ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 626/2734/18 Головуючий суддя І інстанції Гусар П. І.
Провадження № 22-ц/818/5745/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів найму (оренди)
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: -Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря : Брулевича В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Приватного аграрно-орендного підприємства «Промінь» - адвоката Кадуна Петра Вікторовичана рішення Красноградського районного суду Харківської області від 19 вересня 2019 року, ухвалене у складі головуючого судді Гусара П.І, по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного аграрно-орендного підприємства «Промінь» про визнання договору оренди землі недійсним та скасування запису про державну реєстрацію права оренди ПАОП «Промінь» на вказану земельну ділянку,

встановив:

29 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати недійсним договір оренди №580 від 01.11.2006 року належної йому на праві приватної власності земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,24 га, кадастровий номер :13:000:0102, укладений між ним і Приватним аграрно-орендним підприємством «Промінь» та скасувати запис про державну реєстрацію права оренди ПАОП «Промінь» на вказану земельну ділянку.

Позовна заява мотивована тим, що у його власності знаходиться земельна ділянка, розміром 5,24 га, кадастровий № :13:000:0102, яка належить йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІ-ХР № 059791 від 27.02.2001 року.

01.11.2006 року між ним та ПАОП «Промінь» був укладений договір оренди землі строком на 12 років. Після закінчення строку договору, на який він був укладений, він направив до ПАП «Промінь» лист про повернення йому земельної ділянки, так як він не мав наміру продовжувати договір оренди. Він звернувся до Красноградського відділу Держгеокадастру та отримав витяг, в якому зазначено, що вищевказаний договір оренди укладений строком на 25 років. Однак він підписував лише договір на 12 років, повноважень на підписання договору оренди строком на 25 років нікому не надавав. Про умову договору оренди землі № 580 від 01.11.2006 року про строк оренди 25 років він дізнався лише при вирішенні питання про повернення земельної ділянки з оренди, після свого звернення до Реєстру прав на нерухоме майно. За таких обставин він просив визнати договір оренди № 580 від 01.11.2006 року земельної ділянки недійсним.

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 19 вересня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного аграрно-орендного підприємства «Промінь» про визнання договору оренди землі недійсним - задоволено. Визнано недійсним договір оренди №580 від 01.11.2006 року земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,24 га, кадастровий номер :13:000:0102, укладений між ОСОБА_1 і Приватним аграрно-орендним підприємством «Промінь», який зареєстрований 23.03.2007 року за №78 у Красноградському районному відділі Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах».

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач - ПАОП «Промінь» просить рішення скасувати та постановити нове, яким позов залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення не відповідає дійсним обставинам справи і вимогам закону.

Зазначено, що суд взяв до уваги лише висновки судової почеркознавчої експертизи про те, що спірний договір позивачем не підписувався та доводи позову про те, що він підписав оренди землі на 12 років. При цьому суд не звернув уваги, що позивач не надав до суду примірник спірного договору, укладеного на 12 років, а також, що позивач отримує орендну плату та з 2013 року підписує додаткові угоди до договору № 561 щодо підвищення орендної плати та погодження з іншими років про що достовірно відомо позивачу, та проти чого позивач не заперечував.

Вказано, що така поведінка позивача, який з 2006 року (з моменту початку отримання орендної плати та підписання інших документів) погоджувався з умовами спірного договору оренди земельної ділянки від 01 листопада 2006 року № 561, ніяких дій щодо невизнання договору не вчиняв, протягом одного місяця після закінчення строку оренди не заперечував проти його продовження, внаслідок чого цей договір поновив свою дію. Згодом 29.12.2018 він подав позов про визнання договору оренди землі недійсним, що суперечить його попередній поведінці (отриманню плати, підписання додаткових угод до договору № 580 за користування земельною ділянкою) і тому така його суперечлива поведінка є недобросовісною.

