КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Оніщука М.І.

секретар - Зиль Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 червня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», треті особи: Первинна профспілкова організація державного підприємства «Адміністрація морських портів України», Міністерство інфраструктури України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ,-

у с т а н о в и в:

У грудні 2016 року позивач пред`явив вказаний позов до відповідача та зазначав, що він працював на посаді провідного спеціаліста відділу організації процедур закупівель служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи ДП «Адміністрація морських портів України». Наказом голови ДП «Адміністрація морських портів України» від 04.03.2015 року № 70 К, його звільнено з посади провідного спеціаліста відділу організації процедур закупівель служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи, про що було повідомлено листом ДП «АМПУ» від 04.03.2015 №02-03/85. У зв`язку з тим, що у день його звільнення, 04 березня 2015 року, він не отримував розрахунок нарахованих йому сум за видами нарахувань, ним було направлено лист від 06.10.2016 року до ДП «АМПУ» з проханням надати розрахунок. 06 жовтня 2016 року відповідач направив листом на його адресу розрахунок нарахованих сум за видами нарахувань за березень 2015 року, який ним було отримано 04 листопада 2016 року.При ознайомленні з указанимрозрахунком, ним було встановлено, що із його заробітної плати ДП «АМПУ» з незаконних підстав у березні 2015 року було утримано коштив розмірі 3094,74 грн. та місячна премія у розмірі 1588,53 грн..

Посилаючись на вказані обставини, збільшивши позовні вимоги просив суд: стягнути з відповідача на його користь утримані з заробітної плати без належних правових підстав грошові кошти за січень у сумі 3 094,74 грн. та місячну премію у розмірі 1588,53 грн.; середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 04.03.2015 по 30.04.2019 року (1036 календарних днів) у розмірі 2 370 233,32 грн..

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 20 червня 2019 року позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким задовольнити позов. Зазначає, що суд безпідставно прийшов до висновку про правомірність дій відповідача стосовно вирахування його заробітної плати за січень 2015 року у розмірі 3094,74 грн. та місячної премії у розмірі 1588,53 грн. без його згоди, без достатніх доказів про його відсутність на роботі з 01.01.по 31.01.2015 року. Судом не враховано рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25.10.2015 року, яким визнано протиправними дії голови державного підприємства Амеліна А.М. щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності за нібито відсутність на робочому місці 26.01.2015 року. Не звернуто уваги на визнання представником відповідача відсутності наказу про стягнення з нього вказаних сум із заробітної плати при розрахунку в зв`язку з його звільненням. При розгляді даної справи суду необхідно було застосувати Конвецію про захист заробітної плати.

У відзиві на апеляційну скаргу представником відповідача зазначено, що табель обліку робочого часу за період з 01.01.2015 по 31.01.2015 року був підписаний начальником служби з організації процедур закупівель та здійснення договірної роботи Щуріковим М. О. і в робочі дні 26, 27, 28, 29, 30 січня 2015 року позивачу було проставлено «робочі дні». Проте, сам позивач не заперечує того факту, що в період з 26 по 30 січня 2015 року був відсутнім на робочому місці в будівлі Міністерства інфраструктури України по проспекту Перемоги, 14, оскільки проходив навчання в ДП «Зовнішторгвидав України». Разом з тим, Голова ДП «АМПУ» не надавав дозволу на проходження позивачем навчання та підвищення кваліфікації саме у цей період, а отже ОСОБА_1 без дозволу керівництва ДП «АМПУ», самовільно, без будь-яких поважних причин був відсутнім на робочому місці 26-30 січня 2015 року, що додатково підтверджується інформацією електронної бази входу/виходу до адміністративної будівлі за адресою м. Київ, пр-т Перемоги, 14 . У зв`язку з цим, було відкореговано табель обліку робочого часу за період з 01.01.2015 по 31.01.2015 і позивачу за 26-30.01.2015 року було проставлено прогул. У зв`язку з вищенаведеним, позивачу при звільненні був проведений перерахунок заробітної плати останнього за січень 2015 року, в результаті якого були утримані відповідні кошти.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, дослідивши її матеріали, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції установлено, що позивач працював на посаді провідного спеціаліста відділу організації процедур закупівель служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи ДП «Адміністрація морських портів України».

