Постанова

Іменем України

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 308/5265/16-ц

провадження № 61-33221св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 листопада 2016 року у складі судді Фазикош О. В. та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 11 липня 2017 року у складі колегії суддів: Бисага Т. Ю., Кондор Р. Ю., Готра Т. Ю.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу.

Позовна заява мотивована тим, що 01 червня 2013 року ОСОБА_2 відповідно до розписки про отримання грошей за договором позики від 01 червня 2013 року отримала від ОСОБА_1 в борг 450 000,00 грн, які зобов`язалась повернути до 01 серпня 2013 року. В подальшому, відповідно до розписки від 23 червня 2013 року відповідач отримала від позивача позику у розмірі 5 000,00 дол. США, що на той момент складало 40 000,00 грн (5 000,00 дол. США х 8,0 грн по курсу НБУ), які зобов`язалась повернути до 01 жовтня 2013 року. Позивач неодноразово звертався до ОСОБА_2 про повернення коштів, однак вона відмовлялась їх повернути посилаючись на скрутний майновий стан, всіляко ухилялась від зустрічей. На момент звернення до суду сума боргу відповідно до курсу НБУ складала: 5 000,00 дол. США х 25,22 грн по курсу НБУ=126 100,00 грн; 450 000,00 грн, що в загальному становить 576 100,00 грн.

Позивач вважає, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 свої зобов`язання не виконала, грошові кошти не повернула, він має право вимагати повернення боргу у судовому порядку, з урахуванням індексу інфляції за час прострочення та 3 % річних від суми боргу. За таких обставин, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму боргу в розмірі 576 150,00 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 листопада 2016 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 11 липня 2017 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договорами позики в розмірі 576 150,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 761,50 грн.

Рішення місцевого суду, з яким погодився суд апеляційної інстанції, мотивоване тим, що між сторонами був укладений договір позики грошей на визначений термін, за умовами якого позивач передав відповідачу зазначену грошову суму у позику, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти готівкою у строк, визначений умовами договору у визначений спосіб, що підтверджується умовами вказаного договору та розписками.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить заочне рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції скасуватиі направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі № 308/5265/16-ц і витребувано її з Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи.

04 червня 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.

На підставі ухвали Верховного Суду від 04 листопада 2019 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій не були забезпечені права, які передбачені процесуальним законодавством (стаття 27 ЦПК України в редакції на момент розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій).

Суди необґрунтовано визнали причини неявки відповідача та його представника у судове засідання неповажними.

У касаційній скарзі зазначається, що на час підписання у договорі позики не була зазначена дата його складання і сума коштів (450 000,00 грн), нібито отриманих відповідачем від позивача. Розписка від 01 червня 2013 року на суму 450 000,00 грн відповідачем не підписувалась і не заповнювалась. Відповідач просила суд призначити почеркознавчу експертизу, але суд не взяв до уваги вказану заяву.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не надіслали заперечення (відзиву) на касаційну скаргу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що 01 червня 2013 року між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) було укладено договір позики між фізичними особами, за умовами якого позикодавець в порядку та на умовах, визначених цим договором, надає позичальнику позику у сумі 450 000,00 грн, а останній зобов`язується повернути отриману суму в строки в порядку зазначені в даному договорі.

Згідно до пункту 2.1 вказаного договору строк надання позики позичальнику становить 2 місяці з моменту реальної передачі всієї грошової суми, дата повернення - 01 серпня 2013 року.

Відповідно до розділу 3 договору «Порядок надання і повернення позики» позикодавець зобов`язується невідкладно передати позику одразу після підписання цього договору. Позика надається шляхом передачі готівки із рук позикодавця в руки позичальника. По закінченню строку, вказаного в пункті 2.1 цього договору, позичальник зобов`язується протягом наступного дня повернути суму позики. Позика повертається шляхом передачі готівки із рук позичальника в руки позикодавця. Підтвердженням повернення позики є передача розписки позикодавцем позичальнику.

Факт передачі грошових коштів в сумі 450 000,00 грн позикодавцем ОСОБА_1 позичальнику ОСОБА_2 підтверджується розпискою відповідача про отримання грошей за договором позики від 01 червня 2013 року.

Окрім того, 23 червня 2013 року відповідно до розписки ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 в борг кошти в розмірі 5 000,00 дол. США (еквівалент 40 000,00 грн), які зобов`язалась повернути в строк до 01 жовтня 2013 року.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Як передбачено частиною четвертою статті 10 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судами першої і апеляційної інстанцій) суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з статтею 57 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судами першої і апеляційної інстанцій) доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судами першої і апеляційної інстанцій) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною другою статті 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Між сторонами був укладений договір позики грошей на визначений термін, за умовами якого позивач передав відповідачу зазначену грошову суму у позику, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти готівкою у строк, визначений умовами договору, й у визначений спосіб, що підтверджується умовами вказаного договору та розписками.

Позивач згідно даних зобов`язань належним чином виконав умови договору позики - передав відповідачу зазначену суму, а відповідач зобов`язання не виконав, отримані у борг кошти у визначений термін не повернув.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - частина перша статті 530 ЦК України.

Закінчення строку договору, відповідно до частини четвертої статті 631 ЦК України, не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За умовами вказаного договору позичальник ОСОБА_2 повинна була повернути позивачу грошові кошти в сумі 450 000,00 грн до 01 серпня 2013 року, згідно розписки від 23 червня 2013 року позичальник повинна була повернути позивачу грошові кошти в сумі 5 000,00 дол. США (еквівалент 40 000,00 грн) до 01 жовтня 2013 року, однак взяті на себе зобов`язання остання не виконала та не повернула отриману суму позики.

Відповідач не заперечує отримання від позивача грошових коштів у розмірі 5 000,00 дол. США (або 126 000,00 грн на час звернення до суду). У той же час договір позики, датований 01 червня 2013 року, за її словами, був підписаний у вересні 2014 року з метою встановлення загальної суми заборгованості із врахуванням рівня інфляції за пропозицією позивача у присутності свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4 . При цьому, як зазначає відповідач, на час підписання у договорі позики не були зазначені дата його складання і сума коштів (450 000,00 грн), нібито отриманих відповідачем від позивача.

Як зазначає відповідач, розписку від 01 червня 2013 року на суму 450 000,00 грн вона не підписувала і не заповнювала.

03 травня 2017 року ОСОБА_2 подала до суду апеляційної інстанції заяву про призначення почеркознавчої експертизи у цій цивільній справі, але суд не взяв до уваги подану заяву, зазначивши, що заява не відповідає вимогам, які встановлені в статті 143 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції судову експертизу не призначив, хоча з`ясування питання щодо справжності підпису позичальника має винятково важливе значення для перевірки заперечень відповідача проти позову.

Апеляційний суд не дослідив докази відповідача і не встановив усі фактичні обставини справи у повному обсязі.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Враховуючи вищенаведене Верховний Суд приходить до висновку, що суд апеляційної інстанцій, відхиляючи апеляційну скаргу на вказані вище вимоги закону та обставини справи уваги не звернув.

Суд апеляційної інстанції не врахував положення частини четвертої статті 10 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судами першої і апеляційної інстанцій), що призвело до неправильного вирішення спору.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Враховуючи, що апеляційним судом не встановлені фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, ухвалене ним рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню з направленням справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 11 липня 2017 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко В. В. Сердюк
І. М. Фаловська