КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 листопада 2019 року місто Київ

Справа№753/16832/17

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Лівінського С.В. (суддя-доповідач),

Суханової Є.М.,

Сержанюка А.С.

розглянувши в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва, у складі судді Мицик Ю.С. від 11 липня 2019 року (повний текст складено 22 липня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, збільшивши вимоги по якому просила стягнути з ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 26 275 тис. грн. витрат, необхідних для проведення ремонтно-будівельних робіт, 5 тис. грн моральної шкоди та 7 тис. грн витрат на правову допомогу.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 29 липня 2017 року у квартирі позивача відбулося залиття квартири через прорив підводки подачі холодного водопостачання до рукомийника у ванній кімнаті квартири АДРЕСА_1 , в результаті чого пошкоджено шпалери, покриття підлоги, дверні коробки, плитка в ванній кімнаті. Факт залиття квартири підтверджується актом обстеження від 08 серпня 2017 року, складеним комісією у складі представника ТОВ «Перший український експертний центр», майстра та сантехніка будинку. Згідно з висновком № 9070 від 31 травня 2018 року, складеним судовим експертом Стасюк М.Ю., вартість матеріальної шкоди внаслідок залиття квартири позивача становить 26 275 грн. У добровільному порядку відповідач відшкодувати заподіяну шкоду відмовляється. Крім того, залиттям квартири позивачу також було заподіяно моральної шкоди, яка полягає в порушенні її права власності, внаслідок пошкодження квартири водою. Вказана обставина, а також відмова відповідача добровільно відшкодувати завдані збитки, спричинили позивачу переживання та хвилювання, вона була вимушена тимчасово орендувати інше помешкання. Заподіяну моральну шкоди позивач оцінює у 5тис.грн. Просила вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 11 липня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 26 275 грн, моральну шкоду в розмірі 5 тис. грн, витрати на правову допомогу в розмірі 7 тис. грн та судовий збір в розмірі 1280 грн.

ОСОБА_1 з вказаним судовим рішенням не погодилася та подала апеляційну скаргу. Просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_3 . Вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказувала, що акт про залиття квартири не відповідає, Правилам утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, судова будівельно-технічна експертиза проведена майже через рік після залиття.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить у задоволені апеляційної скарги відмовити, а рішення районного суду залишити в силі.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 38 275 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними в ній доказами і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково за такого.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з вимогами ч. ч. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом з тим, наведеним вимогам судове рішення відповідає не в повній мірі.

Зі справи вбачається та її матеріалами підтверджується таке.

Позивач ОСОБА_2 являється власником квартири

АДРЕСА_2 квартири АДРЕСА_1 за вказаною адресою є відповідач ОСОБА_1

29 липня 2017 року відбулося залиття квартири АДРЕСА_3 квартири АДРЕСА_1 , що належить відповідачу та знаходиться двома поверхами вище.

Вказана обставина підтверджується копією акту обстеження від 08 серпня 2017 року, затвердженого заступником директора ТОВ «Перший український експертний центр» у складі комісії майстра будинку та слюсаря сантехніка першої категорії.

Відповідно до вказаного акту, за результатами огляду квартири позивача виявлені сліди залиття: в кімнаті - стіна (шпалери) площею 8 м кв., стеля (поліпшене клейове фарбування) - 3 м кв., підлога (лінолеум) - 9 м кв.; у коридорі стеля (поліпшене клейове фарбування) - 4 м кв., стіна (шпалери) площею 3 м кв., підлога (лінолеум) - 4 м кв.; у ванній кімнаті кахельна плитка білого кольору площею 2 м кв., дверна коробка (розбухла, пішли тріщини). Причина залиття вказана у акті, як «лопнула підводка подачі холодного водопостачання до рукомийника у ванній кімнаті квартири АДРЕСА_1 .

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 9070 від 31 травня 2018 року , складеного судовим експертом Стасюком М.Ю., вартість матеріальної шкоди внаслідок залиття квартири позивача становить 26275 грн. Вартість включає 20% ПДВ.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Вказана стаття унормовує загальні підстави для відшкодування в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. При цьому в деліктних правовідносинах на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Для застосування такого заходу відповідальності, як відшкодування шкоди слід встановити наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), ступінь її вини у розумінні статті 1193 ЦК України.

При цьому встановлення прямого причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність є причиною, а збитки, яких зазнала потерпіла особа, - наслідком такої протиправної поведінки.

Питання про наявність або відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

Згідно з частиною другою статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, у спорах про відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди, згідно з якою саме відповідач доводить відсутність своєї вини у завданні шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна і відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування» від 27 березня 1992 року № 6, з наступними змінами та доповненнями, при розгляді позовів про відшкодування шкоди, повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову районний суд виходив з того, що позивачем було доведено, що залиття квартири позивача сталося внаслідок винних дій (бездіяльності) відповідача, а матеріальна шкода, пов`язана з виконанням відновлюваних ремонтних робіт та витрат на матеріали є доведеною і підлягала задоволенню в частині стягнення на користь позивача з відповідача витрат на ремонтні роботи і пошкоджене майно та доведено заподіяння моральної шкоди.

Розмір моральної шкоди судом обґрунтовано визначено з урахуванням дійсних обставин справи і правильно суд виходив з того, що у результаті винних дій відповідача, позивачу завдано моральної шкоди, оскільки він переніс моральні переживання і незручності у зв`язку з із залиттям квартири. Визначений судом розмір моральної шкоди відповідає вимогам розумності і справедливості.

Посилання відповідача у апеляційній скарзі на невідповідність вимогам законодавства України акту обстеження від 08 серпня 2017 року, в тому числі щодо його складання за відсутності відповідача, не спростовують висновків суду, оскільки вказаний акт, складений комісією у складі представника ТОВ «Перший український експертний центр», майстра будинку та слюсаря сантехніка першої категорії, та затверджений заступником директора ТОВ «Перший український експертний центр», містить причину залиття квартири позивача - прорив підводки подачі холодного водопостачання до рукомийника у ванній кімнаті квартири АДРЕСА_1 , а також пошкодження, які заподіяно в квартирі позивача в наслідок такого залиття.

Вказані обставини не спростовані відповідачем, хоча це є її процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція заподіювача шкоди.

Доводи скаржника, що на час затоплення в квартирі проживали квартиранти, також не спростовують висновків суду, щодо відповідальності власника майна, на якого, відповідно до частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у редакції, чинній на час залиття квартири позивача, покладено обов`язок своєчасно вживати заходів щодо усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з власної вини, за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини.

Водночас, визначаючи розмір майнової шкоди, районний судом не враховано, що відповідно до частини 2 статті 1192 ЦК України розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як видно з розрахунку експерта, вартість ремонтно-будівельних робіт, необхідних для усунення пошкоджень спірної квартири складає 21 896,43 грн. Крім того, експертом нараховано податок на додану вартість у розмірі 4379 грн.

Між тим, з матеріалів справи не вбачається, що позивачем сплачено вказаний вище ПДВ.

В зв`язку з цим, з відповідача підлягає стягненню лише вартість ремонтно-будівельних робіт у розмірі 21 896,43 грн.

За такого, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди підлягає зміні на підставі п. 4) ч. 1 ст. 376 ЦПК України, із зменшенням розміру стягнення з 26275 грн до 21 896,43 грн.

Крім того, обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, згідно з яким, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Інших доводів, які б спростовували наведені висновки чи доводили б порушення судом норм цивільного або циівільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Керуючись ч. 13 ст. 7 , ст. 367, п. 2) ч. 1 ст. 374, п. 4) ч. 1 ст. 376, ст. 381- 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києвавід 11 липня 2019 року в частині стягнення матеріальної шкоди змінити.

Зменшити розмір стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди, завданої внаслідок затоплення квартири, з 26275 грн до 21 896,43 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Оскільки розгляд справи проведено без повідомлення (виклику) учасників справи, касаційна скарга на судове рішення подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках визначених ст. 389 ЦПК України.

Судді: С.В. Лівінський,

Є.М. Суханова

А.С. Сержанюк