Єдиний унікальний номер: 448/1496/18
Провадження № 2/448/134/19
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

10.01.2019 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді - Торської І.В.,

за участю секретаря - Рушеляк Г.С.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Мостиської міської ради Львівської області, треті особи Мостиська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання права власності на майно колишнього колгоспного двору,

та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_6 до Мостиської міської ради Львівської області, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Мостиська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок, розташований у с.Твіржа по вул.Валова,6, Мостиського району Львівської області належав до суспільної групи «колгоспний двір».

Згідно даних погосподарських книг по с.Циків за 1988-1991р.р., членами колгоспного двору станом на 15.04.1991р. були: ОСОБА_7, - голова домогосподарства, ОСОБА_8, - чоловік, ОСОБА_9, - матір, ОСОБА_2, - внучка, ОСОБА_3 - внук.

Вважають, що на момент припинення колгоспного двору, їх частки у спірному житловому будинку становили по 1/5 кожному.

Вказують, що 02.06.1993р. помер чоловік голови домогосподарства і їх (позивачів) ОСОБА_1, ОСОБА_4, а також ОСОБА_6, батько ОСОБА_8, який за життя не розпорядилася своїм майном. Зазначають, що ОСОБА_7 (матір позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_6 і ОСОБА_4І.) у відповідності до ст.549 ЦК УРСР прийняла спадщину, так як вступила в управління та володіння спадковим майном, однак право власності на частку в майні колгоспного двору (спірному житловому будинку) 1/5 не оформила після смерті чоловіка.

Зазначають, що 28.09.1995р. померла матір ОСОБА_7 ОСОБА_9, яка за життя не розпорядилася своїм майном. Зазначають, що у відповідності до ст.549 ЦК УРСР, спадщину після смерті останньої прийняла ОСОБА_7 прийняла спадщину, так як вступила в управління та володіння спадковим майном, однак право власності на частку в майні колгоспного двору (спірному житловому будинку) 1/5 не оформила, після смерті матері не оформила.

Стверджують, що 22.12.2017р. померла матір позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_4, а також ОСОБА_6 ОСОБА_7, яка за свого життя своїм майном не розпорядилася. Зазначають, що звернулись у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, однак не можуть в позасудовому порядку оформити спадщину на спірне майно (3/5 частки у спірному будинковолодінні) через відсутність правовстановлюючих документів на таке.

Вважають, що вони позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_4 є спадкоємцями першої черги спадкування за законом спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_7, спадщину прийняли, та враховуючи те, що позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 претендують на частку в майні колгоспного двору, як його учасники, а також те, відсутність належних правовстановлюючих документів на майно колгоспного двору створює складнощі в належному оформлені їхніх прав, вважають, що за ними слід визнати право власності по 1/5 ідеальній частці у спірному майні.

З огляду на наведені обставини, просять визнати ними (позивачами) право власності по 1/5 частці індивідуального спірного житлового будинку.

ОСОБА_6, третя особа, що заявила самостійні вимоги щодо предмету спору звернулась до суду із позовом, в якому покликається на те, що він як спадкоємець за законом майна матері ОСОБА_7, котра померла 22.12.2017р. прийняв спадщину у відповідності до ч.1 ст.1268 ЦК України, звернувшись разом із позивачами за первісним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в нотаріальну контору із заявами про прийняття спадщини.

Зазначає, що в позасудовому порядку не в змозі оформити право власності на частку у спірному будинковолодінні на своє імя, оскільки за життя матірю належним чином не оформлені правовстановлюючі документи на такий.

З огляду на вищенаведене, просить суд визнати за ним, ОСОБА_6 право власності на 1/5 частину спірного індивідуального житлового будинку по вул.Валова, 6, що у с.Твіржа Мостиського району Львівської області.

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися, а подали заяву, в якій просять справу розглянути у їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю, проти позовних вимог ОСОБА_6 не заперечують.

Представник відповідача - Мостиської міської ради Львівської області в судове засідання не зявився, однак в матеріалах справи міститься його заяви про розгляд справи у його відсутності, а також те, що проти позовних вимог як позивачів, так і третьої особи ОСОБА_6 не заперечує.

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, однак подав заяву, в якій зазначив, що заявлені ним вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розгляд справи проводити у його відсутності.

Треті особи ОСОБА_10, ОСОБА_11 і ОСОБА_12 в судове засідання не зявились, про причини своїх неявок суд не повідомили.

Представник третьої особи в.о. завідувача Мостиської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, проте подав інформаційні довідки із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право власності на спадщину) від 05.11.2018р. №53948103, №53948112, відповідно до яких спадкові справи після смерті ОСОБА_9 і ОСОБА_8 в нотаріальній конторі не заводились та просить справу розглянути у його відсутності

Треті особи - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу ОСОБА_5С в судове засідання не зявився, а надіслав заяву повідомлення про розгляд справи у його відсутності та копію сторінок спадкової справи № 58/2018, заведеної після смерті ОСОБА_7, яка померла 22.12.2017р.

Враховуючи, що розгляд справи відбувся за відсутності сторін, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання.

