Дата документу 22.02.2019
Справа № 334/3051/17
Провадження № 2/334/333/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2019 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Козлової Н.Ю.,

при секретарі Манюхіні О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Укргазбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості

встановив:

Позивач ОСОБА_4 акціонерне товариство ОСОБА_1 «Укргазбанк» в особі представника ОСОБА_5 звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості в розмірі 51 159,84 гривні.

У звязку з тим, що після відкриття провадження по даній справі відповідачем ОСОБА_2 самостійно погашено кредитну заборгованість (заборгованість по процентам) в сумі 16 193,84 грн., що підтверджується копією квитанції №9560_2 від 23.04.2018 року, також сплачено на користь позивача компенсацію судових витрат за подачу позовної заяви в розмірі 1 600,00 грн., що підтверджується копією квитанції №9560_3 від 23.04.2018 року, представник відповідача уточнив свої позовні вимоги та просив суд стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Укргазбанк» 33 966,00 грн. штрафу за невиконання п.4.3.6., 4.3.7. Кредитного договору щодо страхування майна.

У судовому засіданні представник позивача просив суд задовольнити вимоги банку, оскільки фактично відповідачкою ОСОБА_2 визнані вимоги позивача, нею сплачена заборгованість по кредиту у повному обсязі. Несплаченою залишено лише сума штрафу у відповідності до п.4.3.6., 4.3.7. Кредитного договору щодо страхування майна, яку позивач просить стягнути у судовому порядку.

Відповідачка ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечувала проти позову та пояснила, що право банку щодо стягнення з неї штрафних санкцій за п.4.3.6., 4.3.7. Кредитного договору щодо страхування майна виникло ще 22.07.2014 року. Проте, з позовом до суду позивач звернувся лише у 2017 році. Отже, відповідачка вважає, що позивач свідомо не вживав заходів для стягнення з неї штрафу, заяву про стягнення заборгованості подав на межі строку позовної давності. Крім того, до неї не направлялися вимоги щодо сплати заборгованості. На теперішній час, коли нею, самостійно сплачено майже всю заборгованість, у неї склалося дуже скрутне матеріальне становище, тому, просила суд відмовити позивачу у позові.

Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, оцінивши та дослідивши у сукупності усі надані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Згідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У відповідності до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

В ході судового розгляду було встановлено та підтверджено належними доказами, що 22 липня 2013 року між ОСОБА_4 акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк», що підтверджується Статутом АБ «Укргазбанк» в новій редакції та Свідоцтвом про державну реєстрацію Юридичної особи АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 184/07/21-2013.

Згідно умов п.1.1. кредитного договору, банком надано позичальнику кредит у сумі 94 350 гривень. на строк з 22.07.2013 року по 21.07.2018 року зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 15,9 % річних.

Відповідно до умов кредитного договору Банком було видано Позичальнику кредит в сумі 94 350,00 грн., шляхом перерахування коштів на р/р ТОВ «Богдан-Авто Запоріжжя» №767 відкритому в ПАТ «Укрексім Банк» (МФО 313979, ) в день укладення кредитного договору, що підтверджується меморіальним ордером № 138 від 22.07.2013 р.

22 липня 2013 року між ОСОБА_2 (Заставодавець) та Банком (Заставодержатель) було укладено договір застави №184/07/21-2013/1з, згідно якого цим договором забезпечено всі вимоги Заставодержателя за кредитним договором № 184/07/21-2013 від 22.07.2013 (п. 1.1.). Предметом договору став автомобіль марки GREAT WALL, моделі VOLEEX С30, легковий седан-В 2012 року випуску, номер шасі LGWEE2R50CE628599, державний номер АР 0974СМ.

Згідно з умовами п. 3.1. Кредитного договору Позичальник зобовязується здійснювати повернення суми кредиту щомісячно з 1-го по 10-те число кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту, в розмірі що становить 2135,00 грн. (одна тисяча вісімсот шість гривень 00 коп.).

