І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 листопада 2019 року м. Запоріжжя
Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Гашук К.В., розглянувши матеріали цивільної справи за скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення державного виконавця, -
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду зі скаргою в порядку, передбаченому Розділом VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень», на рішення державного виконавця, в якій просили роз`яснити резолютивну частину постанови Запорізького апеляційного суду від 05.03.2019 в частині того, яким саме чином необхідно застосовувати принцип солідарного стягнення; скасувати постанови про відкриття виконавчих проваджень №60349434 та 360349741 від 18.10.2019; зупинити вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях №60349434 та 360349741 від 18.10.2019 до прийняття судом рішення по суті скарги.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Як роз`яснено у п. 13 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
Якщо скарга за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються положення статті 121 ЦПК (щодо залишення позовної заяви без руху та повернення).
Як вбачається із поданої скарги, вона не відповідає вимогам, встановленим ст. 175 ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження», виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити: 1) найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається; 2) повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім`я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником; 3) реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина); 4) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону; 5) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги; 6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.
У скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка подана до суду, заявниками неправильно визначено коло учасників справи та їх статус, оскільки при розгляді скарги на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця вони набувають статус заявників, а не відповідачів.
Крім того, ПАТ «Дельта Банк» визначено, як позивач, а ТОВ «Запорізьке підприємство по забезпеченню матеріальними ресурсами «Ресурс-Інвест», як третю особу. Разом із тим, при розгляді скарг, вказані учасники повинні мати статус, який вони мають у виконавчому провадженні, чи то стягувач чи то боржник.
Крім того, згідно ч. 1 ст. 450 ЦПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.
Однак, як видно зі змісту скарги, заявниками не вказано відомості про орган державної виконавчої служби чи посадову особу органу державної виконавчої служби рішення якої оскаржується, не зазначено адресу їх місця знаходження та інші дані, що визначені п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України.
Відповідно до ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Тобто вказаною нормою передбачені повноваження суду за результатами розгляду скарги на рішення, дії, або бездіяльність державного виконавця.
Разом з тим, вимога, яка міститься у п.2 прохальної частини скарги, щодо роз`яснення резолютивної частини постанови Запорізького апеляційного суду від 05.03.2019 не відповідає вимогам ЦПК України та повноваженням суду першої інстанції за результатами розгляду скарги, оскільки роз`яснення рішень суду апеляційної інстанції не входить до компетенції суду першої інстанції, тим більше за результатами розгляду скарги на дії державного виконавця.
Сама скарга обґрунтовується незрозумілістю для заявників порядку виконання рішення суду апеляційної інстанції, у зв`язку з чим у скарзі і ставиться питання про роз`яснення постанови Запорізького апеляційного суду від 05.03.2019.
Проте, у скарзі, всупереч положенням ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» не викладено обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги щодо скасувань постанов державного виконавця про відкриття виконавчих проваджень, належним чином не обґрунтовано в чому саме полягає незаконність рішень державного виконавця при винесенні постанов про відкриття виконавчих проваджень від 18.10.2019.
Згідно з ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Враховуючи викладені обставини, суддя доходить до висновку, що скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід залишити без руху, надавши заявникам строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків, шляхом подання оновленої скарги та її копій для всіх учасників розгляду скарги на рішення державного виконавця.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177, 185, 259-261, 450 ЦПК України, -
Скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення державного виконавця залишити без руху, надавши заявникам строк, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання копії даної ухвали, для надання суду оновленої скарги, яка б відповідала вимогам ст. 175 ЦПК України та ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» і її копій відповідно до кількості заінтересованих осіб, які беруть участь у справі.
Роз`яснити заявникам, що в разі не усунення недоліків у зазначений вище строк скарга буде вважатися неподаною та повернута, що не позбавляє права повторного звернення до суду.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя К.В. Гашук