Судом встановлено, що житловий будинок №6 по вул.Валова в с.Твіржа Мостиського району Львівської області відносився до суспільної групи "колгоспний двір", головою якого була ОСОБА_7 (матір позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_4, а також ОСОБА_6І.), а членом такого: ОСОБА_8 (батько позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_4, а також ОСОБА_6І.),ОСОБА_9 (бабця позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_4, а також ОСОБА_6І.), ОСОБА_2 (позивач) та ОСОБА_3 (позивач), що підтверджується виписками з погосподарських книг по с.Твіржа Мостиського району Львівської області. Всі зазначені члени колгоспного двору станом на 15.04.1991 року зберегли право на частку в майні такого.

Згідно вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об'єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.

Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради.

Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських ОСОБА_5 народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно з п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство.

Відповідно до змісту Вказівок № 5-24/26 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору.

Відповідно до ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору.

Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору.

Відповідно до роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16 травня 2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Отже, виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991р. і регулювали власність колгоспного двору, право власності на майно колгоспного двору (спірне будинковолодіння) в рівних частках мали ОСОБА_7 (матір позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_4, а також ОСОБА_6І.), ОСОБА_8 (батько позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_4, а також ОСОБА_6І.), ОСОБА_9 (бабця позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_4, а також ОСОБА_6І.), ОСОБА_2 (позивач) та ОСОБА_3 (позивач), тобто кожен на 1/5 частці спірного будинковолодіння.

Так, судом встановлено, що 02.06.1993 року помер ОСОБА_8 (батько позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_4, а також ОСОБА_6І.).

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року (ЦК), законами України "Про нотаріат", «Про міжнародне приватне право», іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Згідно ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК Української РСР 1963 року (діяли на момент відкриття спадщини), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином, за ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном.

Отже, оскільки спадкодавець ОСОБА_8 помер у 1993році, відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР від 1963 року.

Внаслідок смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина, до складу якої входить право власності на 1/5 частину спірного житлового будинку розташованого по вул.Валова,6 в с.Твіржа Мостиського району Львівської області, що належав спадкодавцю ОСОБА_8 як члену колгоспного двору.

Спадкодавець ОСОБА_8 за життя своїм майном не розпорядилася, заповіту не склала. У зв'язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом.

Як вбачається із матеріалів справи, єдиним спадкоємцем за законом, зокрема спадкоємцем першої черги спадкування за законом, який у встановлений законом строк не звернувся в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, однак здійснював догляд за спірним спадковим майном, проводив поточні ремонти, обробляв землю була дружина останнього (матір позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_4, а також ОСОБА_6І.) ОСОБА_7. У відповідності до вимог ст. 549 ЦК УРСР суд розцінює такі дії останньої як вступ у фактичне володіння і управління спадковим майном, тобто приходить до висновку, що остання вчинила дії, які свідчать про прийняття спадщини (спірного будинковолодіння).

Як вбачається із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру ( спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право власності на спадщину) №53948103 від 05.11.2018р. спадкова справа після смерті батька позивачів ОСОБА_8, який помер 02.06.1993р. не заводилась.

Судом не здобуто доказів, що інші спадкоємці першої черги спадкування за законом у встановлені законом строки вчинили будь-які дії щодо прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_8

Підсумовуючи, суд вважає, що належну спадкодавцю ОСОБА_8 спірну частку у житловому будинку успадкувала саме матір (бабця) позивачів ОСОБА_7

28.09.1995р. відкрилася спадщина внаслідок смерті ОСОБА_9 (бабці, прабабці позивачів).

До складу спадщини спадкодавця ОСОБА_9 входить право власності на 1/5 частину спірного житлового будинку, розташованого по вул.Валова, 6 в с.Твіржа Мостиського району Львівської області, що належала останній як члену колгоспного двору.

Отже, оскільки спадкодавець ОСОБА_9 померла у 1995 році, відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР від 1963 року.

Спадкодавець ОСОБА_9 за життя не розпорядилася усім своїм майном. У зв'язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом.

Як вбачається із матеріалів справи, єдиним спадкоємцем за законом, зокрема спадкоємцем першої черги спадкування за законом, відповідно до ч.1 ст.529 ЦК Української РСР 1963 року даної спадщини була дочка спадкодавця ОСОБА_9 ОСОБА_7, яка у встановлений законом строк не звернулась в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, однак остання здійснювала догляд за спірним будинком, проводила поточні ремонти, обробляла землю. У відповідності до вимог ст. 549 ЦК УРСР суд розцінює такі дії останньої як вступ у фактичне володіння і управління спадковим майном, тобто приходить до висновку, що остання вчинила дії, які свідчать про прийняття спадщини (спірного будинку).

Як вбачається із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру ( спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право власності на спадщину) №53948112 від 05.11.2018р. спадкова справа після смерті бабці (прабабці) позивачів ОСОБА_9, яка померла 28.09.1995р. не заводилась.