Наказом голови ДП «Адміністрація морських портів України» від 04.03.2015 № 70 К, позивача звільнено з посади провідного спеціаліста відділу організації процедур закупівель служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи, про що було повідомлено листом ДП «АМПУ» від 04.03.2015 №02-03/85.

У зв`язку з тим, що позивач у день його звільнення, 04 березня 2015 року, не отримував розрахунок нарахованих йому сум за видами нарахувань, позивачембуло направлено лист від 06.10.2016 до ДП «АМПУ» з проханням надати розрахунок.

06 жовтня 2016 року відповідач направив листом на адресу позивача розрахунок нарахованих сум за видами нарахувань за березень 2015 року.

04 листопада 2016 року позивачем було отримано вказаний лист з розрахунком. При ознайомленні з розрахунком сум, належних йому при звільненні з посади провідного спеціаліста відділу організації процедур закупівель служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи ДП «АМПУ» 02.03.2015 року, позивачем було встановлено, що із його заробітної плати ДП «АМПУ» було утримано кошти, а саме:оплата по окладу за березень у розмірі 3094,74 грн. та місячна премія у розмірі 1588,53 грн..

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд виходив з того, що відповідачем наведено достатньо доводів того, що в період з 01.01.2015 року по 31.01.2015 року позивач був відсутній на робочому місці без поважної причини, унаслідок чого здійснене утримання коштів було правомірним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають нормам закону, що регулюють правовідносини, які виникли між сторонами та обставинам справи та є суперечними.

Звертаючись до суду з указаним позовом, позивач посилався на те, що відрахування сум у розмірі 3094,74 грн. та місячної премії у розмірі 1588,53 грн. за п`ять днів січня 2015 року ( 26-30.01.2015 року) при його звільненні з посади провідного спеціаліста відділу організації процедур закупівель служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи відповідачем здійснено незаконно, оскільки наказу про стягнення з нього вказаних сум із заробітної плати при розрахунку відповідачем не видавалось, а рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26.10.2015 року, яке набрало законної сили, наказ ДП «Адміністрація морських портів України» від 25.02.2015 року № 61-к «Про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності в частині оголошення йому догани за порушення трудової дисципліни - відсутність без поважних причин на робочому місці 26.01.2015 року, більше трьох годин, визнано незаконним.

Установлено, що при розрахунку позивача 04.03.2015 року при його звільненні з посади провідного спеціаліста відділу організації процедур закупівель служби з організації закупівель та здійснення договірної роботи на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України, відповідачем з належних до виплати позивачу коштів було утримано за п`ять робочих днів січня 2015 року (з 26 по 30)- 3 094,74 грн., а також місячну премію в розмірі 1 588,53 грн.. ( а.с.12 том 1).

Відповідач такі свої дії обґрунтовує тим, що в робочі дні 26, 27, 28, 29, 30 січня 2015 року позивачу було проставлено «робочі дні», у вказаний період останній був відсутнім на робочому місці в будівлі Міністерства інфраструктури України по проспекту Перемоги, 14, оскільки проходив навчання в ДП «Зовнішторгвидав України». Проте, Голова ДП «АМПУ» не надавав дозволу на проходження позивачем навчання та підвищення кваліфікації саме у цей період, а отже ОСОБА_1 без дозволу керівництва ДП «АМПУ», самовільно, без будь-яких поважних причин був відсутнім на робочому місці 26-30 січня 2015 року, унаслідок чого при його звільненні і було відраховано вказані вище суми, які він фактично отримав за січень 2015 року.

Разом з тим, з правомірністю таких дій відповідача суд апеляційної інстанції погодитись не може, оскільки відповідно до ст. 127 КЗпП України, відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України.Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу:

1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми;

2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5, 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв`язку з переходом на пенсію;

3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136).

Як убачається із матеріалів справи та не оспорюється сторонами, утриманий відповідачем розмір коштів був нарахований позивачу та виплачений йому в січні 2015 року відповідно до табелю обліку робочого часу за період з 01.01.2015 по 31.01.2015 року, будь-який наказ (розпорядження) власника або уповноваженого ним органупро відрахування отриманих позивачем сум при його звільненні не видавався.

Крім того, як убачається із матеріалів справи та рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26.10.2015 року, то позивач проходив курс навчання «Державні закупівлі в Україні» у Навчальному центрі ДП «Зовнішторгвидав України», яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Воровського, буд. № 22, з 26 по 30 січня 2015 року протягом робочого часу. Згідно із графіком навчальних курсів на 2015 рік розміщеному на офіційному веб-сайті ДП «Зовнішторгвидав України» зазначено, що 26-30 січня 2015 р. проводилось навчання за курсом «Державні закупівлі в Україні». Рапортом від 23.01.2015 року було проінформовано голову ДП «АМПУ» Амеліна А.М. про те, що працівники відділу проходять навчання з питань державних закупівель в ДП «Зовнішторгвидав України», яке буде тривати з 26 по 30 січня 2015 року протягом робочого часу. Проходження навчальних курсів на 2015 рік було оплачено ДП «Зовнішторгвидав України» за платіжним дорученням від 12.12.2014 № 711 згідно рахунку ДП «Зовнішторгвидав України» № 36855 від 27.11.2014 року. За результатом тестування, проведеного 30.01.2015 року позивачу надановідповіднийсертифікат ДП «Зовнішторгвидав України».

Проте, на вказане суд першої інстанції уваги не звернув та прийшов до безпідставного висновку щодо правомірності дій відповідача, унаслідок чого вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на його користь утриманих сум у розмірі 3 094,74 грн. та в розмірі 1 588,53 грн., що разом становить 4 683,27 грн. підлягають задоволенню відповідно до ст. 116 КЗпП України.

Постановою Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Пред`явивши вимогу про стягнення з відповідача на свою користь 4 683,27 грн., ОСОБА_4 пред`явив також вимогу і про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати належних сум у розмірі 2 370 233,32 грн..

Верховний Суд у постановах № 461/6803/16 від 30.05.2018 року, №662/1626/17 від 03.04.2019 року зазначив, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

У разі непроведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Таким чином, застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду, але виключно при існуванні таких умов: наявність чи виникнення спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплат працівникові сум за трудовим договором на день звільнення, або коли вони (ці суми) повинні бути сплачені роботодавцем та прийняття судом відповідного рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні (цих) сум.

При цьому, принцип співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні полягає у пропорційності частки суми, на яку той мав право (задоволеної судом або визнаної позивачем), порівняно саме із середнім заробітком.

Суд апеляційної інстанції, ураховуючи конкретні обставини та факт наявності судового спору між сторонами щодо законності притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, а також необхідності застосування вимог розумності і справедливості, принципу співмірності розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні із розміром належних звільненому працівникові сум, приходить до висновку про необхідність зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до 4.000,00 грн..

При зменшенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів також ураховує ту обставину, що з даним позовом ОСОБА_1 звернувся лише у грудні 2016 року, проте як його право було порушено ще 04.03.2015 року, тривалий розгляд даної справи судом першої інстанції, наслідком чого стало збільшення міри відповідальності відповідача щодо розміру середнього заробітку, що не може ставитись у вину останнього, а також і те, що міра відповідальності відповідача за затримку розрахунку при звільненні повинна бути розумною та не повинна стати джерелом збагачення.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 з розподілом судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України,суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 червня 2019 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (місце знаходження: 01135, м. Київ, пр.-т Перемоги, 14, ) на користь ОСОБА_1 ( місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) заробітну плату в розмірі 3 094 грн. 74 коп., премію у розмірі 1 588 грн. 53 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 4 000 грн. 00 коп..

Стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (місце знаходження: 01135, м. Київ, пр.-т Перемоги, 14, ) у доход держави судовий збір у розмірі 1 378 грн. 00 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її постановлення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: А. О. Чобіток

Судді: О. В. Немировська

М. І. Оніщук