У Х В А Л А

смт. Короп 26 листопада 2019 року

Коропський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Балаби О.А.,

за участю секретаря Редько А.О.,

відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача адвоката Кравченка В.В., представника позивача адвоката Валевач М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву адвоката Кравченка Володимира Володимировича, який представляє інтереси ОСОБА_1 про поновлення строків на подачу заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, перегляд за нововиявленими обставинами і скасування рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 17 січня 2018 року у справі за позовом Комунального підприємства «Ліки України» Чернігівської обласної ради до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення із службової квартири,

в с т а н о в и в:

Адвокат Кравченко В.В., який представляє інтереси відповідача ОСОБА_1 у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Ліки України» Чернігівської обласної ради до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення із службової квартири звернувся до суду із заявою про поновлення ОСОБА_1 строків звернення до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 17 січня 2018 року, перегляд та скасування вищевказаного рішення суду за нововиявленими обставинами. В обгрунтування заяви посилається на те, що 22 жовтня 2018 року відповідачу ОСОБА_1 було офіційно присвоєно статус постраждалого учасника Революції Гідності, що підтверджується відповідним посвідченням. Вказує, що після внесення змін до чинного законодавства на потерпілих учасників революції Гідності розповсюджується гарантія, передбачена ст. 125 ЖК України, щодо виселення із займаного житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення. Заявник посилається, що вказана обставина є нововиявленою, оскільки обставина заподіяння ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, яка сталася 2014 року під час Революції Гідності хоча і мала місце на час розгляду справи в суді першої інстанції, проте юридично закріплена була лише 22 жовтня 2018 року, з наданням йому відповідного статусу.

В подальшому представником відповідача адвокатом Кравченко В.В. подана уточнена заява, з якої вбачається, що особою, яка подає заяву є ОСОБА_1 , проте підписана вона адвокатом, суть вимог залишилась без змін.

У судовому засіданні адвокат Кравченко В.В. заяву підтримав і просить задовольнити. Також зазначив, що строки звернення до суду з даною заявою пропущені з поважних причин, оскільки хоча обставина заподіяння ОСОБА_1 тілесних ушкоджень і сталася у 2014 році, проте юридично закріплена була лише 22.10.2018 року. Так, отримавши вказаний статус 26.10.2018 року адвокат відповідача звернувся до Касаційного цивільного суду із заявою про приєднання додаткових доказів на підтвердження свого правового статусу. Проте, ухвалою Верховного Суду від 13.02.2019 року у задоволенні заяви було відмовлено, а саму заяву разом з додатками повернуто ОСОБА_1 , які він отримав лише 20.03.2019 року.

У судовому засіданні ОСОБА_1 заяву підтримав та просить задовольнити.

Представник позивача заперечував щодо задоволення заяви, вважаючи її необґрунтованою та безпідставною.

Суд, заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали цивільної справи приходить наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 175 ЦПК України позовна заява подається до суду у письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Згідно п. 1.2 Договору про надання правової допомоги адвокат Кравченко В.В. наділений всіма правами передбаченими ЦПК України, в тому числі самостійно формувати правову позицію, складати та підписувати процесуальні документи (позовні заяви, клопотання, скарги, заяви тощо).

Вимогами ч. 2 ст. 64 ЦПК України передбачено, що обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері.

Отже, враховуючи відсутність застережень на вчинення адвокатом певної процесуальної дії, тому суд не знайшов підстав для повернення заяви.

Згідно ч. 1 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи 22.10.2018 року відповідачу ОСОБА_1 офіційно присвоєно статус постраждалого учасника Революції Гідності, що підтверджується відповідним посвідченням виданим 22.10.2018 року Управлінням соціального захисту населення Коропської РДА. Отже, 22.10.2018 року ОСОБА_1 стало відомо про існування обставин, що є підставою для перегляду рішення суду, а із заявою адвокат звернувся до суду 02.04.2019 року.

Проте, як вбачається з матеріалів справи 26.10.2018 року адвокат Кравченко В.В. звернувся до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду із заявою про долучення додаткових доказів до відзиву на касаційну скаргу КП «Ліки України», а саме: копії довідки МСЕК № 061411 від 31.08.2018 року, копії посвідчення постраждалого учасника Революції Гідності серії НОМЕР_1 від 22 жовтня 2018 року.

11.02.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду із заявою про долучення додаткових доказів: копії довідки НОМЕР_2 061411 від 31.08.2018 року, посвідчення постраждалого учасника Революції Гідності серії НОМЕР_1 від 22 жовтня 2018 року.

Ухвалою Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 13.02.2019 року касаційну скаргу КП «Ліки України» Чернігівської обласної ради задоволено та скасовано постанову Апеляційного суду Чернігівської області від 27 березня 2018 року, а рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 17 січня 2018 року залишено без змін.

Отже, враховуючи, що рішення суду першої інстанції тривалий час переглядалось усіма національними судовими інстанціями і сторона відповідача не мала можливості подати раніше заяву про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, тому суд приходить до висновку, що строк на звернення до суду пропущений з поважних причин.

Згідно положень ч. 4 ст. 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Відповідно до п. 3 Постанови № 4 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» - нововиявлені обставини це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику. Необхідними умовами нововиявлених обставин, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. При цьому нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

З аналізу перелічених норм можна дійти висновку, що при розгляді заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами судом перевіряються доводи заявника про наявність чи відсутність правових підстав для такого перегляду а саме: наявність юридичних фактів, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, хоча їх подання до суду могло потягти ухвалення іншого за змістом судового рішення.

Таким чином судовим розглядом насамперед перевіряється наявність обставин, що обґрунтовують заперечення сторони, або мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, які існували на час ухвалення рішення, але залишались невідомими особам, які беруть участь у справі, та які стали відомими тільки після ухвалення рішення.

Так, рішенням Коропського районного суду Чернігівської області від 17 січня 2018 року за позовом Комунального підприємства «Ліки України» Чернігівської обласної ради до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення із службової квартири - позовні вимоги були задоволено шляхом виселення відповідача із службової квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення. Суд послався на ст. ст. 118, 124, 125 ЖК УРСР та Постанову Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 року № 37 «Про службові жилі приміщення», зазначивши, що оскільки відповідач не є інвалідом праці 2 групи та припинив трудові відносини з позивачем, тому підлягає виселенню.

Постановою апеляційного суду Чернігівської області від 27 березня 2018 року рішення суду першої інстанції від 17 січня 2018 року скасовано та у задоволенні позову КП «Ліки України» відмовлено. Суд послався на те, що виселення інваліда 2 групи ОСОБА_1 зі спірної квартири, яка є його єдиним житлом і яка була йому надана в 2011 році, становитиме для нього надмірний тягар, зробить його безпритульниим та порушить його конституційне право на повагу до житла, а також вплине на його приватне та сімейне життя і на права та законні інтереси.

При цьому рішенням суду апеляційної інстанції не було взято до уваги посилання апелянта ОСОБА_1 , що він фактично являється учасником Революції Гідності, і має пільги передбачені Законом України від 14.11.2017 року № 5697, яким прирівняно учасників Революції гідності до військовослужбовців, які воювали, оскільки дані факти не було підтверджено жодними належними та допустимими доказами.

Проте, постановою Верховного Суду від 13.02.2019 року касаційну скаргу КП «Ліки України» задоволено. Постанову апеляційного суду Чернігівської області від 27 березня 2018 року скасовано, рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 17 січня 2018 року залишено в силі, при цьому судом зазначено, що оскільки причиною інвалідності ОСОБА_1 є загальне захворювання, а тому він не є інвалідом праці II групи, пропрацював у Центральній районній аптеці № 31 менше чотирьох років, та був звільнений з підприємства за порушення трудової дисципліни, отже не відноситься до осіб яких не може бути виселено зі службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення.

Адвокат Кравченко В.В. у заяві вказує, що під час розгляду справи судом першої інстанції не були враховані вимоги чинного законодавства. Так, хоча офіційне набуття відповідачем правового статусу постраждалого учасника Революції Гідності відбулось лише 22 жовтня 2018 року, проте сам факт заподіяння йому тілесних ушкоджень відбувся під час вказаних подій у 2014 році, тобто дана обставина мала місце на час розгляду справи як судами першої, так і апеляційної і касаційної інстанцій, проте не була юридично підтверджена. При цьому Законом України № 5697 від 14.11.2017 року «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасників Революції Гідності було прирівняно до військовослужбовців, які воювали. Отже, на осіб з інвалідністю внаслідок поранень, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича почали поширюватись положення Розділу III Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і відповідно пільги ветеранам війни, а також положення інших нормативно-правових актів, які визначають спеціальний правовий статус таких найменш соціально незахищених осіб, як ветерани війни, учасники бойових дій та потерпілі учасники Революції Гідності.

Проте, суд не погоджується з твердженнями представника відповідача, що під час розгляду справи в суді першої інстанції не було враховано норми чинного на той час законодавства, зокрема щодо посилення соціального захисту учасників Революції Гідності з наступних підстав.

Так, Закон України № 5697 від 14.11.2017 року «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551 XII від 22.10.1993 року щодо посилення соціального захисту учасників антитерористичної операції, учасників ОСОБА_2 Гідності та членів сімей загиблих таких осіб набрав чинності 24 лютого 2018 року.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Отже, на момент винесення судом першої інстанції рішення норми вищевказаного Закону не діяли, тому твердження представника відповідача є безпідставними.

Крім того, відповідно до п. 5 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 30.03.2012 року обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в апеляційній або касаційній скарзі чи в заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України або які могли бути встановлені при всебічному і повному з`ясуванні судом обставин справи, тобто при виконанні вимог частини четвертої статті 10 ЦПК, не є нововиявленими обставинами. Неподання стороною або особою, яка бере учать у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається заявник не належать до нововиявлених в розумінні вимог п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, оскільки були відомі відповідачу на час розгляду справи в суді першої інстанції, апеляційної та касаційної інстанцій.

Крім того, відповідач у своїх поясненнях, також в апеляційній та касаційній скарзі посилався на вказані у заяві про перегляд рішення суду обставини.

Підсумовуючи викладене суд вважає, що стороною відповідача не надано суду істотних юридичних фактів, які б не були й не могли бути відомі суду першої інстанції на час розгляду справи та які б входили до предмета доказування по справі, оскільки пояснення заявника не підтвердились доказами, які б спростовували факти, покладені в основу рішення суду від 17 січня 2018 року.

Керуючись ст. ст. 423 - 429 ЦПК України суд,

у х в а л и в:

поновити ОСОБА_1 процесуальний строк звернення до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 17 січня 2018 року у справі за позовом Комунального підприємства «Ліки України» Чернігівської обласної ради до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення із службової квартири.

В задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами і скасування рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 17 січня 2018 року у справі за позовом Комунального підприємства «Ліки України» Чернігівської обласної ради до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення із службової квартири відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 29.11.2019 року.

Суддя: Балаба О. А.