Постанова

Іменем України

18 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 524/3661/16-ц

провадження № 61-19969св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Зайцева А. Ю., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Комунальне підприємство «Кременчукводоканал»,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Комунального підприємства «Кременчукводоконал» на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 лютого 2017 року у складі судді Кривич Ж. О. та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 04 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Хіль Л. М., Абрамова П. С., Мартєва С. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Кременчукводоканал» (далі - КП «Кременчукводоканал»), третя особа - генеральний директор підприємства ОСОБА_2, про визнання незаконними і скасування наказів та про стягнення моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 02 квітня 2015 року його призначено на посаду головного інженера КП «Кременчукводоканал».

14 грудня 2015 року підприємство очолив новий керівник, який цією ж датою видав наказ № 1308, що передбачав зміни у структурі та штатному розписі підприємства, а також істотно змінював умови укладеного з ним (позивачем) трудового договору, оскільки частина його посадових обов`язків передана новопризначеним працівникам керівного складу підприємства.

Наказом від 31 березня 2016 року № 200 генеральний директор підприємства знову змінив істотні умови його праці, передавши частину повноважень головного інженера до обов`язків інших працівників підприємства.

Про такі зміни істотних умов праці його не попереджали; згоду виборного профспілкового органу, членом якого він є, адміністрація відповідача не отримувала.

Крім того зазначав, що наказами № 213 від 05 квітня 2016 року та № 252 від 29 квітня 2016 року генеральний директор затверджував акти простою у періоди з 06 квітня 2016 року до 28 квітня 2016 року та з 04 травня 2016 року до 28 червня 2016 року.

Позивач вважав, що простій робочого місця головного інженера адміністрація створила штучно.

Вважає, що такими незаконними діями відповідача йому завдана моральна шкода, оскільки внаслідок незаконних змін у структурі та штатному розпису підприємства та складенням відповідних Актів про простій робочого місця він зазнав глибоких моральних страждань.

На підставі викладеного, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив визнати незаконними та скасувати накази генерального директора КП «Кременчукводоканал»: №1308 від 14 грудня 2015 року «Про зміни у структурі та штатному розпису підприємства»; № 200 від 31 березня 2016 року «Про зміни у штатному розписі та структурі підприємства»; № 213 від 05 квітня 2016 року «Про затвердження Акту простою р.м. 1-005 «Головний інженер»; № 252 від 29 квітня 2016 року «Про затвердження Акту про простій робочого місця 1-005 «Головний інженер». Також просив стягнути з відповідача на його користь на відшкодування моральної шкоди 100 000 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Автозаводського районного суду Полтавської області від 20 лютого 2017 року позов задоволено частково.

Визнано незаконними та скасовано накази Генерального директора КП «Кременчукводоканал»:

- № 1308 від 14 грудня 2015 року «Про зміни у структурі та штатному розпису підприємства» в частині пункту 2 щодо підпорядкування головного інженера директору технічному та пункту 4 щодо підпорядкування відділу з програмного забезпечення і експлуатації комп`ютерної техніки, виробничо-технічного відділу, відділу охорони навколишнього середовища, транспортного цеху, хімбаклабораторії директору технічному, диспетчерської служби, цеху водопостачання, цеху водовідведення, цеху водопостачання та водовідведення Крюкова - заступнику директора технічного;

- № 200 від 31 березня 2016 року «Про зміни у штатному розписі та структурі підприємства» в частині пункту 1 щодо переведення у підпорядкування заступника директора технічного з 01 квітня 2016 року відділу головного енергетика та структурно підпорядковані йому цехи технічного обслуговування та ремонту електрообладнання, електролабораторії, а також в частині пункту 2 щодо підпорядкування директору технічному з 01 квітня 2016 року відділу головного технолога;

- № 213 від 05 квітня 2016 року «Про затвердження Акту простою р.м. 1-005 «Головний інженер»;

- № 252 від 29 квітня 2016 року «Про затвердження Акту про простій робочого місця 1-005 «Головний інженер».

Позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди в сумі 100 000 грн залишено без задоволення.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що існують підстави вважати причини пропуску строку звернення до суду за захистом трудових прав поважними, у зв`язку із цим місцевий суд поновив ці строки. Також суд зазначив, що оскаржувані накази № 1308 від 14 грудня 2015 року та № 200 від 31 березня 2016 року видані з порушенням вимог частини третьої статті 32 КЗпП України та частини другої статті 252 КЗпП України, оскільки суттєво змінювали умови укладеного з ОСОБА_1 трудового договору.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий суд виходив з того, що роботодавець усупереч трудовому законодавству не попередив позивача за два місяціпро зміни умов трудового договору та діяв за відсутності попередньої згоди первинної профспілкової організації, яку очолював ОСОБА_1 ..

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 04 квітня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У травні 2017 року КП «Кременчукводоконал» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкового висновку про наявність підстав для скасування наказів.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 травня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

06 червня 2019 року вказана справа передана на розгляд судді-доповідачу Коротенку Є. В.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 02 квітня 2015 року ОСОБА_1 призначено на посаду головного інженера КП «Кременчукводоканал».

Згідно з посадовою інструкцією, затвердженою 25 грудня 2014 року, головний інженер є першим заступником генерального директора та здійснює керівництво технічними службами підприємства.

14 грудня 2015 року призначено нового генерального директора підприємства, який у той же день видав наказ № 1308 «Про зміни у структурі та штатному розписі підприємства». Цим наказом, із метою удосконалення структури та перерозподілом обов`язків між керівним складом, із 14 грудня 2015 року скорочено посаду заступника головного інженера з виробництва; включені у штатний розпис нові керівні посади першого заступника генерального директора, директора технічного, заступника директора технічного. Головного інженера підпорядковано технічному директору. Згідно із пунктом 4 наказу відділ з програмного забезпечення і експлуатації комп`ютерної техніки, виробничо-технічний відділ, відділ охорони навколишнього середовища, транспортний цех, хімбаклабораторія передані у підпорядкування технічному директору, а диспетчерська служба, цех водопостачання, цех водовідведення, цех водопостачання та водовідведення Крюкова - заступнику технічного директора.

Установлено, що відповідно до наказу № 1308 від 14 грудня 2015 року, він не містить підпису ОСОБА_1 про ознайомлення з наказом.

16 березня 2016 року працівники КП «Кременчукводоканал» створили первинну профспілкову організацію Вільної профспілки м. Кременчука, головою якої обрано позивача - ОСОБА_1

31 березня 2016 року генеральним директором КП «Кременчукводоканал» із метою вдосконалення організації оперативної взаємодії між підрозділами підприємства, якісного та своєчасного виконання виробничих завдань, виданий наказ № 200 «Про зміни у штатному розписі та структурі підприємства», відповідно до пунктів 1-4 якого із 01 квітня 2016 року відділ головного енергетика та структурно підпорядковані йому цехи технічного обслуговування та ремонту електрообладнання, електролабораторії переводяться у підпорядкування заступника директора технічного; відділ головного технолога підпорядковано директору технічному; відділ програмного забезпечення та комп`ютерної техніки підпорядковуються першому заступнику генерального директора; із 01 липня 2016 року скорочується у штатному розписі підприємства посада головного інженера. ОСОБА_1 ознайомлено із наказом у день його видання, він письмово висловив заперечення.

Суди встановили, що внаслідок видання вказаних наказів штучно виник простій робочого місця «головний інженер», оскільки ОСОБА_1 фактично був позбавлений постійних посадових обов`язків, підрозділів і працівників у підпорядкуванні не мав. 03 лютого 2016 року, 01 квітня 2016 року, 04 квітня 2016 року, 29 квітня 2016 року позивач звертався до генерального директора з доповідними записками, просив забезпечити його роботою, не перешкоджати виконанню ним своїх обов`язків.

Установлено, що у період з 25 грудня 2015 року до 12 січня 2016 року ОСОБА_1 лікувався в умовах стаціонару нейрохірургічного відділення третьої міської лікарні; з 18 січня 2016 року до 23 січня 2016 року амбулаторно; з 05 квітня 2016 року до 15 квітня 2016 року в умовах стаціонару кардіологічного відділення третьої міської лікарні.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України, працівник може звернутись з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки (стаття 234 КЗпП України).