Судом не здобуто доказів, що інші спадкоємці першої черги спадкування за законом у встановлені законом строки вчинили будь-які дії щодо прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_9

Підсумовуючи, суд вважає, що належну спадкодавцю ОСОБА_9 спірну частку у житловому будинку успадкувала саме матір (бабця) позивачів ОСОБА_7

Так, 22.12.2017р. відкрилася спадщина внаслідок смерті ОСОБА_7 (матері позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_4 та третьої особи ОСОБА_6І.).

До складу спадщини спадкодавця ОСОБА_7 входить право власності на 3/5 частини спірного житлового будинку, розташованого по вул.Валова, 6 в с.Твіржа Мостиського району Львівської області, що яку вона успадкувала після смерті чоловіка і матері (2/5), а також яка належала їй як члену колгоспного двору (1/5).

Спадкодавець ОСОБА_7 за життя своїм майном не розпорядилася, заповіту не склала. У зв'язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_4 та третя особа, яка заявляє самостійні вимоги - ОСОБА_6 є спадкоємцями першої черги спадкування за законом даної спадщини, звернулися в нотаріальну контору із заявами про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_7. В той же час, через відсутність правовстановлюючого документу на спірний житловий будинок, позивачі не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у зв'язку із чим звернулися до суду із зазначеним позовом.

Інших спадкоємців першої черги спадкування за законом спадщини ОСОБА_7 судом не встановлено і не здобуто доказів, що такі прийняли спадщину.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Так, до 01.01.2013р. державна реєстрація права особи на частку у майні колгоспного двору здійснювалась МБТІ, відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року на підставі рішення, яке виносилось сільською радою про розподіл часток майна колгоспного двору.

Пунктом 2 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 09.12.2011 року № 4152- VI) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно в порядку визначеному цим Законом, буде здійснюватись з 1 січня 2013 року.

Отже, з 1 січня 2013 року право власності на нерухоме майно посвідчуються на загальних засадах, свідоцтвом про право власності, що видає державний реєстратор прав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з вимогами, які визначені ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор з 01.01.2013 року, не посвідчує прав власності на обєкт нерухомого майна та не видає свідоцтва про права власності на підставі рішення сільської ради про розподіл часток майна колгоспного двору між його співвласниками.

Отже, через відсутність правовстановлюючого документу на спірний житловий будинок та через належність такого до суспільної групи «колгоспний двір» позивачі не можуть в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої права, у зв'язку із чим звернулися до суду із зазначеним позовом.

Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: заявами сторін; копіями свідоцтв про смерть спадкодавців ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_7; копією свідоцтва про право особистої власності на спірний житловий будинок від 28.02.1992р.; копією будинкової книги; виписками із погосподарських книг по с.Твіржа станом на 1991р.; довідками про склад сімї від 17.08.2018р. №842 та №841; копією сторінок із спадкової справи №58/2018р., заведеної після смерті ОСОБА_7. яка померла 22.12.2017р.; листами-повідомленням про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачам через відсутність правовстановлюючих документів на спірний будинок від 01.08.2018р.; копією технічного паспорта на спірний будинок; іншими матеріалами справи.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України).

Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки у зв'язку з вищевикладеними обставинами питання про право позивачів на спірне майно (житловий будинок і земельні ділянки) не може бути вирішено в позасудовому порядку, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання за ними (позивачами) права власності на вищевказане майно.

Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачами права власності на індивідуальний житловий будинок с.Твіржа, вул.Валова,6, Мостиського району Львівської області: за позивачами ОСОБА_1, ОСОБА_4 та третьою особою ОСОБА_6 по 1/5 частці спірного індивідуального житлового будинку, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, а за ОСОБА_2, ОСОБА_3 по 1/5 частці, яка належала їм як членам колгоспного двору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 206, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Мостиської міської ради Львівської області, треті особи Мостиська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання права власності на майно колишнього колгоспного двору, - задовольнити повністю.

Позов - третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_6 до Мостиської міської ради Львівської області, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Мостиська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання права власності на спадкове майно задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6, право власності по 1/5 частці індивідуального житлового будинку за кожним, розташованого за адресою: с.Твіржа, вул.Валова, 6, Мостиський район Львівська область.

Судові витрати залишити за позивачами.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків:НОМЕР_1.

Позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків:НОМЕР_2.

Позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживає ІНФОРМАЦІЯ_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків:НОМЕР_3.

Позивач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, проживає ІНФОРМАЦІЯ_7, реєстраційний номер облікової картки платника податків:НОМЕР_4.

Відповідач Мостиська міська рада Львівської області, місцезнаходження: м.Мостиська, вул.Грушевського,22, Львівської області, код ЄДРПОУ-26307500.

Третя особа, яка заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_8, житель ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований за адресою:ІНФОРМАЦІЯ_9, реєстраційний номер облікової картки платників податків:НОМЕР_5.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Мостиська державна нотаріальна контора, місцезнаходження: 81300,м.Мостиська, вул.Грушевського, 22, Львівської області, ідентифікаційний код 02899453.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу, місцезнаходження: 81300,м.Мостиська, вул.Грушевського, 22, Львівської області.

Суддя І.В.Торська

Рішення набрало законної сили «___» ______________ 20 р.

Суддя І.В.Торська