Справа №504/2165/19
УХВАЛА
28.11.2019 року смт.Доброслав
Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді - Жовтан П.В.,
за участю секретаря судових засідань Сокурцової Т.О.,
представника позивача адвоката Гарчевої Л.М.,
відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Майстренко Т.М. про перегляд заочного рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 08.08.2019р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 08.08.2019р. позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 11.08.2007 року виконавчим комітетом Ралівської сільської ради Самбірського району Львівської області, актовий запис №26.

06.09.2019р. надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Майстренко Т.М. про перегляд даного заочного рішення.

З незрозумілих причин, 10.09.2019р. протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду заяву про перегляд заочного рішення розподілено судді Жовтан П.В., в той час коли він перебував у щорічній черговій відпустці.

Згідно доповідної записки відповідального працівника за авторозподіл ОСОБА_3 , на підставі резолюції в.о. голови суду Доброва П.В. від 09.10.2019р. дозволено провести повторний авто розподіл вказаної справи.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 16.10.2019р. заяву про перегляд заочного рішення розподілено судді Барвенко В.К.

Ухвалою від 22.10.2019р. суддею Барвенко В.К. заявлено самовідвід від розгляду заяви про перегляд заочного рішення.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 07.11.2019р. заяву про перегляд заочного рішення розподілено судді Жовтан П.В.

Матеріали справи вручено судді 13.11.2019р.

Ухвалою від 18.11.2019р. прийнято заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Майстренко Т.М. про перегляд вказаного заочного рішення та призначено судове засідання.

Звертаючись до суду із вказаною заяву, представник відповідача ОСОБА_1 - адвоката Майстренко Т.М. зазначив, що про розгляд справи про розірвання шлюбу відповідач повідомлена належним чином не була, оскільки з 29.05.2019р. по день звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення перебувала на військовій службі у в/ч НОМЕР_1 м.Полтава. Даний факт був відомий позивачу, тому представник відповідача вважає, що він ввів суд в оману з метою зловживання своїми процесуальними правами. Відповідач не отримувала копію позовної заяви з додатками, копію ухвали про відкриття провадження у справі, судових повісток, повісток-повідомлень. Окрім того, вищезазначеним рішенням відповідач була позбавлена права подати відзив на позовну заяву, всі письмові та електронні докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 підтримала заяву про перегляд заочного рішення, при цьому пояснила, що бажає, щоб їй із позивачем надали строк для примирення, оскільки в них двоє неповнолітніх дітей. Твердження позивача, викладене в позовній заяві, про те, що вони припинили шлюбні відносини у 2018 році не відповідають дійсності, оскільки вони перестали жити разом тільки у травні 2019 року.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Гарчева Л.М. категорично заперечувала проти перегляду заочного рішення, посилаючись на те, що відповідач належним чином була повідомлена про судовий розгляд справи про розірвання шлюбу. При цьому пояснила, що позивач ОСОБА_2 наполягає на розірванні шлюбу та заперечує проти надання строку для примирення, а суд, в свою чергу, не може примушувати подружжя проживати разом, надання строку для примирення є правом, а не обов`язком суду.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення заяви та перегляду заочного рішення в справі, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Згідно ч.7 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Так, з довідки №939 від 03.07.2019р., виданої Чорноморською селищною радою Лиманського району Одеської області, вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно ч.8 п.1 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку;

Так, в матеріалах справи наявні розписки про своєчасне отримання відповідачем ОСОБА_1 судових повісток про виклики в судові засідання (а.с.23, 28, 34, 42), які були адресовані за її адресою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, крім того відповідач про дату, час та місце проведення судових засідань повідомлялася в телефонному режимі, що підтверджено довідками секретаря судових засідань (а.с.22, 25, 32, 40).

Тобто, у суду було достатньо підстав для ухвалення заочного рішення у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Статтею 288 ЦПК України передбачено, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

В поданій заявником заяві, а також у судовому засіданні передбачені законом підстави для перегляду заочного рішення наведені не були.

Крім того, навіть якщо відповідач ОСОБА_1 ставить під сумнів отримання нею судових викликів і заперечує свою обізнаність про наявність позову про розірвання шлюбу, нею до суду не було надано жодних доказів, які могли б вплинути на зміст ухваленого судом рішення.

Більше того, ОСОБА_1 не спростовується той факт, що позивач не має наміру збереження сім`ї, на збереження сім`ї не згоден, ініціативи для налагодження подружніх стосунків не проявляв.

Частина 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Відповідно до ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В пункті 126 рішення Європейського суду з прав людини в справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» суд наголосив на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя.

У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 Конвенції також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…. так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.

Зважаючи на принцип рівноправності чоловіка та жінки, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною.

Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу.

Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Суд погоджується із доводами представника позивача-адвоката Гарчевої Л.М. про те, що суд не може примушувати подружжя проживати разом, надання строку для примирення є правом, а не обов`язком суду та зазначає наступне.

Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч.5 ст.55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно із ст.111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Отже, надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Такого висновку дійшов Верховний Суд справа №442/6319/16-ц, постанова від 30.05.2019р.

Виходячи з обставин, викладених вище, відсутності підстав, достатніх для перегляду заочного рішення суду, з урахуванням позиції відповідача, поведінка якої, на думку суду, направлена на затягування процесу розірвання шлюбу, враховуючи визначену законом добровільність шлюбного союзу, а також позицію позивача, як рівноправного партнера в шлюбі, який категорично наполягає на розірванні шлюбу та заперечує проти перегляду заочного рішення суду, суд не знаходить підстав для задоволення заяви відповідача та перегляду заочного рішення суду.

Керуючись ст.ст. 280, 284-288 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Майстренко Т.М. про перегляд заочного рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 08.08.2019р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: П.В. Жовтан