Справа № 473/4401/19
РІШЕННЯ

іменем України

"02" грудня 2019 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді - Ротар М.М.., при секретарі - Гавриловій І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вознесенської міської ради Миколаївської області, третя особа на стороні позивача ОСОБА_2 про скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку

встановив

в жовтні 2019 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до Вознесенської міської ради Миколаївської області, в якому просили скасувати рішення виконкому Вознесенської міської ради від 18.02.1994 р. № 38, в частині надання у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,1000 га. для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 та визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю від 22.04.1994 р. № 3153, виданий ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,1000 га. для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 .

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивачі зазначали, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилася спадщина на частку житлового будинку АДРЕСА_1 , а також на земельну ділянку площею 0,100 га, призначену для обслуговування жилого будинку. Відповідно до рішення виконкому Вознесенської міської ради від 18.02.1994 р. № 38 «Про закріплення земельних ділянок» ОСОБА_4 передано у власність земельну ділянку площею 0,100 га призначену для обслуговування жилого будинку. На підставі вказаного рішення було видано державний акт на право приватної власності на землю від 22.04.1994 р. № 3153.

При оформленні спадкових прав виявилося, що Державний акт на право приватної власності на землю від 22.04.1994 р. № 3153 на земельну ділянку площею 0,100 га призначену для обслуговування жилого будинку, виданий на підставі рішення виконкому Вознесенської міської ради від 18.02.1994 р. № 38 з порушенням діючого законодавства, оскільки не враховано кількість співвласників будинку.

Посилаючись на те, що державний акт на право приватної власності на землю був виданий з порушенням діючого законодавства, позивачі просили позов задовольнити.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 17.10.2019 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі, справа була призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

24.10.2019 року від представника відповідача Вознесенської міської ради Миколаївської області надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 11.11.2019 року позовну заяву ОСОБА_3 до Вознесенської міської ради Миколаївської області про скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку було залишено без розгляду.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 11.11.2019 року було залучено до участі в справі за позовом ОСОБА_1 до Вознесенської міської ради Миколаївської області про скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, в якості третьої особи на стороні позивача ОСОБА_2 .

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася від неї на адресу суду надійшла заява в якій вона просить розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю.

Представник відповідачаВознесенської міської ради Миколаївської області в судове засідання не з`явився, від нього на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого він просить розглядати справу у їх відсутності, розгляд справи залишають на розсуд суду.

Третя особа на стороні позивача ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, від нього на адресу суду надійшла заява в якій він просить розглядати справу без його участі, просить задовольнити заявлені позовні вимоги.

Оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін, а тому суд вважав можливим проводити розгляд справи без участі осіб, що не з`явилися в судове засідання.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до висновку про задоволення позову у повному обсязі.

В судовому засіданні було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача ОСОБА_4 .(свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 13.06.2006 року, свідоцтво про шлюб НОМЕР_2 від 12.07.1969 рок). Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшли 1/3 частка житлового будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1 та який належав померлому на підставі Свідоцтва про право власності на житло, що було видане 05.01.1994 року Радгоспом «Зелений Гай» Вознесенського району Миколаївської області та земельна ділянка площею 0,1000 га передана для обслуговування жилого будинку, яка належала померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, який було зареєстровано в Книзі державних актів на право приватної власності на землю за №3153, що був виданий 22.04.1994 року виконкомом Вознесенської міської ради.

Позивач є спадкоємцем після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 на належне йому майно та 23.03.2017 року державним нотаріусом Арбузинської державної нотаріальної контори було видане Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частки житлового будинку АДРЕСА_1 .

При зверненні позивача до державного нотаріуса Арбузинської державної нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових прав на земельну ділянку, що надана для обслуговування житлового будинку, нотаріусом було відмовлено в оформленні спадкових прав, щодо земельної ділянки, оскільки Державний акт на право власності на земельну ділянку від 22.04.1994 р. № 3153 видано з порушенням діючого законодавства України, а саме з аналізу поданих документів, нотаріусом було встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а державний акт на право приватної власності на землю був виданий ОСОБА_4 на цілу земельну ділянку за цією ж адресою.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_4 для обслуговування жилого будинку була надана земельна ділянка площею 0,1000 гата на підставі рішення виконкому Вознесенської міської ради від 18.02.1994 р. № 38 «Про закріплення земельних ділянок» був виданий Державний акт від 22.04.1994 р. № 3153 на ім`я ОСОБА_4 без врахування кількості співвласників відповідно до свідоцтва про право власності на житло, видане 05.01.1994 року Радгоспом «Зелений Гай» Вознесенського району Миколаївської області на ім`я ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в спільну сумісну власність.

Відповідно до ч.4 ст.88 ЗК України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (частина перша статті 126 ЗК України).

Таким чином, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Так як державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, то вимога про скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт.

Зі змісту ч. 2 ст. 144 Конституції України та ч.ч. 1, 9, 10 ст. 59 чинного Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом, тобто в судовому порядку. Це не позбавляє орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним (або виконавчим органом ради) правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності Конституції чи законам України).

Проте згідно ст. 74 цього Закону органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами, а тому не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення (рішення Конституційного суду України № 7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року).

Відповідно до ч.1 ст.42 ЗК України (в редакції 1991 року) громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди належать на праві спільної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою, на якій розташовані дані об`єкти нерухомого майна, спільно, пропорційно розміру часток у спільній власності на будинок , будівлю, споруду.

Отже, так як на момент оформлення державного акту на право власності на земельну ділянку від 22.04.1994 року №3153 житловий будинок АДРЕСА_1 перебував у спільній власності ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , то і земельна ділянка повинна була передаватися у спільну власність всіх співвласників будинку, для обслуговування якого вона передавалася.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що рішення виконкому Вознесенської міської ради від 18.02.1994 р. № 38, в частині надання у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,1000 га для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 повинно бути скасоване в судовому порядку, а Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку від 22.04.1994 р. № 3153, виданий ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,1000 га для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 , не може бути визнаний таким, що відповідає вимогам закону та відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України підлягає визнанню недійсним.

Керуючись ст.ст. 41, 144 Конституції України, ст.ст. 59, 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 263-265, 273 ЦПК України, суд

ухвалив

позов - задовольнити повністю.

Рішення виконкому Вознесенської міської ради від 18.02.1994 р. № 38 " О закреплении земельных участков", в частині надання у власність ОСОБА_4 земельної ділянки для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 - скасувати.

Визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю від 22.04.1994 р. № 3153, виданий ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,1000 га для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: М.М. Ротар