П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 лютого 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючої - судді Кожух О.А.

суддів - Собослоя Г.Г., Джуги С.Д.

з участю секретаря - Терпай С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Ужгородського міського центру зайнятості на рішення Ужгородського міськрайонного суду, ухваленого 19 липня 2018 року головуючим суддею Дергачова Н.В. в справі за позовом Ужгородського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

встановив:

У грудні 2017 року Ужгородський міський центр зайнятості (надалі по тексту - Центр) звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_1, про повернення коштів.

Позов мотивує тим, що з 10 вересня 2013 року по 11 червня 2014 року громадянка ОСОБА_1 перебувала на обліку в Ужгородському міському центрі зайнятості як безробітна та отримувала відповідну соціальну допомогу. 23 січня 2017 року, під час опрацювання довідки про працевлаштування, за даними Пенсійного фонду України, виявлено, що гр. ОСОБА_1 під час перебування на обліку як безробітна, знаходилася в трудових відносинах з ТОВ «ПАЛС ЛТД», яке зареєстроване в м.Ірпінь. Актом розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат №24 від 28.03.2017, складеним Ірпінським міським центром зайнятості, встановлено факт приховування Відповідачем працевлаштування у період отримання допомоги по безробіттю. За таких обставин ОСОБА_1 зобов'язана повернути Позивачу незаконно отримані ним кошти за період перебування на обліку в Ужгородському міському центрі зайнятості, а саме за період з 02.01.2014 по 11.06.2014 в сумі 4965,19 грн. 20.06.2017 та 14.07.2017 гр. ОСОБА_1 були направлені повідомлення «Про відшкодування коштів» № 557, №646, в яких вимагалось у 15-ти денний термін добровільно повернути суму незаконно отриманої допомоги по безробіттю - 4965,19 грн., однак така вимоги Центру була проігнорувала. На підставі вищенаведеного, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 незаконно отриману допомогу по безробіттю у сумі - 4 965,19 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 19 липня 2018 року в задоволенні позову - відмовлено.

На дане рішення Ужгородський міський центр зайнятості подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та увалити нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування скарги посилається на помилковість висновку суду щодо недоведеності факту працевлаштування відповідача. Вважає помилковим посилання суду на відсутність запису у трудовій книжці про роботу за сумісництвом, оскільки запис відомостей про роботу за сумісництвом не є обов'язковим, та проводиться за бажанням працівника.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить її відхилити та залишити без змін рішення суду першої інстанції. Вказує, що в трудових відносинах з «ПАЛС ЛТД» не перебувала, а лише проходила стажування на підприємстві. Також посилається на пропуск позивачем позовної давності.

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу апелянт просить скаргу задовольнити, зазначаючи, зокрема, що позивачем не було пропущено строк позовної давності.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, позицію представника позивача та пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що така підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 вересня 2013 року громадянка ОСОБА_1 була зареєстрована в Ужгородському міському центрі зайнятості у пошуках роботи на підставі її заяви про надання статусу безробітного (а.с.6).

Відповідно до службової записки заступника начальника відділу організації працевлаштування населення Ужгородського міського центру зайнятості від 23 січня 2017 року, під час опрацювання довідки про працевлаштування, за даними пенсійного Фонду України, було виявлено, що гр. ОСОБА_1 під час перебування на обліку як безробітна, знаходилася в трудових відносинах з ТОВ «ПАЛС ЛТД» (а.с.8).

Оскільки дане товариство зареєстровано Виконкомом Ірпінської міської ради, то 01.02.2017 Ужгородським міським центром зайнятості було направлено лист до Ірпінського центру зайнятості з проханням провести розслідування даного страхового випадку (а.с.10).

Актом розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат №24 від 28.03.2017, складеним Ірпінським міським центром зайнятості, встановлено факт приховування відповідачем працевлаштування у період отримання допомоги по безробіттю (а.с.11).

Також встановлено, що за заявою ОСОБА_1 від 01.12.2013 (а.с.131), наказом ТОВ «ПАЛС ЛТД» від 02 січня 2014 року № 01 «Про прийняття на роботу за сумісництвом з 02 січня 2014» ОСОБА_1 було прийнято на посаду менчендайзера за сумісництвом (а.с.12). За заявою ОСОБА_1 від 31.03.2014 (а.с.132) наказом ТОВ «ПАЛС ЛТД» від 31 березня 2014 № 05н її було звільнено з посади за власним бажанням (а.с.13). За період з січня по березень 2014 року відповідачу було нараховано заробітну плату в загальній сумі 14768,12 грн. та виплачено на банківську карту 12100,99 грн. (а.с.130)

У відповідності до розрахунку Ужгородського міського центру зайнятості ОСОБА_1 отримала дохід за період з 02 січня 2014 року по 11 червня 2014 року в розмірі 4 965,19 грн. (а.с.7, 11-113).

Ужгородським міським центром зайнятості були направлені відповідачці листи-повідомлення № 557 від 20.06.2017 та №646 від 14.07.2017 про необхідність повернення незаконно отриманих коштів, однак вказані вимоги виконані не були (а.с.16-21).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності.

Однак з таким висновком суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів з огляду на таке.

