Провадження № 2/522/193/19
14 січня 2019 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси
у складі: головуючого судді - Домусчі Л.В.,
за участі секретаря судового засідання - Вадуцкої В.І.,
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Сухіля, третя особа Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
До Приморського районного суду м. Одеси 28.12.2017 року надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Сухіля, третя особа Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме АДРЕСА_1.
В обґрунтування позову зазначено, що згідно договору купівлі-продажу від 02.06.2000 року, зареєстрованого в реєстрі за №7044, ОСОБА_3 продала, а позивачка придбала АДРЕСА_1. Право власності було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» в реєстровій книзі за №128 доп. на стор.166 за реєстровим номером 3286 від 02.06.2000 року. Посилалась на те, що в вказаній квартирі зареєстрованими значаться: вона - ОСОБА_1 як власник; її чоловік ОСОБА_4, з 2000 року її донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також відповідач ОСОБА_2. Стверджувала, що відповідач із дня реєстрації (з 2010 року) фактично в ній не проживає, майна належного йому у квартирі не має. Комунальні послуги сплачує лише вона та її чоловік. Зазначені обставини змусили позивачку звернутися до суду з вказаним позовом.
Дана справа, в порядку ст. 11-1 ЦПК України, була передана судді Ільченко Н.А. для розгляду та ухвалою суду від 29.12.2017 року було відкрито провадження.
Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 27.03.2018 року № 901/0/15-18 про звільнення ОСОБА_7 з посади судді Приморського районного суду міста Одеси у звязку з поданням заяви про відставку, на підставі службової записки помічника судді Ільченко Н.А. Іванової О.І., з метою дотримання розумних строків розгляду справи, недопущення порушень законних прав та інтересів громадян та законних інтересів сторін по справі, здійснено повторний автоматизований розподіл справи.
Справа надійшла до провадження судді Домусчі Л.В..
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24.04.2018 р. її прийнято до провадження та ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 18.06.2018 року.
Ухвалою суду від 18.06.2018 року по справі було закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду на 10.10.2018 року.
10.10.2018 року, 29.11.2018 року розгляд справи відкладався у звязку з неявкою сторін.
До суду 10.10.2018 року надійшла заява позивачки, згідно якої просила справу розглянути за її відсутності та не заперечувала проти заочного розгляду справи.
28.11.2018 року до суду надійшла заява представника третьої особи ОСОБА_8, згідно якої просила справу розглядати за відсутності представника Департаменту. Також були надані письмові пояснення представника третьої особи, згідно яких зазначили, що у разі виникнення встановлених законом підстав для зняття із реєстрації місця проживання відповідача ОСОБА_2, позивач може звернутись до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради для отримання послуг зі зняття з реєстрації місця проживання зазначеної особи із наданням відповідних документів.
У судове засідання 14.01.2019 року сторони не зявились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду не повідомили. Від відповідача відзив на позов до суду не надходив.
Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи відповідач не з'явився в судове засідання, не надав до суду відзиву на позов, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 02.06.2000 року, зареєстрованого в реєстрі за №7044, придбала у ОСОБА_3 квартиру №40, заг. пл.. 131,6 кв.м., у будинку №15 по вул. М. Говорова у м. Одесі.
Право власності було зареєстровано за позивачкою 02.06.2000 року в КП «ОМБТІ та РОН» в реєстровій книзі за №128 доп. на стор.166 за реєстровим номером 3286 від 02.06.2000 року. На імя позивачки 25.04.2008 року було виготовлено технічний паспорт на вказану квартиру.
Згідно довідки (виписки із домової книги про склад сімї та прописку) від 26.12.2017 року, в вказаній квартирі зареєстрованими значаться: позивачка ОСОБА_1 як власник; її чоловік ОСОБА_4, з 2011 року її донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також відповідач ОСОБА_2.
Із позову та акту, складеного сусідами позивачки від 26.12.2017 року, встановлено, що відповідачі, хоч і зареєстровані у квартирі №40, заг. пл.. 131,6 кв.м., у будинку №15 по вул. М. Говорова у м. Одесі, проте не проживає у ній з моменту його реєстрації 28.07.2010 року, власного майна у квартирі не має.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 391 ЦК України,власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що реєстрація і відсутність відповідача у квартирі позивача створює позивачу перешкоди у здійсненні правомочностей у вільному володінні та користуванні квартирою, та вона несе тягар щодо вимушеної оплати за утримання квартири (комунальні послуги) за відповідача. Відповідач відсутній за даним місцем реєстрації понад сім років. Причин щодо перешкоджання відповідачу у користуванні квартирою суду не виявлено.
Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 щодо визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.
Відповідно до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.
Відповідно ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Згідно п.26 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Отже, враховуючи, що ОСОБА_2 не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_3 більше семи років, речей відповідача в квартирі не має, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Оскільки питання щодо стягнення судових витрат позивачем не заявлялось, тому їх вирішення судом не здійснювалось.
Керуючись ст. 41, 55 Конституції України, ст.ст.1, 3, 15-16, 316, 317, 318, 319, 321, 328, 391 ЦК України, ст.71, 72 Житлового Кодексу Української РСР, ст.ст.4, 12, 19, 76-81, 89, 223, 247, 258-259, 265, 268, 280-282, 353-354 ЦПК України, суд,
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.
Повний текст рішення суду складено 14.01.2019 року.
Суддя: Домусчі Л.В.