Справа № 409/1248/17
Провадження № 22-ц/810/736/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна та резолютивна частина)

2019 року, листопада місяця, 20-го дня, Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ головуючого Яреська А.В. (судді - доповідача), суддів: Дронської І.О., Єрмакова Ю.В., за участю секретаря судового засідання Вовчанської С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку апеляційну скаргу за Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» на рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 16 липня 2019 року у цивільній справі (№ 409/1248/17 суддя І інстанції Третяк О.Г.) за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит, -

в с т а н о в и в:

У червні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулись до Білокуракинського районного суду Луганської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що між Банком та ОСОБА_1 був укладений договір про іпотечний кредит № 43_199 від 26.07.2012. Відповідно до умов зазначеного договору банк зобов`язався надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 430 000, 00 грн., а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 20 % річних в порядку, на умовах та в строки, передбачені договором. Зазначена процентна ставка за користування кредитом є фіксованою. Кредит надавався на 77 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 25.12.2018 року на придбання одноповерхового жилого будинку та земельних ділянок. Відповідно до п. 1.5. кредитного договору позичальник зобов`язався щомісячно не пізніше останнього робочого дня місяця проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі5 584, 42 грн. починаючи з серпня 2012 року та сплачувати проценти, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом, починаючи з липня 2012 року, шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань.

В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором було укладено договір поруки від 26.07.2012 року з ОСОБА_2 , відповідно до умов якого поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Позивач свої зобов`язання виконав. В порушення умов договору відповідач ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 02.06.2017 року утворилась заборгованість за договором про іпотечний кредит № 43_199 від 26.07.2012 року, яка складає 591 579, 87 грн., в тому числі: борг за кредитом за період з 26.07.2012 по 02.06.2017 в розмірі 301 558, 34 грн; проценти за користування кредитом за період з 01.08.2014 по 02.06.2017 в розмірі 175 648, 37 грн; інфляційні втрати за прострочення боргу за кредитом та процентів за користування кредитом з серпня 2014 по квітень 2017 в розмірі 98 417, 15 грн; три проценти річних за прострочення боргу за кредитом та процентів за користування кредитом за період з 01.08.2014 по 02.06.2017 в розмірі 15 956, 01 грн. У зв`язку з викладеним позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором про іпотечний кредит № 43_199 від 26.07.2012 року, яка складає 591 579, 87 грн. Вирішити питання по судовим витратам.

Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 16 липня 2019 року позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» задоволено частково. Суд вирішив стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором про іпотечний кредит № 43_199 від 26.07.2012 року станом на 02.06.2017 року у сумі 470 155 грн. 57 коп., в тому числі: борг за кредитом за період з 26.07.2012 по 02.06.2017 в розмірі 301558,34 грн.; проценти за користування кредитом за період з 01.08.2014 по 31.05.2017 в розмірі 54 224,07 грн; інфляційні втрати за прострочення боргу за кредитом та процентів за користування кредитом з серпня 2014 по квітень 2017 в розмірі 98417,15 грн.; гри проценти річних за прострочення боргу за кредитом та процентів за користування кредитом за період з 01.08.2014 по 02.06.2017 в розмірі 15956,01 грн. Вирішено питання по судовим витратам.

Банк не погодився з таким рішенням суду першої інстанції та надав на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати частково рішення Білокуракинського районного суду Луганської області в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення процентів за користування кредитом на суму 121 424,30 грн., та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» в частині стягнення процентів за користування кредитом на суму 121 424, 30 грн. задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі надали відзив на апеляційну скаргу, якому просили апеляційну скаргу банку відхилити, а рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 16.07.2019 року залишити без змін.

Представник банку у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, просив задовольнити їх в повному обсязі. ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечувала проти доводів апеляційної скарги, надала пояснення. ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Заслухавши доповідача, пояснення представника скаржника, відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, судова колегія приходить до наступних висновків.

Так, статтею ст. 367 ЦПК України є передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Статтями 263, 264 ЦПК України є визначеним про те, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 2 ст. 78 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтями 12,81 ЦПК України є визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1ст. 76 цього Кодексу, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до укладеного між позивачем ПАТ Державний ощадний банк України в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 остання отримала кредит у розмірі 430 000,00 гривень (а.с.9-11). Зазначений Договір у чинність ст. 1054 ЦК України є кредитним. Згідно умов Договору, позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі. Банк неодноразово звертався до відділення поштового зв`язку УДППЗ «Укрпошта» з вимогою направлення Вимог про дострокове повернення кредиту та інших документів на територію Луганської області, де проводиться антитерористична операція, але працівники УДППЗ «Укрпошта» відмовляли у відправленні поштової кореспонденції на зазначену територію (а.с.25-26). Для забезпечення виконання кредитних зобов`язань між позивачем та відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було укладено договори поруки, згідно яких поручителі зобов`язуються перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором. Договори поруки, укладені з відповідачами є типовими, тому номери пунктів та текст договорів відповідають один одному і є ідентичними (а.с.14). Відповідно до п. 2.1 Договорів поруки у разі порушення позичальником виконання зобов`язання або будь-якої його частини кредитор має право вимагати від поручителя виконання зобов`язання позичальника перед кредитором згідно з умовами кредитного договору, в порядку, передбаченому цим договором.

Судом встановлено, що позичальником було порушено умови договору, а саме щодо сплати основного боргу та відсотків за кредитом внаслідок чого заборгованість за договором склала станом на 02.06.2017 року 591579,87 грн., в тому числі: борг за кредитом за період з 26.07.2012 по 02.06.2017 в розмірі 301558,34 грн.; проценти за користування кредитом за період з 01.08.2014 по 02.06.2017 в розмірі 54 224,07 грн.; інфляційні втрати за прострочення боргу за кредитом та процентів за користування кредитом з серпня 2014 по квітень 2017 в розмірі 98417,15 грн.; три проценти річних за прострочення боргу за кредитом та процентів за користування кредитом за період з 01.08.2014 по 02.06.2017 в розмірі 15956,01 грн. (а.с.5-8).

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції взяв до уваги, по відповідачі позов визнали частково, визнана заборгованість у розмірі 355 782, 41 грн., в тому числі 301 558, 34 грн. борг за кредитом та 54 224, 07 грн. борг за відсотками. Також, відповідачі вказували, що судом має бути прийнято до уваги сплату ними 121 424, 30 грн.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Колегія суддів частково не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, адже до них він дійшов поспішно, з певним порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.

Аналіз змісту статей 1054, 1050 і 559 ЦК України свідчить, що у разі, якщо кредитор за кредитним договором, у якому згідно із його умовами позичальник зобов`язаний щомісячно повертати кредит рівними частинами відповідно до умов кредитного договору, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитними коштами, а також сплатити неустойку (пеню, штраф) за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним, змінив строк виконання основного зобов`язання (дострокове виконання основного зобов`язання), направивши повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту. Відповідний строк для пред`явлення вимоги як до боржника, так і поручителів обчислюється з наступного дня, зазначеного кредитором у повідомленні (вимозі) про дострокове повернення кредиту як дата дострокового добровільного повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів, або після закінчення терміну, визначеного кредитором у повідомленні (вимозі) для його дострокового добровільного повернення.

Повідомлення (вимога) про дострокове повернення кредиту, яка направляється позичальнику та/або поручителю є формою досудового вирішення спору між контрагентами та вимогою сторони, права або законні інтереси якої порушено, про добровільне/безпосереднє врегулювання спору, вказує на зміну строку виконання основного зобов`язання й встановлює обов`язок кредитора пред`явити позов до боржника протягом трьох років, якщо інше не визначено кредитним договором (статті 257, 259 ЦК України).

За змістом статей 526, 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок відповідно до умов договору, тобто, як особа, яка порушила права або законні інтереси іншого суб`єкта - кредитора, зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи звернення до суду із відповідним позовом.

Враховуючи, що вимоги кредитора та взяті позичальником зобов`язання за кредитним договором в добровільному порядку не виконані на час ухвалення судом рішення, а також частину другу статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. Тому непред`явлення повідомлення (вимоги) про дострокове виконання зобов`язання з повернення кредиту, чи в разі її направлення: до встановленої дати дострокового добровільного повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів, або до закінчення терміну, визначеного кредитором у повідомленні (вимозі) для його дострокового добровільного повернення, саме по собі не є необхідною умовою подальшого задоволення позову. Таким чином, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання цих спорів. Не направлення такого повідомлення кредитором не може свідчити про відсутність порушення його прав, а як наслідок, кредитор може вимагати їх захисту через суд - виконати боржником обов`язок з дострокового повернення кредиту. Про належність виключно позивачу права вибору позивачем способу захисту, передбаченого законом або договором зроблено правовий висновок в постанові Верховного Суду від Саме таких висновків про застосування відповідних норм права дійшла Велика Палата Верховного Суду України у Постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц. Право на судовий захист не позбавляє суб`єктів правовідносин можливості досудового врегулювання спорів. Це може бути передбачено цивільно-правовим договором, коли суб`єкти правовідносин добровільно обирають спосіб захисту їхніх прав.

Доводи апеляційної скарги знаходять своє твердження у матеріалах справи, та ґрунтуються на вимогах закону. Так, з матеріалів справи вбачається, що розрахунок заборгованості проведений станом на 02.06.2017. У відповідності до розрахунку остання сплата за договором відповідачами проведено 09.07.2014 року. Тобто в розрахунку немає будь-яких сплат за період з 09.07.2014 по 02.06.2017. Крім того, це підтверджується банківськими виписками про рух коштів за основним боргом по кредиту та процентами.

Банківські виписки отримано з автоматизованої банківської системи «БАРС Millennium» ПАТ «Державний ощадний банк України». Внесення відомостей щодо умов кредитування клієнтів та всіх здійснених фінансових операцій до АБС «БАРС» є вимогою Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ № 254 від 18.06.2003. Відповідно до абз. 2 п. 2.1. глави 2 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 30.12.1998 № 556, бухгалтерський облік ведеться безперервно з часу реєстрації банку до його ліквідації із застосуванням комп`ютерних засобів, за допомогою яких в автоматизованому режимі здійснюється збирання, передавання, систематизація та оброблення інформації.

Виписки по рахункам Позичальника, які внесені до плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, який в свою чергу, затверджений Постановою Правління Національного Банку України від 17.06.2004 р. № 280 «Про затвердження Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України та Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України»: 1) Виписка по рахунку НОМЕР_1 за період з 26.07.2012 по 02.06.2017. У виписці зазначена інформація про кошти, які видані згідно кредитному договору та суми, які переносяться на прострочку в разі несплати Позичальником чергового платежу по основному боргу. 2) Виписка по рахунку НОМЕР_2 за період з 26.07.2012 по 02.06.2017. У виписці зазначена інформація про облік простроченої заборгованості за основним боргом та суми сплати простроченого боргу. 3) Виписка по рахунку НОМЕР_3 за період з 26.07.2012 по 02.06.2017. У виписці зазначена інформація про суму нарахованих відсотків за кредитом та суми, які переносяться на прострочку в разі несплати Позичальником чергового платежу по відсоткам. 4) Виписка по рахунку НОМЕР_4 за період з 26.07.2012 по 02.06.2017. У виписці зазначена інформація про суми прострочених відсотків за кредитом та суми сплачених прострочених відсотків. 5) Виписка по рахунку НОМЕР_5 за період з 03.06.2017 по 06.08.2019. У виписці зазначена інформація про погашення прострочених процентів за кредитом. 6) Виписка по рахунку НОМЕР_5 за період з 26.07.2012 по 02.06.2017. У виписці зазначена інформація про погашення основного боргу та процентів за кредитом. Отже, відповідні виписки по рахунках відповідача, за якими обліковується заборгованість за кредитним договором є належними доказами на підтвердження видачі кредиту та подальшого його обслуговування.

Також судом першої інстанції належним чином не надано оцінку квитанціям про сплату кредиту на суму 121424,30 грн. На усіх квитанціях про сплату зазначені дати до 01.08.2014 року. Тобто фактично ці суми сплати кредиту та процентів були враховані Банком при розрахунку заборгованості за кредитом. Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення процентів за користування кредитом на суму 121424,30 грн. є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи.

Отже, з урахування наведених обставин, судова колегія дійшла висновку про те, що суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення, а тому є підстави для його зміни, скасувавши його у частині визначення розміру стягнень суми заборгованості та суми судових витрат за договором про іпотечний кредит.

В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 8 873, 70 грн., що підтверджується платіжним дорученням (а.с.1), а за подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір в сумі 2732,05 грн., що підтверджується платіжним дорученням (а.с.218), та витрати по розміщенню оголошення у газеті «Урядовий кур`єр» про виклик відповідачів в сумі 1260,00 грн. Відповідно до п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» відповідачі звільнені від сплати судового, оскільки є особами з інвалідністю 2-ї групи.

Оскільки позовні вимоги публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" підлягають задоволенню в повному обсязі, то судові витрати відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України підлягають компенсуванню за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» задовольнити.

Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 16 липня 2019 року змінити, скасувавши його у частині визначення розміру стягнень суми заборгованості та суми судових витрат за договором про іпотечний кредит, та ухвалити в цій частині позовних вимог нове рішення, яким стягнути у солідарному порядку

з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 )

та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 )

на користь Публічного Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» (93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, 36, п/р НОМЕР_8 у ФЛОУ АТ «Ощадбанк», МФО 304665, ) заборгованість за договором про іпотечний кредит № 43_199 від 26.07.2012 року станом на 02.06.2017 року у сумі 591 579, 87 грн., в тому числі: борг за кредитом за період з 26.07.2012 по 02.06.2017 в розмірі 301 558, 34 грн.; проценти за користування кредитом за період з 01.08.2014 по 31.05.2017 в розмірі 175 648, 37 грн.; інфляційні втрати за прострочення боргу за кредитом та процентів за користування кредитом з серпня 2014 по квітень 2017 в розмірі 98 417, 15 грн.; три проценти річних за прострочення боргу за кредитом та процентів за користування кредитом за період з 01.08.2014 по 02.06.2017 в розмірі 15 956, 01 грн.

Компенсувати Публічному Акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» за рахунок держави понесені судові витрати у розмірі 12865,75 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25 листопада 2019 року.

Головуючий

Судді