Ухвала

28 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 345/344/19

провадження № 61-20559ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства «Оріана» на рішення Кулуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 червня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Оріана» про захист трудових прав, надання щорічної відпустки, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Оріана» (далі - АТ «Оріана») про захист трудових прав, надання щорічної відпустки, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що позивач працює на АТ «Оріана» з 1976 року, а з 1987 року - в юридичному відділі підприємства. 17 грудня 2018 року позивач подав заяву про надання йому щорічної оплачуваної відпустки з 17 грудня 2018 року в рахунок невикористаних відпусток за попередні роки. Однак керівник підприємства ОСОБА_2 не погодив йому надання відпустки та не надав аргументованих заперечень. Листом від 17 грудня 2018 року, який був направлений на адресу позивача 18 грудня 2019 року, позивачу відмовлено у наданні відпустки у зв`язку з великим обсягом роботи юридичного характеру. З приводу відмови надати щорічну відпустку позивачем 17 грудня 2018 року було направлено на адресу відповідача скаргу, відповідь на яку він не отримав. У позовній заяві позивач зазначав про наявність особистого конфлікту з керівником товариства ОСОБА_2 та указує, що з 06 грудня 2018 року по 15 грудня 2018 року він перебував на лікарняному, а 17 грудня 2018 року, прибувши на робоче місце, виявив відсутність свого робочого комп`ютера та системного блоку, які були вилучені в. о. голови правління АТ «Оріана» ОСОБА_2

08 січня 2019 року на адресу позивача надійшов лист АТ «Оріана» від 28 грудня 2018 року № 1316 про звільнення з роботи, до якого додано наказ від 28 грудня 2018 року №70-к, яким його звільнено з роботи на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України за прогул без поважних причин з 17 грудня 2018 року, а також зобов`язано бухгалтерію виплатити компенсацію за 154 дні невикористаної відпустки. Таким чином про своє порушене право позивач довідався 08 січня 2019 року. Вважає даний наказ про звільнення незаконним, оскільки він виданий під час його перебування у відпустці, а дії відповідача, що призвели до його звільнення, умисними та штучними, підґрунтям яких є конфлікт інтересів. Також позивач зазначає, що діями відповідача йому було завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що ним були втрачені нормальні життєві зв`язки, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, утримання сім`ї.

ОСОБА_1 , з урахуванням уточнення позовних вимог, просив: визнати протиправними дії в.о. генерального директора АТ «Оріана» ОСОБА_2 та зобов`язати його надати позивачу щорічну заборговану відпустку у відповідності до поданої ним 17 грудня 2018 року заяви про надання щорічної чергової оплачуваної відпустки з 17 грудня 2018 року в рахунок невикористаних відпусток за попередні роки; наказ №70-к від 28 грудня 2018 року про звільнення з роботи на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України визнати незаконним та скасувати; поновити його на роботі на посаді начальника юридичного відділу АТ «Оріана»; стягнути з відповідача середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з часу закінчення відпустки (21 січня 2019 року) по час ухвалення рішення; стягнути моральну шкоду в сумі 10 000,00 грн; шкоду, заподіяну товариству у зв`язку з оплатою часу вимушеного прогулу та компенсації за 154 дні невикористаної відпустки та моральної шкоди покласти на посадових осіб АТ «Оріана», винних у незаконних діях по ненаданню відпустки та незаконному звільненні; допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 червня 2019 року, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ АТ «Оріана» №70-к від 28 грудня 2018 року про звільнення начальника юридичного відділу ОСОБА_1 . згідно пункту 4 статті 40 КЗпП України за прогул без поважних причин з 17 грудня 2018 року. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника юридичного відділу АТ «Оріана». Стягнуто з АТ «Оріана» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 42 869,19 грн, а також 4 000,00 грн компенсації моральної шкоди. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника юридичного відділу АТ «Оріана» та стягнення з АТ «Оріана» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць в розмірі 6 970,60 грн вирішено допустити до негайного виконання. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

АТ «Оріана» 15 листопада 2019 року засобами поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Кулуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 червня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року. АТ «Оріана» посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права і просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні цих позовних вимог.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що позивач був відсутній на робочому місці без поважних причин, відпустку з 17 грудня 2018 року надати позивачу можливості не було, роботодавцем здійснювалися дії щодо розшуку працівника та встановлення фактів , які б стали підставою звільнення або залишення на роботі, зокрема, направлялися запити до лікарняних закладів щодо надання інформації чи звертався до них позивач за медичною допомогою. У позовній заяві позивачем не зазначено, у чому полягає завдана моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно та якими доказами вона підтверджується. Отже, суду не доведено факт заподіяння моральної шкоди позивачу, тому підстав її стягувати не було. На думку АТ «Оріана», позивача було звільнено з роботи на законних підставах.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про захист трудових прав, надання щорічної відпустки, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн.

Отже, справа № 345/344/19 не є справою з ціною позову, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Справа № 345/344/19 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржені рішення ухвалені у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга АТ «Оріана» подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити акціонерному товариству «Оріана» у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Кулуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 червня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Оріана» про захист трудових прав, надання щорічної відпустки, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат