КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №755/4690/18-ц
Апеляційне провадження №22-ц/824/3147/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2019 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів - Сліпченка О.І., Сушко Л.П., розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у місті Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька,

В С Т А Н О В И В :

27 березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом, де просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти в розмірі 2 000 грн., щомісяця.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є пенсіонером, отримує пенсію в сумі 2 186 грн., якої йому не вистачає на оплату комунальних послуг та придбання ліків, інших доходів він не має.

Його син на даний час повнолітній, працездатний та має високі заробітки, хоча і не офіційно.

Він, будучи працездатним, постійно надавав матеріальну допомогу своїй дитині, але через стан здоров'я, вік втратив таку можливість.

Єдиним засобом до існування є його пенсія. Стан його здоров'я поганий, тому йому необхідно постійно купувати ліки, витрачаючи значну частку пенсії.

Він потребує стороннього догляду. Постійне зростання вартості продуктів харчування та вартості комунальних послуг призводить до того, що він не може забезпечити себе самим необхідним і потребує матеріальної допомоги від своєї дитини, яка добровільно надавати йому допомогу не бажає.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04 грудня 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення місцевий суд зазначив, що позивачем суду не було надано належних та достовірних доказів, в розумінні Цивільного процесуального кодексу України, в підтвердження необхідності в отриманні сторонньої допомоги з боку позивача.

Факт непрацездатності останнього та отримання ним пенсійних виплат, у незначній на його думку сумі, не є підставою для стягнення аліментів на його утримання.

Крім того, з наданих суду доказів суд позбавлений можливості встановити факт можливості надання такої матеріальної допомоги з боку відповідача.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Суд, закінчивши з'ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві від 01 жовтня 2010 року, серія НОМЕР_1 ( а.с. 9 ).

Позивач є пенсіонером і отримує пенсію за віком у сумі 2 186,11 грн. на місяць, що підтверджується копією довідки Лівобережного ОУПФУ №1305 від 25 січня 2018 року ( а.с. 5, 10 ).

При цьому, позивачем не надано ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду доказів на підтвердження необхідності отримання ним сторонньої допомоги та того, що відповідач має можливість надавати таку допомогу.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, обґрунтовано зазначив, що факт непрацездатності останнього та отримання ним пенсійних виплат, у незначній на його думку сумі, не є підставою для стягнення аліментів на його утримання.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини і, з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 202, 205 СК України, ст.ст. 13, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України, ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення.

А тому, доводи ОСОБА_1 про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст.ст. 202, 205 СК України, ст. 89 ЦПК України, з точки зору суду другої інстанції та в силу викладеного, не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді скарги.

Посилання апелянта на те, що у нього вкрай важкий стан здоров'я, він потребує постійного придбання ліків не є підставою для задоволення, як позовних вимог, так і апеляційних, оскільки, будь-якими належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами у відповідності до ст.ст. 77-80 ЦПК України вони не підтверджені.

Доводи того, що у нього маленька пенсіє, спростовується матеріалами справи, зокрема, копією довідки Лівобережного ОУПФУ №1305, відповідно до якої він отримує пенсію у розмірі 2 186,11 грн., тоді як, розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на момент подачі позовної заяви, становить 1 373 грн.

Інші обставини, зазначені апелянтом, зокрема, про те, що він має великі витрати на комунальні послуги, розміру отримуваної пенсії не вистачає навіть на його природні потреби, він постійно надавав матеріальну допомогу своєму сину, прожитковий мінімум забезпечує лише мінімальний набір товарів та послуг, на думку апеляційного суду та у силу викладеного, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи у суді другої інстанції, а відтак - не є правовою підставою для задоволення як позовних так і апеляційних вимог.

При цьому, надані позивачем докази сплати комунальних платежів ( а.с. 34-41 ), на переконання апеляційного суду, не спростовують висновок місцевого суду про необґрунтованість заявлених позовних вимог, оскільки вони не були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке оскаржується.

А тому, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, за виключенням випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: О.І. Сліпченко

Л.П. Сушко