РІШЕННЯ

іменем України

"12" листопада 2019 р. 145/1638/19

2/145/718/2019

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого Мазурчака А. Г.

при секретарі Мигдальській Н.М.,

за участі позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності на квартиру,

встановив:

Позивачі звернулися до суду з позовом, в якому вказують, що вони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають в шлюбі.

В період шлюбу, а саме 11 грудня 1997 року , за спільні кошти вони купили у відповідача ОСОБА_4 двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Договір купівлі-продажу квартири оформлений і вигляді біржового контракту купівлі-продажу нерухомості укладеного товарною біржею «Центр нерухомості». Покупцем квартири вказана вона - ОСОБА_1 .

Вона зареєструвала біржовий контракт в КП « ВООБТІ» 15.12.1997 року.

Вони повністю сплатили продавцю вартість купленої ними квартири, продавець прийняв кошти, передав їм у володіння належну йому квартиру АДРЕСА_1 . Отже обидві сторони покупець і продавець виконали свої зобов`язання в даному правочині.

З грудня місяця 1997 року по даний час вони проживають в цій квартирі, тобто володіють і користуються даною нерухомістю. Зареєстрували своє місце проживання в квартирі АДРЕСА_1 в вересні 2000 року.

На момент укладення біржового контракту їм не було відомо, що згідно ст 227 ЦК УРСР в редакції 1963 року договір купівлі-продажу квартири підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню. В товарній біржі "Центр нерухомості" їх завірили, що біржовий контракт купівлі- продажу нерухомості відповідає чинному законодавству. Біржовий контракт від 11.12.1997 року нею, ОСОБА_1 , зареєстрований в КП «ВООБТІ», що само по собі підтвердило їх впевненість в законності даного правочину.

Наразі у них виникла необхідність зареєструвати належну їм квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Їм в реєстрації відмовлено з мотивів, що біржовий контракт є неналежним документом, який посвідчує їх право власності, тобто право власності на дану квартиру за ними не визнається.

Оформити нотаріально договір купівлі- продажу цієї квартири вони не мають можливості, оскільки по державному обліку нерухомості, який здійснювався БТІ до 2013 року, ця квартира зареєстрована за нею - ОСОБА_1 .

Просить визнати за нами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з наступних приміщень: з коридору, означеного в техпаспорті 26-1, площею 7.8 кв.м., житлової кімнати 26-2, площею 18.2 кв.м., кладової 26-3, площею 1.0 кв.м., житлової кімнати 26- 4, площею 12.5 кв.м., кладової 26-5, площею 0.7 кв.м., кухні 26-6, площею 7.2 кв.м., ванної 26-7, площею 2.6 кв.м., туалету 26-8, площею 1.3 кв.м., загальною площею 51.3 кв.м., житловою 30.7 кв.м., допоміжною 20.6 кв.м.

В судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали, просять їх задоволити з підстав, викладених в позовній заяві.

ОСОБА_1 пояснила, що оформила договір купівлі-продажу на біржі і все було добре, але тепер їм відмовили в реєстрації такого майна, оскільки такий договір недійсний.

ОСОБА_2 пояснив, що на біржі їх запевнили, що цей договір законний.

Відповідач ОСОБА_3 позов визнав повністю, пояснив, що в БТІ їм порадили оформити договір купівлі-продажу на біржі в 1997 році, в них питань не винилало, з ним розрахувались, але тепер покупці не можуть оформити на себе квартиру, чому так виникло, не знає.

Суд, вислухавши осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе позов задоволити, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, в тому числі і визнання права. Тобто, за змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Отже до даних правовідносин застосовуються норми ЦК України, оскільки правовідносини виникли до набрання чинності цим кодексом і продовжують існувати після набрання ним чинності.

Так як за ОСОБА_1 зареєстрований правовстановлюючий документ, вона вважається власником квартири АДРЕСА_1 .

Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Договір купівлі - продажу квартири, зобов`язання по якому виконані обома сторонами, законом не заборонений.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, або у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають в шлюбі, який зареєстрований 15 жовтня 1988 року в міському відділі ЗАГС м. Вінниця, актовий запис № 2828, що стверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 12).

В період шлюбу, а саме 11 грудня 1997 року, за спільні кошти вони купили у відповідача ОСОБА_4 двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Договір купівлі-продажу квартири оформлений і вигляді біржового контракту купівлі-продажу нерухомості укладеного товарною біржею «Центр нерухомості». Покупцем квартири вказана ОСОБА_1 .

Позивачка зареєструвала біржовий контракт в КП «ВООБТІ» 15.12.1997 року, що стверджується договором купівлі-продажу (а.с. 9-11).

Позивачі повністю сплатили продавцю вартість купленої ними квартири, продавець прийняв кошти, передав їм у володіння належну йому квартиру АДРЕСА_1 , що не заперечується сторонами. Отже обидві сторони покупець і продавець виконали свої зобов`язання в даному правочині.

З грудня місяця 1997 року по даний час позивачі проживають в цій квартирі, тобто володіють і користуються даною нерухомістю. Зареєстрували своє місце проживання в квартирі АДРЕСА_1 в вересні 2000 року, що стверджується відмітками в їх паспортах (а.с. 13-16).

Оскільки сторони домовились щодо всіх істотних умов договору і відбулось повне його виконання, а позивачі іншим шляхом не мають можливості захистити своє право на придбане майно, суд вважає позов обгрунтованим і таким, що підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 41, 55 Конституції України, ст.ст. 16, 203, 204, 317, 328, 334 ЦК України, ст. 60 СК,

ухвалив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з наступних приміщень: коридору, означеного в техпаспорті 26-1, площею 7.8 кв.м., житлової кімнати 26-2, площею 18.2 кв.м., кладової 26-3, площею 1.0 кв.м., житлової кімнати 26- 4, площею 12.5 кв.м., кладової 26-5, площею 0.7 кв.м., кухні 26-6, площею 7.2 кв.м., ванної 26-7, площею 2.6 кв.м., туалету 26-8, площею 1.3 кв.м., загальною площею 51.3 кв.м., житловою 30.7 кв.м., допоміжною 20.6 кв.м.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Вінницького апеляційного суду через Тиврівський районний суд протягом 30 днів з дня складання рішення в повному обсязі, тобто з 20 листопада 2019 року.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його складання або проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга буде подана протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного судового рішення.

Суддя Мазурчак А. Г.