, фотоапарат вартістю 1 000 грн, ковдру-плед вартістю 300 грн, підставку для квітів вартістю 220 грн, а всього на загальну суму 11 820 грн.

У подальшому з 2016 року сторони проживали у будинку батьків відповідача та за час спільного проживання ними було придбано інше майно, а саме: автомобіль Subaru Forester вартістю 200 000 грн; мотоблок Zubr KX 31 вартістю 8 900 грн, кондиціонер вартістю 4 699 грн, ліжко вартістю 9 220 грн, меблевий комплект вартістю 22 000 грн, диван вартістю 7 700 грн, стінку вартістю 7 700 грн, стіл вартістю 1 200 грн, чотири стільці вартістю 3 400 грн, стіл вартістю 600 грн, вішак вартістю 320 грн, комод вартістю 1 950 грн, шафу вартістю 4 440 грн, стіл вартістю 1 800 грн, гардини білі вартістю 1 200 грн; гардини кухонні вартістю 850 грн, два смартфони вартістю 6 000 грн; телевізор вартістю 3 000 грн, а всього на загальну суму 284 979 грн.

Зазначала, що з 2017 року сторони припинили спільне сумісне проживання, а ОСОБА_2 залишив собі усі особисті речі позивача та спільне сумісне майно подружжя.

На підставі викладеного ОСОБА_1 з урахуванням уточнених позовних вимог просила:

- визнати спільною сумісною власністю подружжя автомобіль Subaru Forester (державний номер НОМЕР_1 ) вартістю 200 000 грн; мотоблок Zubr KX 31 вартістю 8 900 грн, кондиціонер вартістю 4 699 грн, ліжко вартістю 9 220 грн, меблевий комплект вартістю 22 000 грн, диван вартістю 7 700 грн, стінку вартістю 7 700 грн, стіл вартістю 1 200 грн, чотири стільці вартістю 3 400 грн, стіл вартістю 600 грн, вішак вартістю 320 грн, комод вартістю 1 950 грн, шафу вартістю 4 440 грн, стіл вартістю 1 800 грн, гардини білі вартістю 1 200 грн, гардини кухонні вартістю 850 грн, два смартфони вартістю 6 000 грн, телевізор вартістю 3 000 грн, а всього на загальну суму 284 979 грн;

- визнати за нею та ОСОБА_2 (за кожним окремо) право власноті на 1/2 частину у спільному майні подружжя: автомобіль Subaru Forester вартістю 200 000 грн, мотоблок ZUBR KX 31 вартістю 8 900 грн, кондиціонер вартістю 4 699 грн, ліжко вартістю 9 220 грн, меблевий комплект вартістю 22 000 грн, диван вартістю 7 700 грн, стінку вартістю 7 700 грн, стіл вартістю 1 200 грн, чотири стільці вартістю 3 400 грн, стіл вартістю 600 грн, вішак вартістю 320 грн, комод вартістю 1 950 грн, шафу вартістю 4 440 грн, стіл вартістю 1 800 грн, гардини білі вартістю 1 200 грн, гардини кухонні вартістю 850 грн, два смартфони вартістю 6 000 грн, телевізор вартістю 3 000 грн;

- у порядку поділу майна виділити їй мотоблок ZUBR KX 31 вартістю

8 900 грн, кондиціонер вартістю 4 699 грн, ліжко вартістю 9 220 грн, меблевий комплект вартістю 22 000 грн, диван вартістю 7 700 грн, стінку вартістю 7 700 грн, стіл вартістю 1 200 грн, чотири стільці вартістю 3 400 грн, стіл вартістю 600 грн, вішак вартістю 320 грн, комод вартістю 1 950 грн, шафу вартістю 4 440 грн, стіл вартістю 1 800 грн, гардини білі вартістю 1 200 грн, гардини кухонні вартістю 850 грн, смартфон вартістю 3 000 грн, телевізор вартістю 3 000 грн, а всього на загальну суму 81 979 грн, визнавши за нею право власності на вказане майно;

