Провадження № 2/263/317/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

15 січня 2019 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Музики О.М.,

за участю секретаря Рудь Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області 11 вересня 2018 року надійшла позовна заява ОСОБА_1, в якій вона просила суд визнати її колишнього чоловіка ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою № 12, розташованої по вул. 50 років СРСР, 38 у м. Маріуполі Донецької області, у звязку з тим, що він не проживає за цією адресою без поважних причин понад один рік.

На обґрунтування вимог ОСОБА_1 посилається на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1, на підставі договору дарування від 03 вересня 2014 року № 2331, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_3 Станом на вересень 2018 року у квартирі, що є власністю позивача, зареєстроване місце проживання її колишнього чоловіка ОСОБА_2 17 серпня 2017 року шлюб між сторонами розірваний. Відповідач протягом року не проживає у вказаній квартирі, оплату комунальних, які розраховуються з урахуванням кількості зареєстрованих у квартирі осіб, не здійснює, участі в її утриманні не приймає, офіційну кореспонденцію за вказаною адресою не отримує. Відомостей про поважні причини його відсутності (навчання, робота за кордоном, лікування, тривале відрядження) у позивача не має. Посилаючись на указані обставини, а також положення ст. ст. 319, 383, 386, 405 ЦК України, позивач просила суд позовні вимоги задовольнити.

Позивач та її представник ОСОБА_4 до судового засідання не зявилися, попередньо подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутність та не заперечували проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач не скористався своїм правом, відзив на позов на адресу суду не направив, а також повторно до судового засідання не зявився, причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 вересня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Розяснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 15 січня 2019 року вирішено провести заочний розгляд справи.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у звязку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася позивач, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань.

Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого.

Предметом спору (зміст спірних правовідносин) у справі є визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, внаслідок її відсутності у місці постійного проживання більше ніж один рік.

Судом установлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 серпня 2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірваний.

Відповідно до договору дарування від 03 вересня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_3, та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03 вересня 2014 року, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2.

Згідно з інформацією Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 24 вересня 2018 року № 03-12-9896, ОСОБА_2 з 08 грудня 2009 року до теперішнього часу зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до акта Комітету самоорганізації населення «Парковий» від 07 листопада 2018 року № 259, складеного за участю сусідів: ОСОБА_5, ОСОБА_6, за адресою: вул. Троїцька (50 років СРСР), 38, кв. 12, м. Маріуполь зареєстровані: ОСОБА_1, син ОСОБА_7; донька ОСОБА_8; колишній чоловік ОСОБА_2, зі слів ОСОБА_9 та сусідів ОСОБА_2 не проживає у квартирі у період з серпня 2017 року до теперішнього часу.

Відповідно до свідоцтва про шлюб від 06 жовтня 2018 року серії І-НО № 505769, ОСОБА_1 06 жовтня 2018 року уклала шлюб із ОСОБА_10, про що вчинений актовий запис № 559, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_10.

Щодо порушення прав позивача та ким вони порушені, то суд керується положеннями ст. 4 ЦПК України та ст. ст. 319, 320 ЦК України та вважає, що із змісту підстав позову відповідачем порушується право позивача на володіння, користування та розпорядження своєю власністю.

У суду відсутні мотиви для відхилення представлених доказів та про їх відхилення не заявлено клопотань жодною із сторін.

Представлені суду докази відповідають замісту статей 77 80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно достатності їх для прийняття у справі законного та справедливого рішення.

За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов'язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи наведене, досліджуючи представлені суду докази, суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог, а саме, що відповідач без поважних причин понад рік не проживає у належній позивачу квартирі, не бере участь в її утриманні, чим чинить позивачу перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном.

Норми права, які застосовує суд при вирішенні спору, який виник із правовідносин щодо захисту права власності.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла чи законом.

Отже, положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК Української РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік.

Оскільки позивачем заявлено вимогу про втрату права користування указаною квартирою її колишнім чоловіком, перевірці підлягають обставини, передбачені ч. 2 ст. 60 СК України.

Судом установлено, що ОСОБА_1 набула право власності на квартиру під час перебування у шлюбі із ОСОБА_2 на підставі договору дарування, тому у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України указана квартира є приватною власністю дружини, якщо інше не буде доведено у передбаченому законом порядку, у звязку з чим у суду відсутні підстави для висновку щодо можливого порушення прав відповідача як співвласника квартири внаслідок визнання його таким, що втратив право на її користування.

З огляду на вказані норми матеріального права, установлені обставини справи, суд приходить до висновку, що знайшли підтвердження обставини відсутності відповідача без поважних причин понад один рік у вказаній квартирі, а також судом не встановлено домовленості між власником та членом її сімї відповідачем, яка б вказувала на поважність такої відсутності відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

У справі судовими витратами є сплачений позивачем судовий збір у розмірі 704,8 грн., який пов'язаний із розглядом справи, відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про судовий збір», зокрема щодо розміру його сплати при подачі позову, тому з урахуванням висновку суду про задоволення позову, підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 319, 320, 383, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 150, 156 ЖК Української РСР, ст. ст. 4, 12, 13, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою № 12 у будинку № 38 по вул. 50 років СРСР (Троїцька) у м. Маріуполі Донецької області.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704,8 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів або безпосередньо до апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про сторін у справі:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії ВК 953725, ІПН НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: вул. Троїцька (50 років СРСР), 38, кв. 12, м. Маріуполь, Донецька область, засоби звязку 097 719 50 85;

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії МВ 206793, ІПН НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: вул. Троїцька (50 років СРСР), 38, кв. 12, м. Маріуполь, Донецька область, засоби звязку відсутні.

Суддя О.М. Музика