Справа №488/3953/17
Провадження №22-ц/812/1802/19 Головуючий суду першої інстанції Лазарева Г.М.
Категорія 48 Доповідач суду апеляційної інстанції Локтіонова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участі представника позивача Матвєєва ОСОБА_1 .В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою через її представника ОСОБА_3 на рішення Корабельного районного суду м.Миколаєва від 23 липня 2019 року, ухвалене об 11 год.01 хв. під головуванням судді Лазаревої Г.М. в приміщенні суду в м.Миколаєві, повний текст якого складено 19 серпня 2019 року, за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 подав до ОСОБА_2 позов про поділ майна подружжя, який обґрунтовував наступним.

У період з 05 жовтня 2002 року по 17 липня 2017 року він перебував у шлюбі із відповідачем, під час якого ними було придбано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_2 .

Посилаючись на те, що будинок належить сторонам на праві спільної сумісної власності, позивач просив визнати за ним право власності на Ѕ частину вищезазначеного домоволодіння.

Рішенням Корабельного районного суду м.Миколаєва від 23 липня 2019 року позов ОСОБА_4 задоволено.

За позивачем визнано право власності на Ѕ частину домоволодіння по АДРЕСА_1 . З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 стягнуто судовий збір в сумі 1512,54 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що заявлене позивачем майно було набуто подружжям у власність у період шлюбу, а тому воно підлягає поділу між сторонами порівну.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач наголошувала, що позивачем не було доведено, що кошти, за які було придбано житловий будинок, були спільним сумісним майном подружжя і як наслідок його право на визнання права власності на Ѕ частину спірного житлового будинку.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст.60, 61, 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно з пунктами 23, 24 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного сумісного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 р., вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу (ст.68 СК України).

Згідно з ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що сторони по справі перебували у шлюбі з 05 жовтня 2002 року до 28 липня 2017 року (а.с.5, 7).

Під час шлюбу 17 грудня 2003 року на ім`я відповідача з ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями по АДРЕСА_1 . У пункті 3 договору зазначено, що продаж вчинено за 12 531 грн., які ОСОБА_2 сплатила продавцю до підписання договору повністю (а.с.19-20).

Свідки ОСОБА_6 (батько позивача), ОСОБА_7 (його сусід) пояснили, що позивач працював на час придбання спірного будинку і гроші на його купівлю були спільні. Також спільними зусиллями та за спільні кошти обох родин та подружжя було здійснено ремонт будинку та побудовано господарські будівлі та огорожу.

Свідок ОСОБА_8 (продавець будинку) пояснила, що аванс за продаж будинку вона отримувала від батька відповідача. При здійснені угоди купівлі-продажу будинку він також був присутній і передавав їй гроші.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_4 відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, у даній справі був покладений на відповідача, оскільки саме вона оспорювала поширення правового режиму спільного сумісного майна на житловий будинок.

Між тим, належних та допустимих доказів в обґрунтування своєї позиції вона не представила.

Суд обґрунтовано не прийняв до уваги свідчення ОСОБА_9 про купівлю будинку за гроші батька відповідача, оскільки документально не підтверджено належність грошей саме йому, договір ним до цього часу не оспорювався в частині неналежного покупця. До того ж у договорі зазначено, що гроші за купівлю будинку сплачено саме ОСОБА_2 , яка є відповідачем у справі і на момент його придбання перебувала у шлюбі з позивачем.

За такого, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану через її представника ОСОБА_3 , залишити без задоволення, а рішення Корабельного районного суду м.Миколаєва від 23 липня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О.В. Локтіонова

Судді: С.Ю. Колосовський

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 13 листопада 2019 року.