Номер провадження: 22-ц/813/7207/19
Головуючий у першій інстанції Шенцева О.П.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 липня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Моторного страхового бюро України про відшкодування матеріальної шкоди,

встановив:

14 листопада 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та Моторного страхового бюро України (далі - МТСБУ) на свою користь грошові кошті у розмірі 21080,30 грн. та судові витрати.

Під час розгляду справи позивачем були уточнені позовні вимоги, відповідно до яких він просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та МТСБУ на свою користь грошові кошті у розмірі 11 000 грн., а також судові витрати (а.с. 105).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.04.2017 року у м. Одесі по вул. Спиридонівська, 7 на автомобіль позивача Toyota Corolla, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з вини ОСОБА_1 впав мопед Honda, внаслідок чого його автомобіль отримав пошкодження.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 19.07.2017 року ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Позивач вважав, що внаслідок ДТП йому була заподіяна матеріальна шкода, а тому просив її стягнути з відповідачів.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 липня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , МТСБУ про відшкодування матеріальної шкоди було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача грошові кошти у розмірі 11 000 грн., та витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 липня 2019 року, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Так, на думку апелянта, судом першої інстанції не було враховано, що постанова Приморського районного суду міста Одеси від 19.07.2018 року, якою його було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, була скасована постановою апеляційного суду Одеської області. Таким чином, у матеріалах справи відсутні докази його вини у завданні шкоди майну позивача.

Рішення, в частині відмови в задоволенні позовних вимог до МТСБУ в апеляційному порядку не оскаржується.

10 жовтня 2019 року від МТСБУ надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому вони просили рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 липня 2019 року, в частині, що стосується позовних вимог до них, залишити без змін.

Крім того, 17 жовтня 2019 року від представника ОСОБА_2 адвоката Скиртача С.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому він також просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 липня 2019 року без змін.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 11.11.2019 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 11.11.2019 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягуючи з ОСОБА_1 у відшкодування шкоди 11 000 грн., суд першої інстанції виходив із того, що матеріалами справи повністю доведений факт заподіяння матеріальної шкоди позивачу, завданої внаслідок падіння на його автомобіль мопеда, що належить відповідачу.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є власником автомобіля Toyota Corolla, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

25.04.2017 року у м. Одесі по вул. Спиридонівська, 7, ОСОБА_1 не вжив усіх заходів щоб не допустити самовільного руху мопеда, в результаті чого мопед Honda впав з підставки на автомобіль Toyota Corolla, реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок чого останній отримав механічні пошкодження.

Зазначене підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії БР 230757 від 22.05.2017 року, схемою з місця ДТП від 25.04.2017 року (т.1, а.с. 132, 136-137).

Крім того, постановою Приморського районного суду м. Одеси від 19.07.2017 року (справа № 522/9599/17) ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнутий до відповідальності у вигляді штрафу (т.1, а.с.12).

Проте, не погодившись з вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, за наслідками розгляду якої, постанова Приморського районного суду м. Одеси від 19.07.2017 року була скасована, провадження по справі закрито, у зв`язку із закінченням строків накладання адміністративного стягнення (т.1, а.с.51-52).

З цих підстав, колегія суддів зазначає, що адміністративне провадження закрито апеляційним судом не у зв`язку з відсутністю події або складу адміністративного правопорушення, а у зв`язку із спливом строків, передбачених ст. 38 КУпАП, що є нереабілітуючою обставиною, а свідчить про завдання ОСОБА_1 матеріальної шкоди позивачу ОСОБА_2 .

Тобто, колегія суддів виходить із того, що закриття адміністративного провадження за спливом строків притягнення до відповідальності не може свідчити про відсутність вини ОСОБА_1 у завданні матеріальної шкоди позивачу.

Обставина вини вказаної особи, в першу чергу, встановлена протоколом про адміністративне правопорушення, складеного працівниками патрульної поліції.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року, відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

В описовій та мотивувальній частині постанови апеляційного суду Одеської області від 09.01.2017 року встановлено ті факти, що ДТП дійсно мало місце 25.04.2017 року, указана подія кваліфікована судом, як адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, та скоєне саме ОСОБА_1 , оскільки притягнення саме вказаної особи до адміністративної відповідальності вирішувалося судом.

Підставою для скасування вищевказаної постанови було те, що справа була розглянута у відсутність ОСОБА_1 , а тому сплили строки притягнення його до відповідальності, передбачені ст. 38 КУпАП України, у зв`язку з чим провадження було закрите.

Таким чином, як було зазначено вище, вказані підстави закриття провадження не можна вважати реабілітуючими та такими, що звільняють ОСОБА_1 від відповідальності, у тому числі цивільно-правової за заподіяну шкоду майну потерпілої особи.

Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 575/9-17 від 14.09.2017 року, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Toyota Corolla, реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 19 880,30 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля Toyota Corolla, реєстраційний номер НОМЕР_1 , буз урахування фізичного зносу вузлів і деталей, на момент проведення дослідження становить 24 648,39 грн.

У відповідності до ч.3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно зі ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком районного суду про необхідність стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача у відшкодування матеріальної шкоди 11 000 грн.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх запересень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України є малозначна, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра