Справа № 326/1228/18
Провадження № 2/326/17/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 року Приморський районний суд Запорізької області в складі:

головуючої - судді Стріжакової Т.В.

за участю секретаря Філанової В.І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Приморську справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 02.02.2015 між ним та ОСОБА_3 укладено договір позики, згідно з умовами якого ОСОБА_3 02.02.2015 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 10 000 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України станом на 17.08.2018 становить 276 705 грн., які зобовязався повернути до 01.11.2015, при цьому на суму позики нараховуються відсотки за користування у розмірі 8% в місяць, тобто 800 доларів США в місяць, що в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України станом на 17.08.2018 становить 22 136,40 грн. Усі умови договору позики між позивачем та ОСОБА_3К погоджені і викладені в розписці, підписаній ОСОБА_3 02.02.2015.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику. У правовому висновку ВСУ від 18.09.2013 у справі №6-63цс13 та постанові ВСУ від 02.07.2014 у справі №6-79ц14 вказано, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору, підтверджуючи як його умови, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

На сьогоднішній день відповідач не виконав свої зобовязання за договором позики від 02.02.2015, у нього утворилась перед позивачем заборгованість за цим договором в сумі 475932,60 грн., що складається з наступних сум:

1) боргу за основним зобовязанням 10 000 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 17.08.2018 (27,6705 грн. за 1 долар США) становить 276 705 грн.;

2) заборгованості зі сплати процентів за користування позикою 7200 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 17.08.2018 (27,6705 грн. за 1 долар США) становить 199 227,60 грн.; вона визначена з розрахунку: 800 доларів США в місяць х 9 місяців (з лютого 2015 року по жовтень включно 2015 року) = 7200 доларів США.

3) 3 % від простроченої суми за користування грошовими коштами за період з 01.11.2015 по 17.08.2018 в сумі 39 899,80 грн., оскільки договором позики встановлено обовязок ОСОБА_3 повернути позику до 01.11.2015, який ним не виконаний, ним прострочено повернення суми позики.

Загальна сума заборгованості становить 515832,40 грн. = 276 705 грн. (10 000 доларів США) + 199 227,60 грн. (7200 доларів США) + 39 899,80 грн.

В Листі Верховного Суду України від 01.03.2015 зазначено, що аналіз норм ст.99 Конституції України, ст.ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобовязання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і його виконання, є національна валюта України - гривня. Отже, у національній валюті України підлягають обчисленню та стягненню й інші складові грошового зобовязання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України. Вказаний правовий висновок викладено ВСУ в постанові від 02.07.2014 у справі №6-79цс14.

У зв'язку з тим, що він не може знати, який курс іноземної валюти буде встановлено НБУ на день ухвалення рішення суду, він у позові зазначає заборгованість за курсом іноземних валют НБУ на 17.08.2018 - дату складання даної позовної заяви.

Просить стягнути з відповідача суму позики за договором від 02.02.2015 в розмірі 276 705 грн., що в доларовому еквіваленті становить 10 000 доларів США, проценти за користування позикою у розмірі 199 227,60 грн., що в доларовому еквіваленті становить 7200 доларів США, 3% річних від простроченої суми у розмірі 39 899,80 грн., судовий збір у розмірі 5158,32 грн., всього 520990,72 грн. (а.с.2-5).

Ухвалою Приморського районного суду Запорізької області від 22.08.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с.23).

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову (а.с.15-17).

Ухвалою суду від 22.08.2018, від 28.08.2018 заяву задоволено частково, ухвалено вжити заходи по забезпеченню позову в межах суми 515 832,40 грн. 40 коп., а саме: накласти арешт на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_3, вказаний перелік майна, а також заборонено ОСОБА_3 вчиняти будь-які реєстраційні дії з цим нерухомим майном, спрямовані на відчуження та зняття вказаного нерухомого майна з реєстраційного обліку, залишивши його на зберіганні та в користуванні у власника ОСОБА_3 Вартість майна, щодо якого застосовується запобіжний захід, не повинна перевищувати суми предявленого позову в розмірі 515 832 грн. 40 коп. В іншій частині заяви відмовлено (а.с.25-26,37).

Ухвалою суду від 31.10.2018 відповідачу відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.252 ЦПК України за безпідставністю, оскільки захворювання відповідача не підтверджено медичною довідкою, що виключає можливість явки до суду протягом тривалого часу, як то передбачено п.2 ч.1 ст.252 ЦПК України; відповідачем надана тільки ксерокопія виписки з медичної картки стаціонарного хворого від 2016 року, яка до того ж не завірена в установленому порядку (а.с.85 обор.).

Ухвалою суду від 09.11.2018 відповідачу відмовлено у задоволенні клопотання про призначення судово-технічної експертизи, оскільки ним ставляться на дослідження тільки питання щодо часу (давності) виготовлення розписки, її окремих фрагментів, послідовності їх виготовлення, питання належності відповідачу підпису або штампу не ставиться. Представник позивача заявив, що при проведенні експертизи з таких питань розписка може бути знищена або пошкоджена, що відповідач має саме таку мету, а тому він не надає дозвіл на проведення такої експертизи. Призначення експертизи з таких питань не є обовязковим. Відповідачем не наведено переконливих доводів для призначення у справі експертизи з вказаних питань (а.с.62, 94-95).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснив, що підтримує усе викладене в позовній заяві та викладене у судовому засіданні його представником ОСОБА_2 Просив позовні вимоги задовольнити у сумі, зазначеній у позові.

Представник позивача ОСОБА_2 надав пояснення, аналогічні викладеним у позові, додатково пояснив, що у позивача мається розписка відповідача від 02.02.2015, яка підтверджує боргове зобовязання відповідача, що відповідач отримав від позивача 10 000 доларів США, що на суму позики нараховуються проценти за користування, що він зобовязався повернути суму займу з процентами до 01.11.2015. Вона підтверджує укладення договору позики, його умови, а також засвідчує отримання боржником від кредитора вказаної грошової суми. Позивачем в порядку ЦПК України доданий до справи Висновок експерта від 13.12.2018 №4-363, згідно з яким підпис в графі «Денежные средства получил: ОСОБА_4» в розписці від 02.02.2015 виконаний ОСОБА_3 Позивачем визначена сума заборгованості, виходячи з офіційного курсу валют НБУ станом на 17.08.2018 (на день подачі позову), при якому курс долара складав 27,6705 грн. за 1 долар США. Відповідно до ст.13 ЦПК України, у межах заявлених позивачем вимог просив стягнути з ОСОБА_3 суму позики за договором від 02.02.2015 в розмірі 276 705 грн., що в доларовому еквіваленті становить 10 000 доларів США, проценти за користування позикою у розмірі 199 227,60 грн., що в доларовому еквіваленті становить 7200 доларів США, 3% річних від простроченої суми у розмірі 39 899,80 грн., судовий збір у розмірі 5158,32 грн., всього 520990,72 грн.

Відповідач ОСОБА_3, повідомлений в установленому порядку про час та місце розгляду справи, повторно не зявився в судове засідання. Він не повідомив про причини своєї неявки (до суду не надійшло повідомлень про наявність поважних причин його неявки з підтверджуючими належним чином оформленими документами).

До суду надійшов відзив представника відповідача адвоката ОСОБА_5 (а.с.59), в якому зазначено, що ОСОБА_3 мав взаємовідносини з ОСОБА_1 протягом 2015-2017 років, проте ніколи не брав у позивача позику в розмірі 10 000 доларів США з процентною ставкою 8% щомісячно, не підписував розписку від 02.02.2015. Про існування такого документу дізнався лише коли отримав позов з додатками. Відповідно до ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей, інших речей, визначених родовими ознаками, тобто є реальним, одностороннім, платним або безоплатним договором. Це означає, що такий договір вступає в силу після передачі майна (коштів), всі обовязки покладено лише на позичальника. Законним платіжним засобом згідно ст.192 ЦК України, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 3 Декрету КМУ від 19.021993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» визначено, що валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України. Таким чином, надання позики в іноземній валюті є порушенням приписів ч.1 ст.203 ЦК України. Розрахунок відсотків за користування грошовими коштами є неправильним, необґрунтованим, не відповідає ст.365 ЦК України. Із розрахунку не зрозуміло, чому позивач застосовує 3% ставку; відсутня кількість днів, за які відбувався розрахунок; неправильно визначено суму заборгованості. Просила в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі (а.с.59)

Стаття 1046 ЦК України визначає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості. Тобто, договір позики є реальним, одностороннім, платним або безоплатним.

У подальшому до суду надійшла заява представника відповідача адвоката ОСОБА_5, в якій вона зазначила, що договір між нею та відповідачем ОСОБА_3 про надання правової допомоги розірвано в звязку з невиконанням умов договору клієнтом з 20.10.2018, про що клієнт повідомлений та не заперечує. Просила справу розглядати у її відсутність як представника відповідача ОСОБА_3 (а.с.78).

Вислухавши позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено, що у позивача ОСОБА_1 мається розписка ОСОБА_4 від 02 лютого 2015 року, в якій вказано, що він, ОСОБА_4, директор ПСП «Кузьмич» (зазначені данні його паспорту), який мешкає по вул.Гагаріна, 21, с.Партизани Приморського району Запорізької області дійсно отримав від ОСОБА_1, який мешкає в с.Орлівка, вул.Леніна, 22 10000 (десять тисяч) доларів для господарських потреб підприємства. Зазначено, що на суму позики нараховуються відсотки за користування 8 % у місяць, тобто 800,00 доларів. Сума позики з відсотками повинна бути повернена до 01.11.2015. Розписка скріплена печаткою та штампом ПСП «Кузьмич», містить підписи у графі «грошові коти отримав» - ОСОБА_3, «грошові кошти передав» - ОСОБА_1 Крім того, стоїть штамп та печатка ПСП «Кузьмич» (а.с.6).

У висновку експерта №4-363 Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 13.12.2018 вказано, що до Запорізького НДЕКЦ МВС України 10.12.2018 надійшла заява від ОСОБА_1 про проведення судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 326/1228/18 про стягнення заборгованості за договором позики. Проведення експертизи доручено головному судовому експерту сектору технічних досліджень документів та почерку відділу криміналістичних досліджень ОСОБА_6, яка має вищу юридичну освіту, кваліфікацію судового експерта з правом проведення судової почеркознавчої і авторознавчої експертизи за експертною спеціальністю 1.1 № Дослідження почерку і підписів», стаж роботи з 2009 року; вона обізнана про відповідальність, передбачену ст.ст.384,385 КК України. На експертизу надано, у тому числі розписку від 02.02.2015, в якості порівняльного матеріалу надано вільні зразки підписів ОСОБА_3, вказаний їх перелік, поставлені на вирішення експертизи питання, інформаційні джерела, описано дослідження. В процесі проведення експертизи були досліджені підписи, виконані від імені ОСОБА_3 та зроблені висновки, у тому числі зазначено у п.2, що « Підпис в графі «Денежные средства получил: _____ ОСОБА_4» в розписці від 02.02.2015 виконаний ОСОБА_3 (а.с.113-119).

Вказаний висновок є належно мотивованим, науково обґрунтованим, складений висококваліфікованим експертом, що має достатній фах, досвід і стаж експертної роботи, на підставі ретельного дослідження вільних зразків, відповіді та висновки експерта повні та вичерпні, не допускають подвійного тлумачення і суперечностей, які потребували б роз'яснення, а тому суд приймає його до уваги.

У судовому засіданні був оглянутий оригінал вказаної розписки, на зворотній частині розписки міститься штамп «Запорізький НДЕКЦ МВС України, обєкт дослідження №363, № висновку експерта №4-363, 13.12.18» (а.с.120)

Згідно з інформацією НБУ станом на 17.08.2018 курс 1 долару США становить 27,6705 грн. (а.с.7).

Згідно з розрахунком відсотків за користування грошовими коштами, наданим позивачем, сума заборгованості 475929 грн. (сума позики та проценти), дата початку розрахунку 01.11.2015, дата закінчення розрахунку 17.08.2018, дата початку нарахування 01.11.2015, дата закінчення нарахування - 17.08.2018, відсоткова ставка 3% річних, розраховується за формулою: відсотки = сума боргу х процентна ставка/100%/ 365 днів х кількість днів. Сума відсотків за користування грошовими коштами за період з 01.11.2015 по 17.08.2018 складає 39 899,80 грн. (а.с.8).

У довідці субєкта оціночної діяльності ОСОБА_7 вказано, що, базуючись на даних рієлторів, інтернет-ресурсів та проведеного аналізу, ринкова вартість об'єктів дослідження приблизно становить: 1) нежитлова будівля. по вулиці Космонавтів, будинок 1а в селі Новопавлівка, Приморського району, Запорізької області - 85 040 грн.; 2) нежитлова будівля по вулиці Космонавтів, будинок 16 в селі Новопавлівка, Приморського району, Запорізької області - 69 100 грн.; 3) житлова будівля по вулиці Гагаріна будинок 16 в селі Новопавлівка, Приморського району, Запорізької області - 74 750 грн.; 4) житлова будівля по вулиці Гагаріна будинок 21 в селі Новопавлівка, Приморського району, Запорізької області - 68 890 грн.(а.с.18).

В інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна вказано, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належить наступне майно: 1) житловий будинок за адресою: Запорізька область, Приморський район, с. Партизани, вул.Гагаріна, буд.16, 2) 7/25 часток їдальні-бара за адресою: Запорізька область, Приморський район, с. Партизани, вул.Космонавтів, буд.1б, 3) магазин за адресою: Запорізька область, Приморський район, с. Партизани, вул.Космонавтів, буд.1а, 4) житловий будинок за адресою: Запорізька область, Приморський район, с. Партизани, вул.Гагаріна, буд.21 (а.с.19-21)

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Відповідачу ОСОБА_3, інтереси якого на підставі договору про надання правової допомоги спочатку представляла адвокат ОСОБА_5, а потім цей договір між ними було розірвано, судом в листі від 02.11.2018 було розяснено право укласти договір про надання правової допомоги з іншим представником для захисту своїх прав та інтересів, право ознайомитися з матеріалами справи (а.с.87); у звязку з неявкою відповідача та для надання можливості укласти договір з іншим представником судове засідання було відкладено.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й підтвердженням його умов, а також вона засвідчує факт передання позичальник певної грошової суми або речей.

При цьому, за змістом частин 1, 2 ст. 207 і ч. 2 ст. 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг із зобов'язанням її повернення, так і дата отримання коштів в борг.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 № 6-63цс13, вказано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналогічні по суті висновки містяться й у постановах Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, від 08.06.2016 у справі № 6-1103цс16 та вказівки в постанові ВСУ від 26.09.2018 у справі №483/1953/16-ц, які відповідно до ст.417 ЦПК України є обовязковими для застосування іншими судами загальної юрисдикції таких норм права.

Так, відповідно до вказаних висновків Верховного Суду України, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні також виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

В судовому засіданні встановлено, що у позивача мається розписка відповідача, яка оглянута в судовому засіданні, в якій відповідач ОСОБА_3 вказав про отримання ним 02.02.2015 від позивача ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 10 000 доларів для господарчих нужд підприємства; що на суму позики нараховуються проценти за користування 8 % в місяць, тобто 800 доларів; що сума позики повинна бути повернута до 01.11.2015. У висновку експерта №4-363 Запорізького НДІКЦ МВС України від 13.12.2018 зазначено, що в процесі проведення експертизи були досліджені підписи, виконані в цій розписці від імені відповідача ОСОБА_3, та зроблений висновок, що підпис в розписці виконаний ОСОБА_3

Суд вважає, що зазначена розписка є належним письмовим доказом укладення між позивачем та відповідачем договору позики в указаній в ній сумі. Вона підтверджує як його укладення, так і умови договору, суму позики, дату отримання коштів в борг, зобов'язання їх повернення у визначену в ній дату; а також засвідчує отримання відповідачем (боржником) від кредитора (позивача) вказаної грошової суми. Розписка також підтверджує право позивача вимагати від відповідача повернення суми боргу, і обов'язок відповідача - виплатити позивачу зазначену суму боргу та відсотки за користування. Цей доказ містить інформацію щодо предмета доказування.

Але відповідач до теперішнього часу не повернув позивачу вказану суму боргу у строк, вказаний у розписці, доказів повернення даного боргу суду не надав.

Відповідно статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

Отже, борговий документ - розписка знаходиться у позивача. Відповідачем не надано та в судовому засіданні не здобуто доказів повернення відповідачем позивачу суми позики. А наявність боргової розписки у позивача підтверджує наявність боргу.

Перевіряючи доводи відповідача в частині застосування ст.533 ЦК України щодо валюти виконання зобов'язання, суд виходить із такого.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч.1 ст.192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.192 ЦК України).

Такими випадками є ст.193, ч.4 ст. 654 ЦК України, Закон України від 16.04.1991 № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет КМУ від 19.02.1993 № 15-93, Закон України від 23.09.1994 №185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим ч.2 ст.533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно з ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (ч.2 ст.192 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14 вказаний аналогічний висновок та зазначено, що у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобовязання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст.625 ЦК України.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 №14 встановлено, що згідно з ч.1 ст. 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Таким чином, відповідач у розписці зазначив про отримання від позивача позики, про нарахування процентів за її користування в іноземній валюті. Позивач просить стягнути з відповідача суму позики, проценти за користування позикою у гривнях, зазначаючи суму у доларовому еквіваленті, тобто в іноземній валюті та 3% річних від простроченої суми у гривнях.

Позивач надав розписку відповідача про отримання вказаної суми позики. Умовами договору позики передбачені обовязки позичальника сплатити проценти за користування сумою позики. Відповідач розрахунок заборгованості за кредитним договором та суму заборгованості не оспорив та не спростував, щодо розміру позики та процентів за користування, які просить стягнути позивач, заперечень не зазначив. Він прострочив виконання грошового зобовязання по сплаті заборгованості за договором позики. Діями відповідача порушені права позивача на своєчасне отримання наданої позивачем позики та відсотків, передбачених договором позики. Тому права позивача підлягають поновленню, а вимоги позивача в частині стягнення суми позики та відсотків задоволенню, для цього наявні всі підстави.

З відповідача на користь позивача необхідно стягнути згідно з ст.13 ЦПК України у межах заявлених позивачем вимог, з врахуванням офіційного курсу валют НБУ станом на 17.08.2018 (на день подачі позову), при якому курс долара складав 27,6705 грн. за 1 долар США:

1) суму позики в розмірі 276 705 грн., що еквівалентно 10 000 доларів США,

(27,6705 грн. х 10 000 доларів США = 276 705 грн.);

2) суму відсотків за користування позикою з розрахунку:

- 10 000 доларів США х 8 % = 800 доларів США - проценти за місяць;

- 800 доларів США х 9 місяців (з лютого 2015 року по жовтень 2015 року) = 7200 доларів США, що в еквіваленті складає : 27,6705 грн. х 800 доларів США = 199 227 грн. 60 коп.) - проценти за період користування відповідачем позикою.

Всього: 276 705 грн. + 199 227 грн. 60 коп. = 475 932 грн. 60 коп., що в доларовому еквіваленті становить: 10 000 доларів США + 7200 доларів США = 17 200 доларів США.

Позивач предявив також позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми позики у розмірі 39 899,80 грн.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях.

Аналогічний висновок міститься в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27.01.2016 у справі №6-771цс15.

Враховуючи викладене, в частині позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми позики в розмірі 39 899,80 грн. слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем предявлені позовні вимоги на загальну суму: 276 705 грн. + 199 227,60 грн. + 39899,80 грн. = 515 832,40 грн. Підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення суми позики та процентів за користування позикою в сумі: 276 705 грн. + 199 227,60 грн. = 475 932,60 грн.

Відповідно до п.п.1 та п.п.1 п.1 ч. 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», в редакції чинній на час предявлення позову, за подання позовів майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1% ціни позову (515 832,40 грн. х 1% = 5 158,32 грн.), але не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1762 грн. х 5 = 8810 грн.)

Позивачем при подачі позову фактично оплачений судовий збір у сумі 5 158,32 грн. (а.с.1).

В звязку з задоволенням позову частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі: 475 932,60 грн.: 515 832,40 грн. х 5 158,32 грн. = 4 759, 32 грн.

Керуючись: ст.ст.192,526,530,533,645,625,1046,1047,1048,1049,1050 ЦК України, ст.ст.3, 4, 10, 12, 13, 19, 60, 79-81, 141, 174, 235, 247, 258-259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, заборгованість за договором позики в загальній сумі 475 932 (чотириста сімдесят пять тисяч девятсот тридцять дві) грн. 60 коп., що в доларовому еквіваленті становить 17 200 (сімнадцять тисяч двісті) доларів США, яка складається з заборгованості: 276 705 (двісті сімдесят шість тисяч сімсот пять) грн. 00 коп., що еквівалентно 10 000 (десять тисяч) доларів США - сума позики; 199 227 (сто девяносто девять тисяч двісті двадцять сім) грн. 60 коп., що еквівалентно 7200 (сім тисяч двісті) доларів США відсотки за користування позикою.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 4 759 (чотири тисячі сімсот пятдесят девять) грн. 32 коп.

У стягненні з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 трьох відсотків річних від простроченої суми боргу у розмірі 39 899 грн. 80 коп. відмовити.

Повний текст рішення буде виготовлений 14 січня 2019 року

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач - ОСОБА_1, зареєстрований за адресою: 72143, Запорізька область, Приморський район, с.Орлівка, вул.Миру (стара назва Леніна), буд.22, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Відповідач - ОСОБА_3, зареєстрований за адресою: 72150, Запорізька область, Приморський район, с.Новопавлівка (стара назва Партизани), вул.Гагаріна, буд.21, ідентифікаційний номер НОМЕР_2.

Суддя: підпис ОСОБА_8

Згідно з оригіналом: суддя Т.В. Стріжакова

10.01.2019