- у порядку поділу майна виділити ОСОБА_2 автомобіль Subaru Forester вартістю 200 000 грн та смартфон вартістю 3 000 грн, а всього на загальну суму 203 000 грн, визнавши за ним право власності на вказане майно;

- припинити за ОСОБА_1 право власності на автомобіль Subaru Forester вартістю 200000 грн та стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію, що становить різницю вартості автомобіля;

- стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію, що становить різницю вартості розділеного майна у розмірі 60 510,50 грн;

- витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 її особисте майно: телевізор вартістю 800 грн, холодильник вартістю 3 000 грн, кондиціонер вартістю 2 000 грн, пуф синій вартістю 2 000 грн, пуф зелений вартістю

300 грн, вішак для одягу вартістю 500 грн, музичний центр вартістю 700 грн, тарілки вартістю 300 грн, склянки вартістю 200 грн, велосипед вартістю 500 грн, фотоапарат вартістю 1 000 грн, ковдру-плед вартістю 300 грн, підставку для квітів вартістю 220 грн, а всього на загальну суму 11 820 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області

від 04 червня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем всупереч вимогам процесуального права не надано доказів щодо місцезнаходження майна, яке вона просить визнати спільною сумісною власністю та поділити, а також його наявність на час розгляду справи у відповідача.

Надана позивачем довідка з магазину «Меблі» не може підтвердити дійсну вартість спірного майна, оскільки у ній зазначені ціни на відповідні товари на момент видачі цієї довідки - 06 вересня 2017 року, а згідно з поясненнями ОСОБА_1 спірне майно придбано у період з 2014 року

до 2017 року, відповідно, у довідці не враховано його стан з урахуванням зносу та інші обставини, які впливають на його вартість.

Також позивачем не доведено належними та допустимими доказами придбання спірного майна, зокрема й автомобіля SubaruForester, у період шлюбу. Позивачем не подано доказів знаходження у відповідача її особистого майна.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 лютого 2019 року рішення суду першої інстанції змінено в частині обґрунтування підстав відмови у задоволенні позовних вимог щодо вирішення питання поділу автомобіля Subaru Forester.

У решті рішення місцевого суду залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_1 не довела належними та допустимими доказами факту наявності її особистого майна: телевізора вартістю 800 грн, холодильника вартістю 3 000 грн, кондиціонера вартістю 2 000 грн, пуфа синього вартістю 2 000 грн, пуфа зеленого вартістю 300 грн, вішака для одягу вартістю 500 грн, музичного центру вартістю 700 грн, тарілок вартістю 300 грн, склянок вартістю 200 грн, велосипеда вартістю 500 грн, фотоапарата вартістю 1 000 грн, ковдри-пледа вартістю 300 грн, підставки для квітів вартістю 220 грн.

Також позивачем не доведено беззаперечними доказами факт придбання за час перебування у зареєстрованому шлюбі мотоблока ZUBR KX 31 вартістю 8 900 грн, кондиціонера вартістю 4 699 грн, ліжка вартістю

9 220 грн, меблевого комплекту вартістю 22 000 грн, дивану вартістю

7 700 грн, стінки вартістю 7 700 грн, стола вартістю 1 200 грн, чотирьох стільців вартістю 3 400 грн, стола вартістю 600 грн, вішака вартістю 320 грн, комода вартістю 1 950 грн, шафи вартістю 4 440 грн, стола вартістю 1 800 грн, гардин білих вартістю 1 200 грн, гардин кухонних вартістю 850 грн, двох смартфонів вартістю 6 000 грн та телевізора вартістю 3 000 грн

Апеляційний суд вважав доведеним факт придбання спірного автомобіля Subaru Forester у період зареєстрованого шлюбу сторін у справі.

Разом з тим, 11 лютого 2017 року вказаний автомобіль зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, яка не є стороною у даній справі, тому апеляційний суд позбавлений можливості вирішити питання щодо цього автомобіля, оскільки право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у березні 2019 року до Верховного Суду,

ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що на момент припинення фактичних шлюбних відносин у відповідача залишилось спільне сумісне майно подружжя та особисте майно позивача, проте суди не дали цим обставинам належної правової оцінки та не допитали свідків, які могли підтвердити ці обставини. Відповідач не спростував наявності у нього та його батьків спірного майна.

Під час перебування сторін у шлюбі відповідач за кошти подружжя придбав автомобіль Subaru Forester вартістю 200 000 грн, який 16 вересня 2016 року зареєстрував на себе, тому цей автомобіль є спільним сумісним майном подружжя.

Разом з тим, ОСОБА_2 11 лютого 2017 року відчужив цей автомобіль без згоди ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу. Незалучення до участі у справ ОСОБА_3 не може бути підставою для відмови у захисті порушених прав позивача.

Судом не було встановлено обсяг спільного майна подружжя за час перебування у шлюбі, не було в повному обсязі з`ясовано всі обставини справи, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення.

Доводи інших учасників справи

Інший учасник справи не скористався своїми правами на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направив.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 01 липня 2019 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

12 серпня 2019 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що з 27 березня 2014 року до 04 травня

2017 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області

від 11 грудня 2015 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 .

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області

від 04 травня 2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Згідно з довідкою регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області від 07 вересня 2008 року автомобіль Subaru Forester, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2005 року випуску, було зареєстровано за ОСОБА_2 16 вересня 2016 року.

Судом також встановлено, що 11 ІНФОРМАЦІЯ_2 2017 року автомобіль Subaru Forester було зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, визначено у статті 57 СК України.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказувала, що після розірвання шлюбу між сторонами у відповідача залишилося її особисте майно та спільне сумісне майно подружжя.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість, встановлення обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Разом з тим, частиною першої статті 81 ЦПК України встановлено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте позивач не довела належними та допустимими доказами

(статті 77, 78 ЦПК України) факт набуття у шлюбі спірного майна, яке є предметами вжитку, та збереження відповідачем її особистого майна.

Суди в цій частині дали належну правову оцінку поданим

ОСОБА_1 доказам, а результат указаної процесуальної дії викладено у оскаржуваних судових рішеннях.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що на момент припинення фактичних шлюбних відносин у відповідача залишилось спільне сумісне майно подружжя та особисте майно позивача, оскільки такі доводи не підтверджені належними та допустимими доказами, а відповідно до вимог частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суди дійшли правильного висновку, що надана позивачем довідка з магазину «Меблі» не може підтвердити дійсну вартість спірного майна, оскільки вказана довідка не підтверджує придбання сторонами під час шлюбу цього спірного майна.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, в нескасованій частині дійшов правильного висновку, що посилання позивача на накладну, видану фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 не може підтвердити заявлених вимог, оскільки товарна накладна не містить дати її видачі, відповідно, неможливо встановити, чи придбане зазначене у ній майно у період шлюбу сторін.

Крім того, суди обґрунтовано відхилили виданий фізичною особою - підприємцем товарний чек від 04 червня 2016 року на мотоблок Zubr KX 31, оскільки вказаний товарний чек було видано у період, коли вказана особа не здійснювала підприємницьку діяльність. Також судами правильно зазначено, що самі по собі товарні чи фіскальні чеки не можуть бути доказами придбання сторонами у справі спірного майна, оскільки не містять імені покупця, тому без інших належних та допустимих доказів не можуть бути доказами придбання сторонами відповідних речей.

Разом з тим, не можна погодитися з висновками судів про відсутність правових підстав для захисту порушеного права позивача під час поділу автомобіля Subaru Forester.

Так, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що автомобіль Subaru Forester не є спільним сумісним майном подружжя.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказувала, що під час перебування сторін у шлюбі відповідач за кошти подружжя придбав автомобіль Subaru Forester вартістю 200 000 грн, який 16 вересня 2016 року зареєстрував на себе.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що спірний автомобіль є спільним сумісним майном подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частина перша статті 70 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказаний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Проте відповідач не спростував презумпції спільності права власності подружжя на майно (автомобіль Subaru Forester), яке набуте ними в період шлюбу.