Апеляційний суд констатує, що в позовній заяві Центр посилався на те, що факт працевлаштування виявлено в результаті обміну даними з Пенсійним фондом України. Суд першої інстанції відкрив провадження за даним позовом та призначив до розгляду справу за правилами спрощеного позовного провадження - без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Після чого Центр подав клопотання про розгляд даної справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, відповідно до ч.7 ст. 279 ЦПК України (а.с.28). Однак, ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 06.02.2018 відмовлено у задоволенні даного клопотання (а.с.31, 32). Ухвала вмотивована тим, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін. На думку апеляційного суду, внаслідок цього, суд першої інстанції не виконав свого обов'язку, встановленого ч.5 ст. 12 ЦПК України, щодо сприяння сторонам в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Таким чином, судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, внаслідок чого було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають таким обставинам. Зважаючи на викладене, апеляційний суд вважає за можливе прийняти нові докази та надати їм оцінку згідно ст. 367 ЦПК України.

Відповідно до ст.ст. 77, 80, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення; достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Пунктом 6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним від 13.02.2009 N 60/62 передбачено, що у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг.

Колегія суддів вважає необґрунтованим посилання суду на відсутність у трудовій книжці відповідача записів про її прийняття та звільнення з роботи ТОВ «ПАЛС ЛТД», оскільки відповідно до п.2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 № 58 Робота за сумісництвом, яка оформлена в установленому порядку, в трудовій книжці зазначається окремим порядком. Запис відомостей про роботу за сумісництвом провадиться за бажанням працівника власником або уповноваженим ним органом. Тобто, запис в трудову книжку відповідача про її роботу за сумісництвом у ТОВ «ПАЛС ЛТД» не є обов'язковим, а відтак відсутність такого запису сама по собі не спростовує факт існування трудових правовідносин.

Також помилковим є посилання суду на те, що не було проведено належної виїзної позапланової перевірки страхувальника ТОВ «ПАЛС ЛТД», оскільки така перевірка здійснювалася Ірпінським міським центром зайнятості, за місцем знаходження роботодавця, що відповідає п.3 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним. За результатом такої перевірки складено Акт №24 від 28.03.2017, згідно якого ОСОБА_1 перебувала в трудових відносинах з ТОВ «ПАЛС ЛТД» в період з 01 січня по 31 березня 2014 (а.с.11).

При цьому, факт працевлаштування ОСОБА_1 також підтверджується листом Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №8378/05 від 10.08.2018, згідно якого застрахована особа ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ТОВ «ПАЛС ЛТД» з 01.01.2014 по 31.03.2014, де за вказаний період їй була нарахована заробітна плата зі сплатою страхових внесків (а.с.71).

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 не заперечила факту написання нею заяв про прийняття її на роботу у ТОВ «ПАЛС ЛТД» та звільнення з роботи (а.с.131,132). А її заперечення, що вона фактично у цьому підприємстві не працювала та не отримувала заробітну плату не підтверджені належними та допустимими доказами.

Таким чином, оцінивши вказані докази в сукупності, апеляційний суд вважає, що належними та допустимими доказами, які є достатніми, підтверджено факт перебування відповідача у трудових відносинах з ТОВ «ПАЛС ЛТД» з 02.01.2014 по 31.03.2014 та отримання нею заробітної плати за цей період.

Оскільки про дані обставини ОСОБА_1 Центр не повідомила, то це свідчить про умисне невиконання нею обов'язків, передбачених Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», що є підставою для стягнення з неї суми виплаченої допомоги згідно ч.3 ст. 36 Закону.

При цьому, оскільки з моменту виникнення трудових відносин відповідача з ТОВ «ПАЛС ЛТД» (02.01.2014) ОСОБА_1 підлягала зняттю з обліку як безробітна, то всі суми соціальної допомоги, отримані неї з цього часу, аж до зняття її з обліку (11.06.2014), є незаконно отриманими та підлягають стягненню з неї.

З приводу заяви відповідача про застосування наслідків спливу строків позовної давності, викладеної, зокрема, у відзиві на позов, апеляційний суд зазначає наступне.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Апеляційний суд вважає помилковим посилання ОСОБА_1 на те, що строк позовної давності слід обчислювати з моменту припинення їй виплати соціальної допомоги - 11.06.2014.

ОСОБА_1 з 10 вересня 2013 року по 11 червня 2014 року громадянка ОСОБА_1 перебувала на обліку в Ужгородському міському центрі зайнятості як безробітна, та з 17.09.2013 по 11.06.2014 отримувала відповідну соціальну допомогу.

Зазначеним вище Порядком розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним не передбачено періодичності здійснення Центром перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, як і не встановлено обов'язку чи необхідності здійснення такої перевірки відразу після припинення виплати допомоги застрахованій особі. Таким чином, відсутні підстави стверджувати, що про порушення, допущені відповідачем, Центр міг дізнатися відразу після припинення здійснення виплат. Натомість, як вбачається за матеріалів справи, про такі порушення Центр фактично дізнався 23.01.2017 - під час опрацювання довідки про працевлаштування згідно даних Пенсійного фонду України. Отже, саме з цієї дати почав спливати строк позовної давності, і такий позивачем не пропущено.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19 липня 2018 року, відповідно до п.1,3,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Згідно з ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 2400 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1,3,4 ч. 1 ст. 376 ст. 381, 382 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Ужгородського міського центру зайнятості - задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19 липня 2018 року - скасувати, та ухвалити по справі нове рішення, яким позов Ужгородського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь Ужгородського міського центру зайнятості (88018, м.Ужгород, вул. Новака, 45, ) суму незаконно отриманої допомоги по безробіттю в розмірі 4965,19 грн. (чотири тисячі дев'ятсот шістдесят п'ять гривень 19 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь Ужгородського міського центру зайнятості (88018, м.Ужгород, вул. Новака, 45, ) судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 2400 (дві тисячі чотириста) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Повне судове рішення складено 04 березня 2019 року.

Головуюча

Судді