Справа № 486/1073/19
Провадження № 2/486/482/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Савіна О.І.

при секретарі Архіповій К.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

без участі сторін,

ВСТАНОВИВ:

21.06.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 . В обґрунтування позову зазначив, що набув право власності на вказану квартиру, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.03.2019 року, зареєструвавши право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухому майно за № 260. Однак в квартирі залишилась зареєстрованою його сестра ОСОБА_2 , яка була зареєстрована за згодою спадкодавці за її життя, але там ніколи не проживала. У зв`язку з цим просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Сторони в судове засідання не з`явились. Представник позивача ОСОБА_3 направила до суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу без її участі та участі позивача, зазначивши, що підтримують позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач ОСОБА_2 , також звернула заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, вказавши, що визнає позов у повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Зважаючи на те, що відповідач визнала позовні вимоги у повному обсязі, суд вважає можливим ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні.

У відповідності до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши письмові матеріали справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.03.2019 року посвідченого приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу Дмитрієвою В.В., після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавця ОСОБА_4 , 1939 року народження, спадкоємець ОСОБА_1 , 1960 року народження успадкував майно, яке складається з квартири АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Право власності ОСОБА_1 підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 10).

З довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) від 19.06.2019 року вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 , зареєстрована відповідач ОСОБА_2 (а.с. 11).

Згідно акту про непроживання складеного 11.06.2019 року комісією КП ЖЕО в присутності свідків, відповідач ОСОБА_2 , в квартирі АДРЕСА_1 , не проживає з 2006 року (а.с. 12).

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

За результатами розгляду справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власниками квартири квартирі АДРЕСА_1 .

Згідно положень ст.ст. 317, 319, 391 Цивільного Кодексу України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Зі змісту ст.ст. 386, 391 ЦК України слідує, що власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Верховний Суд України, у своїй постанові від 16.01.2012 року висловив правову позицію, відповідно до якої у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Згідно з п.34) постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не є членом сім`ї власника квартири квартирі АДРЕСА_1 . В зазначеній квартирі не проживає з 2006 року.

Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , не проживає з 2006 року, суд вважає, що вона втратила право користування вказаним жилим приміщенням, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивачем не ставиться питання про відшкодування судового збору то, судовий збір сплачений ним при зверненні до суду в сумі 768.40 грн., (а.с. 1), відшкодуванню на його користь не підлягає.

Керуючись ст.ст. 317, 319, 386, 391, 405 ЦК України, ст. 72 ЖК України, ст.ст. 4, 11-13, 76-81, 89, 197, 200, 206, 223, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Южноукраїнського

міського суду ОСОБА_5 ОСОБА_6