В порушення взятих на себе зобовязань Позичальник, починаючи з 22.05.2014 року, перестав належним чином (в обсягах та в терміни, які передбачені кредитним договором) сплачувати заборгованість за кредитом, внаслідок чого, виникла заборгованість - прострочені відсотки. Станом на 10.05.2017 року розмір вказаної заборгованості - дорівнює 17 193,84 грн. (Сімнадцять тисяч сто девяносто три грн. 84 коп.)

Відповідно до п. 1.4.1. та п. 3.1. кредитного договору, Позичальник зобовязується сплачувати проценти за користування кредитом щомісячно, виходячи з 15,9 % річних, один раз на місяць не пізніше 10-го число місяця наступного за місяцем користування кредитом. Згідно з п. 1.4.2. кредитного договору, на залишок простроченої заборгованості за кредитом проценти нараховуються, виходячи із 20,09 % річних починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості.

Після відкриття провадження по даній справі, відповідачем ОСОБА_2 самостійно погашено кредитну заборгованість (заборгованість по процентам) в сумі 16 193,84 грн., що підтверджується копією квитанції №9560_2 від 23.04.2018 року, також сплачено на користь позивача компенсацію судових витрат за подачу позовної заяви в розмірі 1 600,00 грн., що підтверджується копією квитанції №9560_3 від 23.04.2018 року.

Проте, несплаченою залишалася сума 33 966,00 грн. штрафу за невиконання п.4.3.6., 4.3.7. Кредитного договору щодо страхування майна, стягнення якої заперечує відповідач.

Дослідивши умови договору кредиту встановлено, що позичальником не виконані умови п.4.3.7. Кредитного договору, а саме Позичальник зобовязується вчиняти всі необхідні дії для чинності страхового покриття за договорами страхування визначеними у п.4.3.6. договору, зокрема вчасно вносити чергові страхові платежі, сплата яких забезпечувала б дію договору страхування на строк не менший, ніж той, в межах якого Позичальник виконав всі зобовязання за кредитним договором, а будь яка чергова сплата платежів продовжувала б дію договору страхування не менше, ніж на наступний рік. Здійснювати страхування заставного майна та власного життя Позичальника протягом усього строку кредитування. У випадку порушення Позичальником зобовязань по цьому Договору, він зобовязаний відшкодувати Банку збитки, а також сплатити штрафні санкції.

Пунктом 3.3.4. Договору застави передбачено, що на період дії Договору, Заставодавець зобов'язаний застрахувати предмет застави на його повну вартість за власний рахунок у відповідності до вимог Банку, виконувати всі умови кредитного договору при здійсненні страхування та надати банку копії договору(ів) страхування, а також документів, що підтверджують сплату страхових платежів за договорами страхування..

Забезпечити безперервну дію страхового покриття щодо предмету застави на строк не менший ніж той в межах якого Заставодавець виконає свої зобовязання за кредитним договором.

Не пізніше ніж за 3 (три) банківські дні до граничного строку закінчення дії договору страхування, у випадку, якщо Заставодавець не виконав всі свої зобовязання за кредитним договором, укласти новий договір страхування та сплатити річний страховий платіж або черговий страховий платіж, визначений новий договором страхування, та не пізніше, ніж за 1 (один) банківський день до граничного строку дії попереднього договору страхування надати заставодержателю докази таких сплат та копії договорів страхування.

Незважаючи на те, що 22.07.2014 року закінчився термін дії договору Добровільного страхування наземного транспорту №15/319/2.1.5.1 від 22.07.2013 року новий договір Позичальником/Заставодавцем укадений не був.