У відповідності до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року встановлені статтями 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений статтею 233 КЗпПУкраїни місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Суди встановили, що у період з 25 грудня 2015 року до 12 січня 2016 року ОСОБА_1 лікувався в умовах стаціонару нейрохірургічного відділення третьої міської лікарні; з 18 січня 2016 року до 23 січня 2016 року амбулаторно; з 05 квітня 2016 року до 15 квітня 2016 року в умовах стаціонару кардіологічного відділення третьої міської лікарні.

Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з`ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи права і обов`язки сторін.

Встановивши, що позивач звернувся до суду з вимогами про визнання незаконними і скасування наказів з пропуском строку, передбаченого частиною першою статті 233 КЗпП України, порушив питання про поновлення пропущеного строку, місцевий суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність поважних підстав для поновлення пропущеного працівником строку звернення до суду.

Відповідно до частини третьої статті 32 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Попереджаючи працівника про таку зміну істотних умов праці, роботодавець має чітко зазначити, які саме істотні умови праці зміняться, оскільки саме конкретизація змін істотних умов праці у попереджені дає змогу працівнику свідомо вирішити для себе питання, чи має він намір продовжувати дію трудового договору з конкретним працедавцем.

Таким чином, зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки у тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Якщо такі зміни не вводяться, власник не має права змінити істотні умови праці.

Доказами відмови працівника продовжувати дію трудового договору після зміни істотних умов праці повинно бути письмове повідомлення роботодавця про майбутню зміну істотних умов праці з розпискою працівника про відмову від продовження роботи або письмова заява працівника про відмову від продовження роботи у зв`язку із змінами істотних умов праці.

Судами встановлено, що позивача адміністрація КП «Кременчукводоканал» про зміну істотних умов праці у встановленому законом порядку не попереджала.

Також установлено, що 16 березня 2016 року працівники КП «Кременчукводоканал» створили первинну профспілкову організацію Вільної профспілки м. Кременчука, головою якої обрано ОСОБА_1 .

Згідно із частиною другою статті 252 КЗпП України зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є.

Судами встановлено, що для отримання попередньої згоди щодо зміни умов трудового договору ОСОБА_1 , який є обраним керівником первинної профспілкової організації Вільної профспілки м. Кременчука, адміністрація КП «Кременчукводоканал» не зверталася.

Разом із тим, суди, ухвалюючи оскаржені рішення, констатували, що адміністрація КП «Кременчукводоканал» наказами №1308 від 14 грудня 2015 року «Про зміни у структурі та штатному розпису підприємства» та № 200 від 31 березня 2016 року «Про зміни у штатному розписі та структурі підприємства» суттєво змінила умови укладеного з ОСОБА_1 трудового договору, оскільки істотно змінила його трудову функцію, визначену посадовою інструкцією головного інженера, як особи, яка є першим заступником генерального директора і здійснює керівництво технічними службами підприємства.

При таких обставинах суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, повно встановивши фактичні обставини справи, належним чином оцінивши подані сторонами докази, прийнявши до уваги вказані норми матеріального права, враховуючи, що оскаржувані накази суттєво змінювали умови укладеного з ОСОБА_1 трудового договору, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для визнання незаконними наказів № 1308 від 14 грудня 2015 року та № 200 від 31 березня 2016 року в частині, яка стосується зміни суттєвих умов укладеного з позивачем трудового договору.

Відповідно до статті 34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

Приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суди попередніх інстанцій прийняли правильне по суті рішення про визнання оскаржених наказів № 213 від 05 квітня 2016 року та № 252 від 29 квітня 2016 року незаконними, оскільки вони є такими, що затверджують простій, що штучно виник через незаконні дії відповідача, а відтак - порушують трудові права позивача.

Доводи заявника щодо безпідставності поновлення місцевим судом строку на звернення до суду відхиляються колегією суддів, оскільки поважність причин пропуску встановлена судами першої та апеляційної інстанцій, їй судами надано належну правову оцінку.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Верховний Суд встановив, що оскаржені судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального права та процесуального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Комунального підприємства «Кременчукводоконал» залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 04 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

В. П. Курило