Постанова

Іменем України

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 601/570/15-ц

провадження № 61-33505св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом - ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом - Почаївська міська рада, ОСОБА_2 ,

третя особа - управління Держземагенства у Кременецькому районі Тернопільської області,

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,

відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 26 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Сташківа Б. І., Хоми М. В., Костіва О. З.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Почаївської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа - управління Держземагенства у Кременецькому районі Тернопільської області, про визнання недійсними рішень міської ради та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Почаївської міської ради, ОСОБА_2 про визнання недійсними рішень міської ради та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Почаївської міської ради № 561 від 06 травня 2008 року та № 881 від 30 березня 2009 року неправомірно затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відповідача ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд площею 0,10 га у АДРЕСА_1 за рахунок земель запасу, в тому числі житлової забудови та 0,04 га - землі громадського призначення і передано дану земельну ділянку відповідачу ОСОБА_2 у приватну власність, оскільки позивач вважає, що вищевказана земельна ділянка накладається на земельну ділянку, яка передана позивачу у користування раніше.

В позовній заяві позивач просить суд визнати недійсним та скасувати рішення Почаївської міської ради від 06 травня 2008 року «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 ОСОБА_2 »; визнати недійсним і скасувати рішення Почаївської міської ради № 881 від 30 березня 2009 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 ОСОБА_2 »; скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , виданий на ім`я ОСОБА_2 і його державну реєстрацію; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати.

ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Зустрічний позов мотивований тим, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Право на земельну ділянку підтверджується державним актом серії ЯЗ № 061750, виданим 10 грудня 2009 року. Земельна ділянка передана у власність рішенням Почаївської міської ради № 881 від 30 березня 2009 року, яким також затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. При складані проекту землеустрою було дотримано усіх вимог чинного законодавства, в тому числі і щодо погодження меж земельної ділянки в натурі, закріплення їх межовими знаками. Це підтверджується відповідним актом від 30 березня 2008 року. З даного документа чітко видно, що межі погоджені з суміжними землекористувачами, в тому числі з позивачем ОСОБА_1 та Почаївською міською радою. Незважаючи на це, позивач ОСОБА_1 незаконно захопила частину належної відповідачу ОСОБА_2 земельної ділянки загальною площею 0,0036 га, встановивши огорожу, чим перешкоджає відповідачу у користуванні приватизованою земельною ділянкою. ОСОБА_2 неодноразово зверталася до ОСОБА_1 з проханням усунути порушення її права. Проте, ОСОБА_1 ніяким чином не реагує на зауваження. В зв`язку з цим ОСОБА_2 змушена була звертатися з заявами до Почаївської міської ради для врегулювання цього питання. Комісією Почаївської міської ради неодноразово обстежувались земельні ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Комісією було встановлено порушення права власності ОСОБА_2 . ОСОБА_1 , а саме - самовільний захват частини належної ОСОБА_2 на праві приватної власності земельної ділянки.

В зустрічному позові ОСОБА_2 просила суд зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні належною їй земельною ділянкою шляхом демонтажу самовільно встановленої огорожі зі сторони ОСОБА_3 та застосувати до позовних вимог ОСОБА_1 строк позовної давності.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської областівід 02 лютого 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Почаївської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - управління Держземагенства у Кременецькому районі Тернопільської області, про визнання недійсними рішень Почаївської міської ради та скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні належною ОСОБА_2 земельною ділянкою шляхом демонтажу самовільно встановленої огорожі зі сторони ОСОБА_3 довжиною 2,10 м та не перешкоджати ОСОБА_2 в користуванні належною земельною ділянкою площею 0,10 га в АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 243,60 грн.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що у зв`язку із прийняттям рішень Почаївської міської ради № 561 від 06 травня 2008 року та № 881 від 30 березня 2009 року та видачею державного акту серії ЯЗ 061750 від 10 грудня 2009 року на право власності земельної ділянки ОСОБА_2 права позивача ОСОБА_1 не порушені.

Під час розгляду справи суд першої інстанції виїжджав на місце, про що складено протокол виїзного судового засідання від 12 жовтня 2016 року (а.с. 216).

Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 26 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 02 лютого 2017 року скасовано.

Ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Почаївської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - управління Держземагенства у Кременецькому районі Тернопільської області, про визнання недійсними рішень Почаївської міської ради та скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку задоволено частково.

Визнано недійсним рішення Почаївської міської ради № 881 від 30 березня 2009 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд АДРЕСА_1 ОСОБА_2 » в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд АДРЕСА_1 площею 0,04 га із земель громадського призначення та передання її безоплатно у власність ОСОБА_2 .

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку виданого ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , серія НОМЕР_1 від 10 грудня 2009 року.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 до Почаївської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - управління Держземагенства у Кременецькому районі Тернопільської області,про визнання недійсними рішень Почаївської міської ради та скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку відмовлено.

У зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 1 023,12 грн.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що рішення Почаївської міської ради (в частині відведення земельної ділянки площею 0,04 га із земель громадського призначення) № 881 від 2009 року та державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_4 слід вважати недійсним оскільки частина переданої у власність відповідачеві земельної ділянки площею 0,04 га є землями громадського призначення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить рішення апеляційної інстанції скасувати і залишити в силі рішення першої інстанції.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі № 601/570/15-ц і витребувано її з Кременецького районного суду Тернопільської області.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи.

06 червня 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.

На підставі ухвали Верховного Суду від 04 листопада 2019 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що станом на 2008-2016 роки такого цільового призначення земель як землі громадського призначення не існувало.

Почаївська міська рада підтвердила, що технічна документація на водовідвідний канал загальноміського значення не виготовлялася. Точне місцезнаходження русла каналу невідоме, оскільки русло каналу постійно змінювалося протягом останніх років.

Присадибна земельна ділянка ОСОБА_1 становить 0,10 га. Користувачем іншої частини земельної ділянки є матір позивача - ОСОБА_5 , яка не відмовлялася від користування виділеною їй земельною ділянкою.

Таким чином права ОСОБА_1 на користування спірною частиною земельної ділянки по АДРЕСА_1 не порушені діями ОСОБА_2 .

Доводи інших учасників справи

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 надіслала заперечення на касаційну скаргу у якому зазначає, що в проекті землеустрою міститься довідка про відсутність інженерних комунікацій на земельній ділянці, яка передається у власність ОСОБА_2 , яка фактично не відповідає дійсності і є підробленою, оскільки на ній стоїть підпис, який не належить колишньому міському голові. ОСОБА_1 набула право користування спірною земельною ділянкою правомірно і цього права у встановленому законом порядку не позбавлена.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що з рішення виконкому Почаївської міської ради № 138 від 16 листопада 1982 року вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 згідно з затвердженим генеральним планом забудови м. Почаєва виділено за рахунок земель міського державного фонду земельну ділянку площею 600 кв. м для індивідуального будівництва в АДРЕСА_2 .

Рішенням виконкому Почаївської міської ради № 94 від 23 червня 1994 року до земельної ділянки ОСОБА_6 та ОСОБА_5 долучено земельну ділянку розміром 0,082 га та дозволено нею користуватись.

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником домоволодіння АДРЕСА_2 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом 27 листопада 2003 року за р. № 5002.

Згідно із рішенням Почаївської міської ради вісімнадцятої сесії п`ятого скликання № 561 від 06 травня 2008 року ОСОБА_2 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,10 га в АДРЕСА_1 .

Рішенням Почаївської міської ради двадцять п`ятої сесії п'ятого скликання № 881 від 30 березня 2009 року ОСОБА_2 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,10 га в АДРЕСА_1 за рахунок земель запасу, землі житлової забудови, 0,04 га - землі громадського призначення. Даним рішенням ОСОБА_2 передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Згідно проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 відведення здійснене за рахунок забудованих земель (в т. ч. під житловою забудовою, землями громадського призначення), за рахунок земель запасу Почаївської міської ради. Відповідно до українського класифікатора цільового використання землі (УКЦВЗ) земельна ділянка віднесена до земель житлової та громадської забудови. За експлікацією земель згідно форми 6-зем, які відводяться ОСОБА_2 0,04 га землі віднесені до земель громадського призначення.

З листа управління Держкомзему в Кременецькому районі вбачається, що станом на 06 травня 2008 року в статистичній формі звітності 6-зем в землях, не наданих у власність та користування, відсутні землі житлової забудови, за рахунок яких виділяється земельна ділянка. Дана форма доповнена рішенням Почаївської міської ради № 529 від 06 травня 2008 року.

Згідно рішення вісімнадцятої сесії п`ятого скликання Почаївської міської ради № 529 від 05 червня 2008 року вилучена земельна ділянка в АДРЕСА_1 площею 0,06 га, яка була надана для будівництва і обслуговування жилого будинку ОСОБА_7 , який помер у 1997 році. Вилучена земельна ділянка передана до земель запасу в забудовані землі одно- і двоповерхової забудови.

Згідно державного акту серії ЯЗ № 061750 ОСОБА_2 на підставі рішення сесії Почаївської міської ради від 30 березня 2009 року № 881 є власником земельної ділянки площею 0,10 га в АДРЕСА_1 . Державний акт видано 10 грудня 2009 року.

Відповідно до збірного кадастрового плану суміжних землевласників і землекористувачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 накладка земельних ділянок площею 0,0036 га знаходиться у північно-західній частині земельної ділянки ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства та у південно-східній частині присадибної земельної ділянки ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 є власником домоволодіння в АДРЕСА_2 та оскільки, згідно рішення виконавчого комітету Почаївської міської ради народних депутатів № 138 від 16 листопада 1982 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було виділено земельну ділянку для індивідуального будівництва площею 600 кв. м в АДРЕСА_2 та рішення виконавчого комітету Почаївської міської ради народних депутатів № 94 від 23 червня 1994 року, яким було долучено та надано в користування ОСОБА_5 та ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,082 га - ОСОБА_1 є землекористувачем вказаних земельних ділянок.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 57 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судами першої і апеляційної інстанцій) доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно з статтею 60 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судами першої і апеляційної інстанцій) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною третьою статті 152 ЗК України визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Щодо накладення земельних ділянок

Із досліджених судами першої та апеляційної інстанцій письмових доказів відомо, що у фактичному користуванні батьків позивача ОСОБА_1 перебувало 0,1420 га землі (а.с. 4-7).

У договорі дарування жилого будинку з надвірними будівлями від 27 листопада 2003 року не зазначено, ділянка якої площі переходить до обдарованої (а.с. 9), хоча під будівництво вказаного будинку у 1982 році була виділена земельна ділянка площею 0,06 га (а.с. 4).

Межі земельної ділянки, якою користувалися батьки позивача схематично зазначені на плані садибної ділянки, складеному у 1994 році Кременецьким бюро технічної інвентаризації (а.с. 6).

Наявність накладення земельних ділянок відображено у збірному кадастровому плані суміжних землевласників і землекористувачів, виготовленому ФОП ОСОБА_8 (а.с. 63).

Проте позивачем ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами, що земельна ділянка в місці накладки перебуває на законних підставах у її користуванні і її право на спірну частину земельної ділянки підлягає судовому захисту.

30 березня 2008 року ОСОБА_1 підписала акт встановлення (відновлення) та погодження меж земельної ділянки з ОСОБА_2 в натурі, закріплення їх межовими знаками. Межі земельної ділянки були закріплені довгостроковими межовими знаками в кількості 4 штук. Претензій щодо встановлення меж позивачем заявлено не було (а.с. 54).

Накладки на земельну ділянку, яка перебуває в користуванні ОСОБА_1 площею 0,10 га (в межах норми безоплатної передачі земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд) не вбачається.

Щодо земельної ділянки громадського призначення

ОСОБА_2 отримала земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за рахунок раніше вилученої та переданої до земель запасу ділянки площею 0,06 га, якою раніше користувався ОСОБА_7 , який помер у 1997 році, а також 0,04 га із земель громадського призначення (як зазначено у рішенні Почаївської міської ради).

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, серед яких землі житлової та громадської забудови.

Згідно частини другої вказаної статті земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Відповідно до статті 38 ЗК України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.

Згідно пункту «а» частини третьої статті 83 ЗК України (в редакції на час передачі у власність відповідачу земельної ділянки) до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

ЗК України такої категорії земель, як землі громадського призначення, не визначено.

ОСОБА_2 було виділено частину земельної ділянки за рахунок вільних земель комунальної власності (а.с. 11), як і батькам позивача у 1994 році було додатково виділено 0,082 га землі із вільних земельних фондів (а.с. 7).

Технічна документація на водовідвідний канал загальноміського значення не виготовлялася та точне місце проходження русла каналу не відоме, оскільки русло каналу постійно змінювалося протягом останніх років.

Позивач не довела суду, що до складу виділеної відповідачу земельної ділянки включено частину ділянки загального користування населених пунктів, що згідно пункту «а» частини третьої статті 83 ЗК України не могла бути передана у приватну власність.

У випадку затоплення земельної ділянки стічними водами, позивач вправі захистити свої права шляхом пред`явлення негаторного позову, а не шляхом визнання в судовому порядку недійсними правовстановлюючих документів на земельну ділянку відповідача.

Щодо зустрічного позову

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, а права ОСОБА_2 , як належного землевласника, підлягають захисту та відновленню.

Суд першої інстанції належним чином визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, що підлягають застосуванню у вказаній справі. Апеляційний суд помилково скасував рішення, яке відповідає закону.

Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Оскільки судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 26 квітня 2017 року та залишає в силі рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 02 лютого 2017 року.

Керуючись статтями 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 26 квітня 2017 року скасувати.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської областівід 02 лютого 2017 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В. С. Висоцька А. І. Грушицький І. В. Литвиненко
В. В. Сердюк
І. М. Фаловська