Згідно п.4.2. Договору за кожен випадок невиконання чи неналежного виконання п.3.3.4. Договору застави Заставодавець сплачує на користь заставодержателя штраф. Розмір штрафу встановлюється залежно від строку протягом якого Заставодавець порушував вимоги п.3.3.4. цього договору та становить 1,5 (одна ціла пять десятих)% від заставної вартості предмета застави, визначеної у п.2.3. цього Договору, який збільшується на 0,75 (нуль цілих сімдесят пять сотих) п.п. щомісячно наростаючим підсумком починаючи з 2-го календарного місяця, що слідує за місяцем порушення ( у т.ч. враховуючи місяць у якому будуть виконані зобовязання зі страхування). При цьому, сплата штрафу не звільняє Заставодавця від виконання своїх зобовязань за вказаними пунктами.

На підставі викладеного, Банком за весь строк невиконання умов договору нараховано штраф у розмірі 33 966,00 грн.

Також встановлено, що 22 липня 2013 року між ОСОБА_3 відповідачем 2 та Банком було укладено договір поруки № 184/07/21-2013/1П (далі - Договір поруки), згідно якого Поручитель поручається перед Кредитором (АБ «УКРГАЗБАНК») за виконання Позичальником зобовязань за кредитним договором № 184/07/21-2013 від 22.07.2013 року, укладеним між Кредитором та Позичальником, за умовами якого Позичальник зобовязаний у порядку та на умовах, викладених у кредитному договорі повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами у межах кредитування, сплатити проценти за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені договором (прострочена заборгованість), а також комісії, штрафи та пені у розмірі і випадках передбачені кредитним договором, договором забезпечення та цим договором.

Згідно п.1.3 Договору поруки Поручитель, підписуючи цей договір, засвідчує, що він ознайомлений з положеннями кредитного договору та згоден забезпечувати виконання його умов.

Згідно п.1.4 Договору поруки Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і Позичальник за повернення кредиту, сплату процентів за користування кредитними коштами, комісії, неустойки, можливих штрафних санкцій за невиконання або неналежне виконання зобовязань, передбачених кредитним договором.

Згідно п.6.5. Договору поруки на вимогу кредитора поручитель зобовязується сплатити усі штрафні санкції та видатки кредитора у разі їх виникнення згідно умов цього договору та чинного законодавства України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1,3 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Стаття 554 ЦК України передбачає, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У судовому засіданні знайшло підтвердження той факт, що відповідачкою порушені умови договору щодо за невиконання п.4.3.6., 4.3.7. Кредитного договору, а саме - страхування майна, тому позовні вимоги Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Укргазбанк» відповідають фактичним обставинам, підтверджені належними доказами, ґрунтуються на законі, а тому підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача ОСОБА_2 суд не прийняв до уваги, оскільки вони не знайшли жодного підтвердження в ході судового розгляду, а викликані були емоційним ставленням відповідача.

З огляду на наведене, приймаючи до уваги порушення виконання (Позичальником), зобов'язань за Кредитним договором виконання якого було забезпечено порукою, згідно договору поруки від 22.07.2013 року, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження виконання певних зобов'язань як позичальником, так і поручителем станом на момент розгляду справи, суд приходить до висновку про правомірність та обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості у розмірі 33 966,00 грн. штрафу за невиконання п.4.3.6., 4.3.7. Кредитного договору щодо страхування майна.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 274-279, 280 ЦПК України, ст. 509, 525, 526, 530, 536, 599,1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Укргазбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості - задовольнити.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, паспорт серія СЮ 055471, виданий Ленінським РВ УМВС України в Запорізькій області 01.11.2007 року, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) та ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2, паспорт серія СЮ 055472, виданий Ленінським РВ УМВС України в Запорізькій області 01.11.2007 року, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_1 УКРГАЗБАНК (03087, м. Київ, вул. Єреванська, буд.1, код Банку 320478, ІПН 58) 33 966,00 грн. (Тридцять три тисячі девятсот шістдесят шість грн. 00 кой.) - штраф за невиконання п.4.3.6., 4.3.7. Кредитного договору щодо страхування майна.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Козлова Н. Ю.