КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 759/7514/17

провадження № 22-ц/824/13374/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Київ від 16 травня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позову зазначав, що ОСОБА_1 відповідно до письмовоїрозписки передав ОСОБА_2 грошові кошти за виконання останнім робіт по розробці дизайну та прототипу мобільного додатку karabas.com. На момент звернення позивача з цим позовом відповідного договору на виконання указаних робіт між сторонами не укладено, та відповідач не приступив до його виконання. Позивач вважає, що кошти, отримані відповідачем, є майном, набутим без достатньої правової підстави, тому просив на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) стягнути грошову суму в гривні, яка еквівалентна 4000 доларам США з відповідача на свою користь.

Рішенням Святошинського районного суду міста Київ від 16 травня 2019 року відмовлено у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із указаним рішенням суду ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити повністю та стягнути з відповідача грошову суму, яка еквівалентна 4000 доларів США відповідно до офіційного курсу НБУ на день фактичного стягнення або повернення грошових коштів.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що судом першої інстанції не визначено належним чином природу спірних відносин між позивачем та відповідачем, а тому його висновки про виникнення між сторонами цього спору договірних відносини щодо виконання ОСОБА_2 робіт по розробці дизайну та прототипу мобільного додатку для karabas.com не відповідають дійсним обставинам справи. У зв`язку із цим, місцевим судом неправильно застосовано норми цивільного законодавства, що регулюють договірні відносини, які виникли між сторонами, тобто неправильно застосовано норми матеріального права.

27 вересня 2019 року до Київського апеляційного суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Зазначав, що наявна у матеріалах справи розписка відповідача, видана позивачеві, є документом, який фіксує зміст вчиненого між ними у письмовій формі двостороннього правочину, предметом якого з боку відповідача є розробка дизайну та прототипу мобільного додатку для сайту karabas.com, а з боку позивача - оплата етапів цієї розробки, а саме розробки прототипу мобільного додатку, а також першого та другого етапів розробки дизайну. А тому, твердження позивача про відсутність укладеного між сторонами договору на виконання робіт по розробці дизайну та прототипу мобільного додатку не відповідає дійсності.

Згідно із частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 1 частини 1 статті 274 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем обставин безпідставного отримання відповідачем грошових коштів, оскільки матеріалами справи підтверджено що обов`язком відповідача було виконання обумовлених сторонами робіт.

Колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції було встановлено, що 22 червня 2015 року ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 1000 доларів США за перший етап виконання останнім робіт по розробці дизайну та прототипу мобільного додатку для karabas.com. 24 липня 2015 року позивач передав відповідачу 2000 доларів США за другий етап розроблення прототипу вищевказаного додатку. 31 липня 2015 року позивач передав відповідачу ще 1000 доларів США за другий етап (дизайн). Всього позивачем було передано 4000 доларів США. Указані обставини підтверджені копією розписки, яка наявна у матеріалах справи.

Звертаючись до суду з цим позовом про стягнення з відповідача отриманих коштів позивач керується статтями 387 та 1212 ЦК України оскільки вважає, що відповідач набув спірні кошти безпідставно. При цьому, обґрунтовуючи підстави для стягнення грошових коштів із відповідача на свою користь позивач зазначає обставини про те, що відповідач не приступив до виконання свого обов`язку по виконанню визначених у розписці робіт.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК Україниправочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією iз сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Як свідчить аналіз матеріалів справи, відповідач набув майно за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, з метою виконання робіт по розробці дизайну та прототипу мобільного додатку для karabas.com..

Крім того, грошові кошти не передавались у власність чи користування, їх було отримано не як позику, а як оплату за обумовлені у розписці роботи, які зобов`язався виконати відповідач.

За таких обставин, ураховуючи, що доказів визнання укладеного правочинну недійсним або його розірвання не надано, суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність посилань позивача на те, що оспорювана сума вважається отриманою відповідачем безпідставно в розумінні статті 1212 ЦК України.

Отже, правовідносини сторін регулюються нормами зобов`язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не статтею 1212 ЦК України, на яку посилався позивач як на підставу позовних вимог. Таким чином, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Такого висновку дійшов ВСУ у постанові №6-88цс13 від 02 жовтня 2013 року

Відповідно до частини 4 статті 236 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Встановлено, що надана позивачем до позову розписка відповідача свідчить про виникнення між сторонами цього спору зобов`язань двостороннього правочину, предметом якого з боку відповідача є розробка дизайну та прототипу мобільного додатку для сайту https:// karabas.com, а з боку позивача оплата етапів цієї розробки.

Оскільки судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини зобов`язального характеру, висновки суду першої інстанції про відсутність передбачених статтею 1212 ЦК України підстав для задоволення позову є правильними та такими, що ґрунтуються на законі.

Разом з тим суд у оскаржуваному рішенні встановив обставини щодо належного виконання зобов`язання, вийшовши за межі заявленого позову, тому відповідні висновки суду першої інстанції щодо доведеності належного виконання зобов`язання підлягають виключенню із мотивувальної частини рішення.

Відповідні обставини підлягають доведенню на загальних підставах у разі виникнення спору між сторонами щодо належного виконання зобов`язань.

Згідно із положеннями статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як такого, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Київ від 16 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків зазначених в статті 389 ЦПК України.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба