ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року

м.Суми

Справа №585/2639/19

Номер провадження 22-ц/816/5097/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Орлова І. В.

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 вересня 2019 року в складі судді Машини І.М., ухваленого в м. Ромни,

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи вимоги тим, що 26 серпня 2008 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 4800 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Позивач зазначав, що оскільки позичальник приєдналась до запропонованих банком умов використання кредитних коштів, тому при встановленні кредитного ліміту, зміні процентної ставки, нарахуванні комісії, пені та штрафу за порушення відповідачем зобов`язань банк керувався Умовами та правилами надання банківських послуг.

Скориставшись кредитними коштами, взятих на себе зобов`язань із своєчасного їх повернення ОСОБА_2 не виконала, тому станом на 13 червня 2019 року утворився борг на загальну суму 13521 грн 85 коп., з яких: 6288 грн 10 коп. заборгованість за тілом кредиту; 2508 грн 30 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками; 3272 грн 70 коп. нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 332 грн 66 коп. нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; а також штраф відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, який складається з: 500 грн штрафу (фіксована частина), 620 грн 09 коп. штрафу (процентна складова), який банк просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 вересня 2019 року у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відмовлено.

Вказане рішення суду позивач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду і ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції повинен був врахувати постанови Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 356/1635/16-ц, від 28 вересня 2019 року у справі № 428/2873/17, від 06 лютого 2018 року у справі № 755/2720/16-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 666/388/16-ц щодо того, що не підписання позичальником умов та правил надання банківських послуг та не ознайомлення з їх змістом не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних відносин, ураховуючи, що відповідач частково їх виконувала. Також, на думку позивача, встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а остання його не повернула, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту. В апеляційній скарзі також наголошується, що місцевий суд оскарженим рішенням порушив принципи платності кредитного договору та стабільність функціонування фінансового сектору держави.

Від відповідача в установлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надходив, письмові заперечення також.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 26 серпня 2008 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 4800 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно з умовами вказаного кредитного договору базова відсоткова ставка становить 22,8 % із розрахунку 360 днів на рік. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Порядок погашення заборгованості визначений сторонами щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми заборгованості. Погашення заборгованості по кредитному ліміту може проводитися як шляхом внесення коштів на карту клієнтом, так і списанням банком коштів з Дебетової картки № НОМЕР_1 (а.с. 12).

Як зазначено у заяві-анкеті, відповідачка погодилась з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, з яким вона ознайомилась до його укладання та згодна з його умовами, а також погодилась отримати екземпляр договору про надання банківських послуг шляхом самостійного роздрукування з офіційного сайту www.privatbank.ua.

До кредитного договору банк додав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщених на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с. 13, 14-28).

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором станом на 13 червня 2019 року становить 13521 грн 85 коп. і складається із: заборгованості за тілом кредиту 6288 грн 10 коп.; заборгованості за простроченим тілом кредиту 2508 грн 30 коп.; заборгованості за нарахованими відсотками 0,00 грн; пені за прострочене зобов`язання 3272 грн 70 коп.; пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн 332 грн 66 коп.; а також штрафу відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, який складається з: 500 грн штрафу (фіксована частина), 620 грн 09 коп. штрафу (процентна складова) (а.с. 5-7, 8-11).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені за простроченим зобов`язанням у сумі 3272 грн 70 коп., пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн у сумі 332 грн 66 коп., а також штрафу відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, який складається з: 500 грн штрафу (фіксована частина), 620 грн 09 коп. штрафу (процентна складова), суд першої інстанції, установивши обставини того, що у заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині. Також, установивши, що фактично отримані за договором і використані позичальником кошти в добровільному порядку були повернуті АТ КБ «ПриватБанк», так як із встановленого відповідачу кредитного ліміту у сумі 4800 грн нею погашена заборгованість за отриманим кредитом на загальну суму 21019 грн 88 коп., з яких банк самостійно спрямував кошти на погашення заборгованості за тілом кредиту у сумі 19910 грн 31 коп., за простроченим тілом кредиту 592 грн 23 коп., а також на погашення заборгованості по пені у сумі 517 грн 34 коп., суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки суд вирішив справу відповідно до вимог статей 207, 626, 628, 638, 526, 549, 551, 1050, 1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України.

Також, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд першої інстанції обґрунтовано враховував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Зокрема, установивши обставини того, що у заяві позичальника від 26 серпня 2008 року відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у вказаній частині, оскільки позивач не довів, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов, на які послався банк як на підставу для задоволення позову, розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, отримуючи 26 серпня 2008 року кредитну картку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», а також те, що вказані документи взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати неустойки (пені, штрафів) та саме у зазначених в цих документах розмірах і порядку нарахування, що додані банком до позовної заяви.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (видачі відповідачу кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 26 серпня 2008 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (15 липня 2019 року), тобто, кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг за кредитною карткою «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості по відсотках за кредитом є безпідставними та не заслуговують на увагу колегії суддів, так як серед позовних вимог банку не йшлося про стягнення процентів за користування кредитом. Також відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором від 26 серпня 2008 року заборгованість за нарахованими відсотками у відповідача станом на 13 червня 2019 року відсутня (а.с. 5-7, 8-11).

Що стосується додаткових письмових пояснень АТ КБ «ПриватБанк», які надійшли до апеляційного суду 04 листопада 2019 року та до яких долучено новий доказ копію довідки про умови та правила кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана ОСОБА_2 26 серпня 2008 року, колегія суддів апеляційного суду вказаний доказ не приймає, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 356 ЦПК України в апеляційній скарзі мають бути зазначені нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи наведені норми процесуального права, вищевказані додаткові письмові пояснення позивача, до яких долучений новий доказ, а саме: копія довідки про умови та правила кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», на підставі ч. 3 ст. 367 ЦПК України не можуть бути прийняті під час апеляційного перегляду справи, оскільки надані апеляційному суду без додержання порядку та строків їх подання.

Крім того, колегія суддів погоджується також з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 6288 грн 10 коп. та за простроченим тілом кредиту у сумі 2508 грн 30 коп., а до доводів апеляційної скарги в цій частині колегія суддів відноситься критично, так як матеріалами справи доведено, що відповідачка, скориставшись встановленим їй кредитним лімітом у сумі 4800 грн, протягом строку дії кредитного договору погашала заборгованість за отриманим кредитом і загальна сума сплачених нею коштів становить 21019 грн 88 коп. (а.с. 8-11). Отже, фактично отримані і використані відповідачкою кредитні кошти повернуті у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що відмовивши у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, суд першої інстанції, тим самим, допустив грубе порушення основоположних норм банківського кредитування та поставив під загрозу фінансову стабільність банку, то колегія суддів зауважує про наступне.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36).

Таким чином, установивши обставини того, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 26 серпня 2008 року шляхом підписання заяви-анкети, так як позивач не довів належними і допустимими доказами факту того, що саме з цими умовами була ознайомлена відповідач під час укладення кредитного договору. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги з цього приводу не заслуговують на увагу.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, тому його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, тому відсутні підстави для відшкодування позивачу понесених ним судових витрат зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 381 ч.ч.1, 3; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 09 вересня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 13 листопада 2019 року.

Суддя-доповідач: С.Г. Хвостик

Судді: О.І. Собина

І.В. Орлов