Справа №461/7813/18&?п;
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2019 року.

Галицький районний суд м. Львова

у складі головуючого судді Фролової Л.Д.,

за участі:

секретаря судового засідання Збожної О.Р.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду міста Львова цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із відповідним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що вона є наймачем, зареєстрована та проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1. В квартирі крім позивача, її чоловіка та дочки зареєстровані, але більше 10 років не проживають члени її сімї: дядьки ОСОБА_4, ОСОБА_5, сестра ОСОБА_6, баба ОСОБА_3 Просить суд визнати відповідачів такою, що втратили право проживання та користування житловим приміщенням.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити. Пояснила, що відповідачі більше восьми років не проживають в квартирі, оскільки забезпечені своїм житлом, місце їх проживання позивачу не відоме. Проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи шляхом публікації оголошення про виклик на сайті суду. Відзивів на позов, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи за відсутністю відповідачів до суду не надходило. Тому, за згодою позивача, у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив справу слухати у заочному порядку.

Заслухавши учасників справи, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за необхідне позов задовольнити.

Актами, складеними майстрами ЛКП «Снопківське» та сусідами, 29 листопада 2017 року, 30 січня, 28 березня та 27 вересня 2018 року, встановлено, що відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 зареєстроване, проте не проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1 більше восьми років.

Згідно з ч. 2 ст. 107 Житлового кодексу (ЖК) Української РСР у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше житлове приміщення у тому ж населеному пункті договір найму житлового приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з житлового приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму житлового приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим житловим приміщенням з дня вибуття.

При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців (ч. 1 ст. 71 ЖК Української РСР).

Відповідно до роз'яснень, наведених Верховним Судом України у абз. 2 п. 11 постанови Пленуму від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на підтвердження такого вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування житловим приміщенням інакше як з підстав і у порядку, передбачених законом.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК УРСР).

Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Позивач є наймачем квартири, відповідно до положень чинного Житлового кодексу УРСР. Відповідачі, які є членами сімї наймача, більше восьми років квартирі не проживають, що свідчить про фактичне обрання ними іншого постійного місця проживання. Визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, відповідає законним інтересам позивача.

В той же час, нормами житлового законодавства не передбачено можливості визнання осіб такими, що втратили право проживання в квартирі, оскільки ефективний захист житлових прав ОСОБА_2 буде досягнутий способом, що визначений судом та ґрунтується на законі.

Оскільки позивачем не було заявлено вимоги про розподіл судових витрат дане питання судом не вирішується.

Керуючись ст. ст. 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою № 1 (один) в будинку № 100 (сто) по вулиці Івана Франка у місті Львові.

В решті вимог позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя Л.Д.Фролова