Справа №488/137/17
Провадження №22-ц/812/1180/19 Головуючий суду першої інстанції Селіщева Л.І.
Категорія 48 Доповідач суду апеляційної інстанції Локтіонова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2019 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участі:

представників позивача Білова ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Чуб Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Корабельного районного суду м.Миколаєва від 23 травня 2019 року, ухвалене о 14 год.10 хв. під головуванням судді Селіщевої Л.І. в приміщенні суду в м.Миколаєві, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року ОСОБА_3 подав до суду вищезазначений позов до ОСОБА_5 , який обґрунтовував наступним.

У період з 30 квітня 2010 року по 14 квітня 2014 року сторони перебували у шлюбі, під час якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_6 .

Рішенням Корабельного районного суду м.Миколаєва з позивача на користь відповідача на утримання доньки з 18 лютого 2014 року стягнуті аліменти.

У 2016 році позивачу стало відомо, що він не є біологічним батьком дитини.

У зв`язку з цим, ОСОБА_6 просив виключити його дані з графи «Батько» з актового запису №1205 від 21 квітня 2011 року про народження 16 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 та розподілити судові витрати.

Не погоджуючись з позовними вимогами, ОСОБА_2 вказувала, що донька ОСОБА_6 була зачата нею та позивачем у період шлюбу і народжена також у цей час, а тому в силу ч.1 ст.122 Сімейного кодексу України (далі СК України) позивач правомірно зазначений в якості батька у відповідному акті про народження дитини.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_2 просила відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Корабельного районного суду м.Миколаєва від 23 травня 2019 року позов ОСОБА_6 задоволено.

З актового запису №1205 від 21 квітня 2011 року, зробленого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виключено запис про батька дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З ОСОБА_2 на користь позивача стягнуто судові витрати в сумі 17 654 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що проведеною у справі судовою молекулярно-генетичною експертизою, а також дослідженням, наданим позивачем, виключається можливість батьківства позивача відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_2 зазначала, що позов ОСОБА_6 не є доведеним, оскільки докази, на які послався суд першої інстанції не є належними. Зокрема, судова молекулярно-генетична експертиза проведена з порушенням порядку, встановленого законом, а саме, об`єктом дослідження мала виступати кров замість слини, яка є допоміжним об`єктом дослідження, яку експерт використовував на власний розсуд як основний об`єкт. Також, апелянтом вказано на те, що експертом відібрано зразки букального епітелію зонд-тампоном, а досліджено нейлонові щіточки, що свідчить про різність об`єктів та сумнівність дослідження. В свою чергу позасудове дослідження, проведене позивачем з власної ініціативи, не має відомостей про належне відібрання у досліджуваних осіб біологічного матеріалу. Крім того, відповідачем наголошено на тому, що судом неправильно здійснено розподіл судових витрат.

Позивач подав на апеляційну скаргу відзив, у якому заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вказував на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частина друга і третя статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Стаття 122 СК України визначає походження дитини від матері та батька, які перебувають у шлюбі між собою.

Зокрема, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік батьком дитини (ст.133 СК України).

Стаття 136 СК України передбачає, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 СК України має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується.

З матеріалів справи вбачається, що з 30 квітня 2010 року по 14 квітня 2014 року ОСОБА_6 та ОСОБА_8 перебували у шлюбі.

У період шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_6 , про що 21 квітня 2011 року зроблено відповідний актовий запис №1205, де батьком дитини зазначено ОСОБА_6 , а матір`ю ОСОБА_9 .

Згідно з генетичним дослідженням від 22 грудня 2016 року, висновком судової молекулярно-генетичної експертизи №185 від 18 квітня 2018 року та висновком судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи №111 від 15 жовтня 2019 року біологічне батьківство ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка народжена матір`ю ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 виключається.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_6 , оскільки він довів відсутність кровного споріднення з ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Таким чином колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення в частині вирішення позовної вимоги, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Такої ж думки колегія суддів щодо висновку суду щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Стаття 139 ЦПК України передбачає, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

З оскаржуваного рішення вбачається, що судом першої інстанції задоволені позовні вимоги ОСОБА_6 і стягнуто з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді 640 грн. судового збору, 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, 4400 грн. витрат на оплату робіт залучених позивачем спеціалістів з генетичного дослідження, 7614 грн. витрат за проведення експертизи, проведеної експертом експертної установи, залученої судом.

Здійснення вказаних витрат позивачем доведено квитанціями, долученими до матеріалів справи. Вказані витрати є співмірними із складністю справи та виконаними роботами. Відповідач протилежного не довела.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Корабельного районного суду м.Миколаєва від 23 травня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О.В. Локтіонова

Судді С.Ю. Колосовський

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 13 листопада 2019 року.