Також зазначено, що на день звернення до суду з цим позовом вже сплив строк позовної давності, який розпочався з 2007 року, з моменту початку отримання Позивачем орендної плати за договором № 580 та підписання додаткових угод до вказаного договору з 2013 року.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Зазначив, що відповідачем при розгляді справи у суді першої інстанції не було подано відзиву на позов, тому відповідач не вправі посилатися у доводах скарги на додаткові угоди, оскільки ці докази за відсутності поважних причин та всупереч положенням ст.ст. 174, 178 відповідач вчасно не надав до суду першої інстанції разом з відзивом на позовну заяву. Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України відповідач несе ризик настання негативних наслідків, пов`язаних з такою процесуальною поведінкою.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що є доведеним факт не підписання позивачем спірного договору оренди землі від 01.11.2016 року, та що позивач не надавав відповідних повноважень іншій особі на їх підписання, тому відсутнє волевиявлення позивача щодо укладення договору оренди на умовах, що були визначені в договорі оренди.

Посилання відповідача на те, що наявні підстави для застосування до спірних правовідносин строків позовної давності, оскільки з 2007 року позивач отримував орендну плату за договором оренди землі та лише у грудні 2018 року ним подано позов про визнання договору недійсним, - спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Оскільки позивач не підписував (не укладав) договір оренди земельної ділянки на 25 років, то він був позбавлений можливості дізнатися про порушення свого права внаслідок укладення такого договору, оскільки перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Доводи відповідача про те, що подальші після укладення договору дії позивача свідчать про наступне схвалення ним договору оренди, висновків суду про недійсність договору не спростовують. Виконання чи не виконання сторонами зобов`язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визначення правочину недійсним (пункт 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи. Представник відповідача адвокат Кадун П.В. подав заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибути на судове засідання, оскільки він буде знаходитися поза межами області.

Згідно ч. 1 ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

У ч.ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У даному випадку відсутність представника відповідача поза межами області без зазначення поважних причин такої відсутності, не можна вважати поважною причиною відсутності у судовому засіданні, тому колегія суддів з урахуванням принципу пропорційності, передбаченому ст. 11 ЦПК України, з метою у розумні строки вирішити визначене у ст. 2 ЦПК України завдання цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі, - не вбачає законних підстав для відкладення розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи,суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що доведеним є факт того, що позивач не підписував договір оренди землі від №580 від 01.11.2006 року строком на 25 років, що підтверджено висновками експертизи.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до ч.1ст. 12 ЦПК Україницивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до копії копії Державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ХР №059791 від 27.02.2001 року ОСОБА_1 належить на праві власності земельна ділянка площею 5,24 га. кадастровий номер № :13:000:0102 (а.с.14-17).

З копії договору оренди земельної ділянки № 580 від 01.11.2006 року вбачається, що між сторонами було укладено договір оренди земельної ділянки строком на 25 років, починаючи з дати його реєстрації. Договір зареєстрований 23.03.2007 року за № 78 у Красноградському районному відділі Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» (а.с.10-12).

Відповідно до копії заяви від 21.12.2018 року ОСОБА_1 звертався з проханням до ПАОП «Промінь» повернути йому земельну ділянку після закінчення строку дії договору в 2018 році (а.с.6)

27.12.2018 року ОСОБА_1 надіслав до ПАОП «Промінь» заяву про надання йому оригіналу вказаного договору оренди землі, оскільки він не підписував договір оренди строком на 25 років і нікого на його підписання не уповноважував (а.с.7).

З висновку судово-почеркознавчої експертизи №5370 Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса від 16.05.2019 року вбачається, що підпис від імені ОСОБА_1 в примірнику № 1 договору оренди земельної ділянки № 580, укладеного між ОСОБА_1 та ПАОП «Промінь», зареєстрованому у Красноградському районному відділі Харківської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», про що у книзі державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 23.03.2007 за № 78, розташований на зворотному боці третього аркуша документа, у графі «Орендодавець ОСОБА_1 », додатках до договору примірнику № 1 акта передачі-прийому земельних ділянок від 24.03.2007 року в графі "Земельну ділянку передав ОСОБА_1 , в рядку "підпис", примірнику № 1 акта визначення меж земельної ділянки в натурі в графі "Орендодавець ОСОБА_1 ", примірнику № 1 додатка № 5 до договору в графі "Орендодавець ОСОБА_1 " та примірнику № 2 договору оренди земельної ділянки № 580 від 01.11.2006 року та його додатках виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою (а.с. а.с. 52-55).