Апеляційний суд дійшов правильного висновку, що спірний автомобіль набутий сторонами під час шлюбу, тому є спільним сумісним майном, проте безпідставно відмовив у задоволенні позову в цій частині з тих підстав, що цей автомобіль було відчужено на користь ОСОБА_3 , яка не була залучена до участі у справі.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

За статтею 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Установлено, що ОСОБА_2 11 лютого 2017 року відчужив цей автомобіль без згоди ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу. Не залучення до участі у справі ОСОБА_3 не може бути підставою для відмови у захисті порушених прав позивача, оскільки стягнення грошової компенсації Ѕ вартості майна з іншого з подружжя є належним способом захисту порушеного права позивача та не порушує прав ОСОБА_3 на автомобіль.

Тому колегія суддів погоджується з доводами касаційної скарги ОСОБА_1 , що внаслідок відчуження без її згоди вказаного автомобіля порушені її законні права та інтереси, які підлягають захисту в судовому порядку.

При розгляді справи апеляційний суд не перевірив з достатньою повнотою доводів апеляційної скарги, у постанові не зазначив конкретних обставин і фактів, що спростовують такі доводи, та не усунув допущені судом першої інстанції порушення норм права.

Отже, апеляційний суд дійшов помилкового висновку, що порушене право позивача внаслідок відчуження без її згоди автомобіля Subaru Forester, який є спільною сумісною власністю подружжя, не може бути захищене під час розгляду цієї справи.

Вирішуючи питання щодо автомобіля Subaru Forester вартістю 200 000 грн, апеляційний суд правильно встановив, що цей автомобіль придбано у період шлюбу, однак ОСОБА_2 його відчужив без надання на те згоди ОСОБА_1 , розпорядившись коштами на власний розсуд не в інтересах сім`ї, проте не вирішив питання про необхідність стягнення компенсації половини його вартості з відповідача на користь позивача.

Заявляючи позовні вимоги про припинення права позивача на автомобіль та спліту їй компенсації вартості за її Ѕ частину, ОСОБА_1 вказувала, що вартість автомобіля складає 200000 грн.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

При цьому відповідач відповідно до вимог статті 81 ЦПК України не спростував належними та допустимими доказами вартості відчуженого не в інтересах сім`ї автомобіля, про яку заявила ОСОБА_1 в розмірі 200 000 грн.

За таких обставин постанова апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог про поділ автомобіля підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 100 000 грн компенсації половини вартості автомобіля Subaru Forester.

Щодо розподілу судових витрат

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 4 Закону України (в редакції, чинній на час звернення до суду з касаційною скаргою) за подання до суду касаційної скарги на рішення суду сплачується судовий збір у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

При зверненні з касаційною скаргою ОСОБА_1 не сплачено судовий збір за подання касаційної скарги на судові рішення у визначеному законом розмірі, тобто в сумі 3086,20 грн, тому вказаний розмір судового збору підлягає стягненню зі скаржника в дохід держави пропорційно розміру задоволених вимог, тобто 1086,20 грн (3086,20 грн - 2000 грн).

Разом з тим, з ОСОБА_2 у дохід держави необхідно стягнути 2 000 грн судового збору за розгляд справи в суді касаційної інстанції пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Статтею 412 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Оскільки суди неправильно застосували норми матеріального права в частині вирішення позовних вимог про поділ автомобіля Subaru Forester, це порушення призвело до ухвалення незаконних рішень, то рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду необхідно скасувати в указаній частині та прийняти в цій частині нове судове рішення про задоволення вказаних вимог частково.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У решті рішення суду першої інстанції в нескасованій частині та постанова апеляційного суду ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому ці судові рішення в цій частині необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 141, 400, 402, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області

від 04 червня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду

від 12 лютого 2019 року скасувати в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл автомобіля Subaru Forester, прийняти в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на корись ОСОБА_1 100 000 грн компенсації вартості частки автомобіля Subaru Forester.

У решті рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2018 року в нескасованій частині та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 лютого 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 у дохід держави судовий збір у розмірі 2 000 грн за розгляд касаційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір у розмірі

1 086,20 грн за розгляд касаційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська