Справа №637/957/19 28.11.2019
РІШЕННЯ

Іменем України

25 листопада 2019 року с.м.т.Шевченкове

Шевченківський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді - Тордія Е.Н. секретар судових засідань - Сергієнко В.С.

номер справи №637/957/19 (2/637/258/19)

Ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи:

участь у справі приймали: позивач - ОСОБА_1

3-ті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду Харківської області позов ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права на земельні частки (пай) в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ :

Стислий виклад позиції позивача та відповідача.

31 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду Харківської області з позовною заявою до Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області, 3-ті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права на земельні частки (пай) в порядку спадкування за законом,-

В судовому засіданні позивач свої вимоги уточнив, просив їх задовольнити. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся - ОСОБА_4 . Після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді земельної частки (пай), розміром 7.33 умовних кадастрових гектарах, (сертифікат серія ХР №0165815), розташованої на території Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області, яку фактично успадкував її син, а його батько - ОСОБА_5 , так як отримав предмети вжитку та особові речі, правовстановлюючі документи померлої. Оформити дану земельну частку (пай) не встиг бо ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. Після смерті батька він отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. Про наявність спадкового майна, яке залишилося після спадкодавців він дізнався лише в 2018 році, коли перебирав особисті речі, які належали померлим бабусі та батькові, де було знайдено оригінал сертифікату виданий на прізвище ОСОБА_4 . Він є спадкоємцем за законом першої черги за правом представництва.

Звернувшись до нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено в зв`язку з відсутністю документів що підтверджують родинні стосунки між ним та бабусею, так як прізвище бабусі вказане в сертифікаті ОСОБА_4 , він має інше призвіще , та рекомендовано звернутися до суду.

Віддтак позивач вимушений звернутися до суду за визнанням свого права, та просить встановити факт, що він є онуком ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визнати за ним 2/3 частки права на земельну частку (пай), розміром 7.33 в умовних кадастрових гектарах (сертифікат серія ХР №0166815), розташованої на території Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заяви , клопотання та інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 08 серпня 2019 року після усунення недоліків позивачем провадження у вищевказаної справі відкрито, призначено підготовче судове засідання за правилами загального провадження. Відповідачу та третім особам запропоновано в строк до 23 серпня 2019 року подати свої заперечення. Відзивів на позов до суду не надходило.

За клопотанням позивача судом витребувана інформація зі спадкового реєстру щодо належності заповітів та інших спадкоємців, після смерті спадкодавців. Судом витребувані актові записи про народження, про смерть, про одруження з органів РАЦС.

5 листопада 2019 року позивачем уточнені свої позовні вимоги.

В судове засідання представник відповідача Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області не з`явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи за своєї відсутності. Проти задоволення уточнених позовних вимог ОСОБА_1 , не заперечує.

В судовому засіданні треті особи: ОСОБА_3 не заперечувала проти задоволення позовних вимог. ОСОБА_2 , зазначила ,що вона як спадкоємиця за законом, також має право на отримання спадщини. Відзиву на позовні вимоги не надала. З зустрічною позовною заявою не звернулась.

Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

З архівної довідки №01-28/3-2413 Державного архіву Харківської області від 15 листопада 2019 року вбачається, що в метричній книзі Троїцької церкви слоб. Волохів Яр Зміївського повіту Харківської губернії за 1911 рік є запис №131 про народження ІНФОРМАЦІЯ_4 та хрещення 30 жовтня 1911 року « ОСОБА_4 » (так у документі), батьки якої: « Хутора ОСОБА_8 крестянин ОСОБА_8 и законная жена его ОСОБА_9 , оба православние» (а.с.123,124).

Згідно свідоцтва про народження (серія НОМЕР_1 виданого Новоолександрівською сільською радою Шевченківського району Хакрівської області від 1953 року), батько позивача народився, ІНФОРМАЦІЯ_5 , його прізвище та його матері вказане (мовою оригіналу) - ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

З до запису акта про одруження №23 від 2 грудня 1967 року, наданого Шевченківським РВ ДРАЦС головного територіального управління юстиції у Харківській області 02 жовтня 2019 року вбачається, що бабуся позивача - ОСОБА_4 одружилася та набула прізвища ОСОБА_4 , адреса одруження пари: с.Семенівка Шевченківскього району Харківської області. Також в даному актовому записі мається запис: (совкупниє троє дітей).

Відповідно до свідоцтва про народження (серія НОМЕР_2 , виданого Семенівською сільською радою Шевченківського району Харківської області від 07 серпня 1985 року) позивач по справі - ОСОБА_1 народився, ІНФОРМАЦІЯ_6 , його прізвище та батьків вказане ( мовою оригіналу) - ОСОБА_5 , ОСОБА_13 .

Актовим записом про смерть №355 від 06 серпня 2002 року засвідчено той факт, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Волохів Яр Чугуївського району Харківської області померла ОСОБА_4 .

За життя ОСОБА_4 отримала право на земельну частку (пай) згідно сертифікату (серія ХР №0165815, зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №199 від 29 листопада 1996 року), державний акт не видавався, що підтверджується наданим повідомленням відділу у Шевченківському районі ГУД у Харківській області за №20/0.23.29-237/150-18 від 20 лютого 2018 року.

Після смерті ОСОБА_4 фактично спадщину прийняв її син - ОСОБА_5 , який після смерті матері набув її майно, яким користувався та зберігав її документ що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до свідоцтва про смерть (серія НОМЕР_3 , виданого виконавчим комітетом Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області від 14 січня 2015 року) - ОСОБА_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після смерті ОСОБА_5 , залишилося спадкове майно яке успадкував його син - позивач за справою ОСОБА_1 , та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом (серія НМІ 491876 видане приватним нотаріусом Шевченківського нотаріального округу Харківської області від 16 вересня 2017 року) (а.с.14).

Допитані в судовому засіданні ОСОБА_3 засвідчила , факт того ,що ОСОБА_1 є онуком ОСОБА_4 , яка також була її бабусею, так як вона є донькою ОСОБА_14 сина ОСОБА_4 . ОСОБА_14 , помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , і вона відмовилась від отриманні спадщини після смерті батька на користь позивача.

ОСОБА_2 засвідчила, факт того ,що ОСОБА_1 є її племінником , тобто сином брата ОСОБА_5 . Вважає що спадщину має отримувати саме вона , як спадкоємиця першої черги.Також зазначила , що має намір отримати спадщину але будь -яких дій , щодо вступу у права спадкування не проводила.

Мотивувальна частина та засновані судом правові норми.

Відповідно до ч.1 ст.13 Цивільно- процесуального кодексу України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 81 Цивільно- процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Кожна особа згідно ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожана особа має право на судовий захист.

Статтею 293 Цивільно- процесуального кодексу України передбачено, що суд в порядку непозовного цивільного судочинства може розглядати справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п.1, п.6 ч.1 ст. 315 Цивільно- процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення фактів родинних відносин між фізичними особами, про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особи, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Частиною 2 ст.315 Цивільно- процесуального кодексу України, зазначено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Враховуючи надані до суду докази, відповідно до вищевказаних документів, також на підставі пояснень позивача, третіх осіб, суд дійшов до висновку, що ОСОБА_1 є онуком ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1

На підставі наданих суду доказів, пояснень сторін, приймаючи до уваги, що позивач позбавлений можливості у здійсненні права на спадкування в інший шлях, крім встановлення у судовому порядку факту родинних відносин зі спадкодавцем, суд вважає необхідним задовольнити заяву в частині встановлення факту родинних відносин.

Відносини спадкування регулюються Цивільним кодексом України, який вступив у дію 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чине законодавство, зокрема, і правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу УРСР часом відкриття спадщини визначається день смерті спадкодавця.

Стаття 524 Цивільного кодексу УРСР передбачає що спадкоємство здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами ст. 529 Цивільного кодексу УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до ст. 533 Цивільного кодексу УРСР предмети звичайної обстановки і вжитку переходять до спадкоємців за законом, які проживали спільно з спадкодавцем, незалежно від їх черги і спадкової частки, якщо вони проживали з спадкодавцем до його смерті не менше одного року. Вказані дії повинні бути здійснені на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно до ст. 548 Цивільного кодексу УРСР для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

За правилами ст. 549 Цивільного кодексу УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він- фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Вказані дії повинні бути здійснені на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, діями, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини.

Виходячи , з аналізу зазначених норм закону ,що діяв на час смерті ОСОБА_4 , фактичним спадкоємцем після її смерті став її син - ОСОБА_5 , який заяву про відмову від прийняття спадщини, у тому числі і стосовно права на земельну частку ( пай) згідно сертифікату не подавав, прийняв спадщину користуючись майном спадкодавця , тим самим підтвердивши її прийняття .

В свою чергу після смерті останнього у 2017 році, спадщину прийняв позивач у справі, що підтверджується належними доказами.

Частиною 1 ст. 328 Цивільного кодексу України, передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємиців).

За положеннями ст.1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилася внаслідок його смерті.

Спадкоємці відповідно до ст. 1258 Цивільного Кодексу України одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом згідно ст. 1261 Цивільного Кодексу України мають діти спадкодавця, у тому числі зачатті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Пунктом 4.15 Наказу Мін`юсту від 22 лютого 2012 року № 296/5 зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» вказано, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-1V, однією із підстав державної реєстрації прав на нерухоме майно є рішення судів, що набрали законної сили, оскільки визнання права власності на нерухоме майно є прерогативою суду.

Відповідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним.

З пояснень позивача вбачається, що він дізнався про своє право на спадщину лише в 2018 році, що було підтвердилось в судовому засіданні. Протилежного учасниками справи суду не надано. Вимог щодо застосування строків позовної давності сторонми не заявлено.

За правилами ст.1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 5 ст.1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У відповідності до вимог ч.3 ст.200 Цивільно - процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку,враховуючи, що позивач є спадкоємцем першої черги, також враховуючи, що визнання за позивачем ним права не порушає нічиїх інтересів, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є доведеними та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 200, 206, 259, 268, 293, 315, 316 Цивільно - процесуальногокодексуУкраїни, ст.ст. 15,16, 328, 1216, 1218, 1220, 1258, 1225, 1233, 1235,1261, 1268 Цивільного Кодексу України, ст. 41,55 Конституції України, Закону України «Про державну реєстрацію речових правна нерухоме майно таїх обтяжень» від 01 липня 2004

року № 1952-1V, п. 3.22 розділу 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого юстиції Українивід 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого 22 лютого 2012року за № 282/20595, Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року,пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області, 3-ті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права на земельні частки (пай) в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_1 є онуком ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , 2/3 частки права на земельну ділянку, розміром 7.33 в умовних кадастрових гектарах, що розташована на території Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області, згідно сертифікату на земельну частку (пай) (серія ХР № 0165815) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи,зазначений строк обчислюється з часу виготовлення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження.

СУДДЯ