РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2019 року м. Рівне

Справа № 559/1000/18

Провадження № 22-ц/4815/58/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,

відповідач -ОСОБА_4,

розглянув у письмовому провадженні без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 18 жовтня 2018 року у складі судді Жуковської О.Ю., ухваленого в 12 год. 20 хв. в м. Дубно, дата складання повного судового рішення -23 жовтня 2018року,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначено, що 17 грудня 2015 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_4 укладений кредитний договір №514969870, відповідно до умов якого останній отримав кредит. При цьому 14 липня 2017 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладений договір факторингу, за умовами якого банк відступив компанії право вимоги за зазначеним кредитним договором.

Позичальник не виконував належним чином взяті на себе договірні зобов'язання з повернення кредиту, внаслідок чого на момент укладення договору про відступлення прав виникла заборгованість у сумі 151 051,10грн, із яких: 170 158,68грн. - заборгованість за тілом кредиту; 11 566,53грн. - заборгованість зі сплати річних процентів; 32 618,91грн. заборгованість зі сплати щомісячних процентів; 36 706,98грн. - заборгованість за пенею.

Враховуючи наведене, позивач, із урахуванням уточнених позовних вимог, на підставі частини другої статті 1050 ЦК України просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 18 жовтня 2018 року стягнуто із ОСОБА_4 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 114 344,12грн., з яких: 70 158,68 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 11 56652грн - заборгованість за річними процентами; 32 618,911 грн. - заборгованість за щомісячними процентами та понесені судові витрати у розмірі 1715,2грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач неналежним чином виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з останнього, за винятком пені, до вимог про стягнення якої застосуванню підлягають спеціальні строки позовної давності.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить зазначене судове рішення в частині задоволених позовних вимог скасувати, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заявник посилається на те, що позивачем не доведено належними доказами перехід права вимоги від ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» за укладеним із ним кредитними договором. Судом не перевірено правомірність вимог в частині стягнення щомісячних відсотків у формі плати за управління кредитом, відповідність таких умов договору положенням Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 та ЗУ «Про захист прав споживачів».

ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, що у матеріалах справи містяться належні докази переходу до нього прав вимоги від первісного кредитодавця, яким суд першої інстанції надав належну оцінку. Вказує, що щомісячні відсотки у вигляді плати за управління кредитом передбачені умовами кредитного договору, вони вказувались у сукупній вартості кредиту, на сплату яких він погодився.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи на наступних підстав.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні пені учасниками справи не оскаржене, а тому воно в цій частині не є предметом перегляду апеляційним судом.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 17 грудня 2015 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_4 укладений кредитний договір №514969870, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 73 413,96 грн., на строк 36 місяців зі сплатою 11,99 % річних та щомісячних процентів 2,69%, із щомісячним погашенням кредиту за графіком платежів, що є додатком до зазначеного договору.

17 липня 2017 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладений договір факторингу, за умовами якого банк відступив компанії право вимоги за зазначеним кредитним договором.

Позичальник не виконував належним чином взяті на себе договірні зобов'язання з повернення кредиту, внаслідок чого на момент укладання договору про відступлення прав вимоги виникла заборгованість у сумі у сумі 151 051,10грн, із яких: 170 158,68грн. - заборгованість за тілом кредиту; 11 566,53грн. - заборгованість зі сплати річних процентів; 32 618,91грн. заборгованість зі сплати щомісячних процентів; 36 706,98грн. - заборгованість за пенею, що стало підставою для часткового задоволення позову.

Останній платіж відповідачем здійснено 26 лютого 2016 року, а нарахування відсотків та інших платежів зупинено 14 липня 2017 року - під час відступлення права вимоги від ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень».

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Правовідносини з надання кредиту за своєю правовою природою є договірними правовідносинами. Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

Розмір та умови надання та повернення грошових коштів, сплати процентів, у тому числі черговість погашення заборгованості, а також інша відповідальність за порушення виконання зобов'язання, визначаються за домовленістю сторін у кредитному договорі, що відповідає принципу свободи договору.

Судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого у нього виникла заборгованість, заперечуючи проти доведеності переходу прав вимоги від ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», ОСОБА_4 не надав належних та допустимих доказів відсутності у нього заборгованості перед первісним кредитодавцем.

Як вбачається з матеріалів справи на підтвердження позовних вимог, а саме відступлення права вимоги за кредитним договором №514969870, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надало засвідчені копії договору відступлення прав вимоги від 14 липня 2017 року № 20170714, укладеного з ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та Реєстру боржників до цього Договору, відповідно до якого, під №3867 вказано ОСОБА_4, кредитний договір №514969870 від 17.12.2015 року, сума заборгованості з тілом кредиту 70 158,68 грн., за відсотками - 11 566,53 грн., заборгованості за платою за управління кредитом 32 618,91 грн., за пенею - 36 706,98 грн., кількість днів прострочення - 473.

Пунктом 6.2.3 зазначеного договору відступлення прав вимоги №20170714 від 14.07.2017року передбачено, що права вимоги переходять до нового кредитора з моменту підписання сторонами цього договору, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У частині першій статті 513 ЦК України зазначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Наведений договір відступлення права вимоги не розірваний, не визнаний недійсним, а тому він зберігає правові наслідки, передбачені ним.

За таких обставин та, з урахуванням наведених норм матеріального і процесуального права, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач надав до суду належні докази, що є новим кредитором у зобов'язаннях із відповідачем відповідно до умов зазначеного кредитного договору, що був укладений між ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_4, доводи апеляційної скарги правильності цих висновків суду не спростовують.

Покликання апеляційної скарги на те, що реєстр боржників не є належним та допустимим доказом переходу прав вимоги на кредитним договором так як його кожна його сторінка не містить підписів осіб, що його підписали та відтиску печаток юридичних осіб не заслуговують на увагу, оскільки Договір про відступлення прав вимоги від 14.07.2017року таких вимог до цього Реєстру не передбачає, а ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» не оспорює передачу своїх прав по укладеному з відповідачем кредитному договору.

Не повідомлення позичальника про укладення договору про відступлення прав вимоги, не можуть бути підставою для скасування судового рішення та звільнення позичальника від відповідальності за невиконання умов договору, оскільки відповідно до частини другої статті 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Тобто, за змістом цього положення несприятливі умови для нового кредитора пов'язуються із виконанням боржником обов'язку первісному кредитору, а не у звільненні від такого обов'язку в цілому.

Щодо доводів апеляційної скарги про неправомірність стягнення судом щомісячних відсотків у формі плати за управління кредитом, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також Законом України «Про захист прав споживачів».

Так, відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Разом з тим, частиною другою статі 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Так, відповідно до заяви №514969870 від 17.12.2015року на отримання кредиту від ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», підписану 17.12.2015року ОСОБА_4 вбачається, що однією з умов надання кредиту є сплата позичальником щомісячних процентів у розмірі 2,69% від суми кредиту та річних відсотків-11,99 % від суми боргу за договором.

Із графіку платежів, що є додатком до договору та, який підписаний ОСОБА_4, вбачається, що загальний щомісячний платіж складається із повернення частини тіла кредиту, нарахованих річних процентів та щомісячних процентів.

Згідно пункту 3 Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», що діяли на момент укладення відповідачем договору кредиту, за надання кредиту позичальник зобов'язується сплатити кредитодавцю проценти. Проценти встановлені трьох видів: початковий процент, щомісячні проценти, річні проценти. Ставка щодо кожного виду процентів є фіксованою та визначається заявою на отримання кредиту.

Ці умови разом із заявою про приєднання і заявою на отримання кредиту становлять кредитний договір.

Таким чином, укладаючи кредитний договір, сторони домовилися, що для розрахунку процентів за кредитом буде використовуватися два їх види, які складаються: з щомісячних процентів та річних процентів.

Вбачається, що в реєстрі боржників та в первісному розрахунку заборгованості щомісячні відсотки вказані як плата за управління кредитом.

У поясненнях на заперечення представника відповідача ТОВ «ФК ««Європейська агенція з повернення боргів» стверджує, що це є технічною помилкою, оскільки плата за управління кредитом не передбачена ні умовами кредитного договору, ні графіком платежів, а ця складова має назву плата по щомісячним процентам.

За наведеного апеляційний суд вважає, що стягнута судом першої інстанції заборгованість за кредитним договором у розмірі 32 618,91грн. є процентами, що передбачені його умовами, а не платою за управління кредитом.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам і ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ч.1 та ч.13 ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги слід віднести за рахунок відповідача.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375,376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 без задоволення.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 18 жовтня 2018 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги віднести за рахунок ОСОБА_4

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судді: Бондаренко Н.В.

Гордійчук С.О.

Ковальчук Н.М.