РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/17897/17

пр. № 2/759/798/19

28 травня 2019 року суддя Святошинського районного суду міста Києва Миколаєць І.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (у порядку письмового провадження) цивільну справу за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 69) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про звільнення майна з-під арешту,

ВСТАНОВИВ:

27.11.2017 року позивач звернувся до суду з позовом у якому просить звільнити з-під арешту квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що накладений ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва, серія та номер: 2-6739/09, від 24.11.2009 року.

Свою вимогу обґрунтовує тим, що позивач змушений звертатися за захистом своїх прав та законних інтересів до суду, оскільки ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва постановленої у цивільній справі № 2-6739/09 накладено арешт на квартиру, яка є власністю позивача.

22.11.2007 р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір. В забезпечення належного виконання грошових зобов`язань між Банком та ОСОБА_1 22.11.2007 р. було укладено договір іпотеки № 70629 за умовами якого в іпотеку було передано квартиру АДРЕСА_3 .

12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 1, за умовами якого ТОВ «Кей-Колект» набуло право вимоги за кредитним договором, укладеним між Банком та ОСОБА_1 . Одночасно з договором факторингу між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір про відступлення прав за договорами іпотеки. Таким чином, ТОВ «Кей-Колект» набуло прав кредитора та іпотекодержателя щодо ОСОБА_1 , про що було внесено запис до Єдиного Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 04.09.2015 року ТОВ «Кей-Колект» на підставі договору іпотеки набуло права власності на іпотечне майно - квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Станом на дату звернення з даною заявою, майно залишається під арештом, що підтверджується інформаційною довідкою з реєстру речових прав.

Вищевказаний арешт на нерухомому майні, власником якого є ТОВ «Кей-Колект» суперечить положенням цивільного законодавства, перешкоджають власнику майна ТОВ Кей-Колект» розпоряджатися майном, відчужувати це майно, чим порушують права вліасника майна, гарантовані державою.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 19.02.2018 р. провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідачу було направлено ухвалу суду та встановлено строки для подання відзиву на позов.

18.04.2018 р. ОСОБА_1 надано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову на підставі того, що ТОВ «Кей-Колект» незаконно набуло право власності на дану квартиру, зловживаючи своїми правами, та оскільки вимога про зняття арешту є похідною вимогою від права власності на дану квартиру.

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги не підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З матеріалів справи вбачається, що 22.11.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 0, за у мовами якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування грошові кошти в іноземній валюті, в сумі 200000,00 доларів США, які позичальник зобов`язується повернути в порядку та на умовах визначених договором (а.с. 7-12). В забезпечення належного виконання грошових зобов`язань між Банком та ОСОБА_1 22.11.2007 року було укладено договір іпотеки № 70629, за умовами якого в іпотеку було передано квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 13-16).

12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 1, за умовами якого ТОВ «Кей-Колект» набуло право вимоги за кредитним договором, укладеним між Банком та ОСОБА_1 . Одночасно з договором факторингу між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір про відступлення прав за договорами іпотеки. Таким чином, ТОВ «Кей-Колект» набуло прав кредитора та іпотекодержателя щодо ОСОБА_1 , про що було внесено запис до Єдиного Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 04.09.2015 року ТОВ «Кей-Колект» на підставі договору іпотеки набуло права власності на іпотечне майно - квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 17-24).

Позивач стверджує, що 04.09.2015 року ТОВ «Кей-Колект» на підставі договору іпотеки набуло права власності на іпотечне майно, проте обставина набуття позивачем права вимоги за кредитним договором № 0 не підтверджена. Позивач надає договір факторингу № 1, за умовами якого ТОВ «Кей-Колект» набуло право вимоги за кредитним договором, укладеним між Банком та ОСОБА_1 та договір про відступлення прав за договорами іпотеки, однак відсутній додаток до нього, а саме інформаційна довідка про відступлення прав вимоги саме за даним кредитним договором. Дані обставини не підтверджують обставин набуття даної квартири у власність.

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що на нерухоме майно яке є предметом іпотеки за Іпотечним договором накладено арешт ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва, серія та номер: 2-6739/09, від 24.11.2009 року (а.с. 4-6)

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ст.ст 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно Постанови Пленуму ВВСУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07. 02. 2015 року « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових -прав», згідно п. 2 Спори, пов`язані із захистом права власності та інших речових прав, розглядаються судами відповідно до визначеної процесуальним законом юрисдикції.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес

Згідно п.З Постанови Пленуму ВВСУ від 07.02.2015 року «Про судову практику справах про захист права власності та інших речових прав» особа має право вибору способу судового захисту права власності. При цьому неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви чи залишення її без руху.

Порушення права пов`язано із вчиненням іншою особою незаконних дій, які чинять перешкоди у здійсненні власником повноважень користування та розпорядження належним йому майном.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно ч. 1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Позивач вказує, що арешт накладений ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва. Ухвала судді Шевченківського районного суду м. Києва постановлена в рамках цивільної справи № 2-6739/09. Єдиною ухвалою щодо арешту майна у цивільній справі є ухвала про забезпечення позову. Питання скасування таких ухвал вирішується поданням відповідної заяви про скасування заходів забезпечення позову в рамках тієї цивільної справи, у якій вона була постановлена (ст. 158 ЦПК України), а не подачею позову.

Керуючись ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 15, 316, 317, 319, 321 ЦК України, ст.ст.6, ч. 13 ст. 7, 8-13, 18, 19,77-79, 89, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 69) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про звільнення майна з-під арешту - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя І.Ю. Миколаєць