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 14 Закону України «Про оренду землі» передбачена письмова форма договору оренди землі.

Правочин вважається таким, що вчинено в письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами (частина друга статті 207 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Факт відсутності волевиявлення ОСОБА_1 на укладення оспорюваного договору оренди землі зі строком дії 25 років підтверджується висновком судової почеркознавчої експертизи, який нічим не спростований.

Тому суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що доведеним є факт того, що позивач не підписував договір оренди землі від №580 від 01.11.2006 року строком на 25 років.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що наявні підстави для застосування до спірних правовідносин строків позовної давності, оскільки з 2006 року позивач отримував орендну плату за договором оренди землі, у подальшому підписував доповнення та зміни до договору оренди та лише у грудні 2018 року ним подано позов про визнання договору недійсним, - спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Положеннями ч.1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч. 3. ч. 4 ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач, звертаючись до суду із вказаним позовом зазначав, що укладав договір оренди належної йому земельної ділянки строком на 12 років та із спливом цього терміну направив відповідачу лист з повідомленням відсутності у нього наміру продовжувати орендні правовідносини.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 не підписував спірний договір оренди землі.

ОСОБА_1 відповідно до копії заяви від 21.12.2018 року звертався з проханням до ПАОП «Промінь» повернути йому земельну ділянку після закінчення строку дії договору в 2018 році (а.с.6).Крім того, 27.12.2018 року ОСОБА_1 надіслав до ПАОП «Промінь» заяву про надання йому оригіналу вказаного договору оренди землі, оскільки він не підписував договір оренди строком на 25 років і нікого на його підписання не уповноважував (а.с.7).

Оскільки позивач не підписував (не укладав) договір оренди земельної ділянки на 25 років, то він був позбавлений можливості дізнатися про порушення свого права внаслідок укладення такого договору, оскільки перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Доводи відповідача про те, що подальші після укладення договору дії позивача свідчать про наступне схвалення ним договору оренди, висновків суду про недійсність договору не спростовують, оскільки у додаткових договорах не зазначено строк дії основного договору, який оспорюється позивачем по справі (а.с. 75-78). Відповідач не надав до суду доказів, що позивач отримав орендну плату після спливу 12 років з дня підписання спірного договору. Тому наведені з цього приводу доводи скарги про недобросовісну поведінку позивача є недоведеними.

Виконання чи невиконання сторонами зобов`язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним (пункт 7 постанови Пленумом Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги про те, що внаслідок продовження користування орендарем спірною земельною ділянкою після закінчення договору оренди за відсутності письмових заперечень з цього приводу орендодавця є безпідставними, оскільки з урахуванням дати державної реєстрації спірного договору, 23.03.2007р., позивач до спливу 12 років вчасно, 21.12.2018, звернувся до орендаря із заявою про звільнення орендованої земельної ділянки (а.с. 6). Інші доводи скарги висновків суду також не спростовують.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги, матеріали справи, зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені ЦПК України як підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, то суд апеляційної інстанції відповідно до ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

В контексті правил ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись 268, 367, 368, п. 1 ч.1 ст. 374, ст.ст.375, 381-384, 388,389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргупредставника Приватного аграрно-орендного підприємства «Промінь» - адвоката Кадуна Петра Вікторовича залишити без задоволення.

Рішення Красноградського районного суду Харківської області від 19 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 23 грудня 2019 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді П.В.Кісь.

О.М.Хорошевський.