Постанова

Іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 317/1292/16-ц

провадження № 61-21794св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 30 вересня 2016 року у складі судді Сакояна Д. І. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 16 лютого 2017 року в складі колегії суддів: Бєлки В. Ю., Онищенко Е. А., Воробйової І. А.

у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 19 жовтня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем був укладений договір відновлювальної лінії № 914-Ф, за умовами якого останній отримав кредит у сумі 500 000,00 грн строком до 18 жовтня 2012 року, зі сплатою 14,5 % річних, які повинні сплачуватись згідно підпункту 3.3.1, пункту 1.5 кредитного договору. Кредит надавався на споживчі цілі окремими частинами (траншами) за відновлювальною кредитною лінією, відкритою на 12 місяців. 19 жовтня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем було укладено іпотечний договір № 1Z/914-Ф, предметом якого є земельна ділянка площею 0,1500 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер - :05:001:0130. 14 березня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем було укладено іпотечний договір № 2Z/914-Ф, предметом якого є жилий будинок, загальною площею 365,8 кв. м, житловою площею 231,6 кв. м (літ. А), паркан (1), паркан (2), яма зливна (3), стінки підпірні (4), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 14 березня 2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір № 1 до договору відновлювальної кредитної лінії № 914-Ф, згідно умов додаткового договору, суму кредитного ліміту збільшено до 1 600 000,00 грн. Згідно додаткового договору № 2 від 08 серпня 2008 року до договору відновлювальної кредитної лінії № 914-Ф суму кредитного ліміту збільшено до 2 000 000,00 грн. Відповідні зміни були внесені також до договорів іпотеки.

Свої зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконував, в результаті чого станом на 01 грудня 2015 року утворилась заборгованість за кредитним договором, яка складається із: заборгованість за кредитом - 2 000 000,00 грн; заборгованість за відсотками - 298 422,40 грн; пеня за прострочення відсотків - 156 798,49 грн; пеня за прострочення кредиту - 1 050 849,32 грн; 3 % річних від простроченої суми відсотків по кредиту - 26 882,54 грн; 3 % річних від простроченої суми кредиту - 180 164,38 грн; сума індексації простроченого боргу з урахуванням індексу інфляції - 1 337 681,84 грн.

Загальна заборгованість по кредитному договору № 914-Ф від 19 жовтня 2007 року станом на 01 грудня 2015 року складає 5 050 798,97 грн.

07 червня 2011 року проведено державну реєстрацію змін до статуту банку та проведено перейменування банку на ПАТ «Державний ощадний банк України».

Посилаючись на зазначені обставини ПАТ «Державний ощадний банк України» просило суд:

- звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки нерухомого майна № 2Z/914-Ф від 14 березня 2008 року, укладеним між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 , посвідченим 14 березня 2008 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли І. І. за реєстровим № 4136 - жилий будинок, загальною площею 365,8 кв. м, житловою площею 231,6 кв. м (літ. А), паркан (1), паркан (2), яма зливна (3), стінки підпірні (4), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , для погашення боргових зобов`язань ОСОБА_1 перед ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі територіально відокремленого безбалансового відділення № 10007/0325 філії - Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» в розмірі 5 050 798,97 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 2 000 000,00 грн; заборгованість за відсотками - 298 422,40 грн; пеня за прострочення відсотків - 156 798,49 грн; пеня за прострочення кредиту - 1 050 849,32 грн; 3 % річних від простроченої суми відсотків по кредиту - 26 882,54 грн; 3 % річних від простроченої суми кредиту - 180 164,38 грн; сума індексації простроченого боргу з урахуванням індексу інфляції - 1 337 681,84 грн.

- звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки нерухомого майна № 1Z/914-Ф від 19 жовтня 2007 року, укладеним між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 , посвідченим 19 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нєлєпіною Н. О. за реєстровим № 1753 - земельну ділянку площею 0,1500 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер - :05:001:0130, для погашення боргових зобов`язань ОСОБА_1 перед ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі територіально відокремленого безбалансового відділення № 10007/0325 філії - Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» в розмірі 5 050 798,97 грн.

- визначити спосіб реалізації предметів іпотеки - шляхом застосування процедури продажу предмета іпотеки, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку», а саме: укладання ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі територіально відокремленого безбалансового відділення № 10007/0325 філії Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» договорів купівлі-продажу з будь-якою особою - покупцем.

- визначити початкову ціну для продажу - жилого будинку, загальною площею 365,8 кв. м, житловою площею 231,6 кв. м (літ. А), паркан (1), паркан (2), яма зливна (3), стінки підпірні (4), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - 2 307 462,00 грн.

- визначити початкову ціну для продажу земельної ділянки площею 0,1500 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер - :05:001:0130 - 202 230,00 грн.

- надати ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі територіально відокремленого безбалансового відділення № 10007/0325 філії - Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» право на реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, отримання витягів з Державного реєстру речових прав про реєстрацію права власності та Державного реєстру обтяжень нерухомого майна, отримання дублікатів правовстановлюючих документів щодо предметів іпотеки, отримання в ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» дублікату технічного паспорту на будинок, уповноважених органах довідку про осіб, зареєстрованих за вказаною адресою, довідку про наявність або відсутність заборгованості по сплаті комунальних платежів, а також подання та отримання в будь-яких установах, підприємствах, організаціях будь-яких документів (їх копії, дублікати, витяги з державних реєстрів, довідки) необхідних для продажу земельної ділянки та житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» судовий збір в сумі 1 378,00 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 30 вересня 2016 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 16 лютого 2017 року, позов ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено у повному обсязі.

Рішення місцевого суду, з яким погодився суд апеляційної інстанції, мотивоване тим, що ОСОБА_1 не сплатив заборгованість за кредитним договором, а томузгідно звіту про незалежну оцінку жилий будинок, загальною площею 365,8 кв. м, житловою площею 231,6 кв. м (літ. А), паркан (1), паркан (2), яма зливна (3), стінки підпірні (4), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , має ринкову вартість 2 307 462,00 грн з урахуванням вартості земельної ділянки. Згідно звіту про незалежну оцінку земельна ділянка площею 0,1500 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер - :05:001:0130 має ринкову вартість 202 230,00 грн. Отже, розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором значно перевищує вартість предметів іпотеки, а тому вимоги позивача про задоволення своїх вимог за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованими та законними.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати, провадження по справі закрити.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі № 317/1292/16-ц і витребувано її з Запорізького районного суду Запорізької області.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи.

03 червня 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.

На підставі ухвали Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в складі п`яти суддів.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що 06 серпня 2009 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя вже було ухвалено рішення у цивільній справі № 2-2618 за позовом банку до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (предмет один і той самий, сторони ті ж самі, по тому ж самому кредитному договору).

У касаційній скарзі зазначається, що іпотечним договором передбачено вартість предмету іпотеки, яка є приблизною вартістю предмету іпотеки на момент передачі його в іпотеку.

Доводи інших учасників справи

У серпні 2017 року ПАТ «Державний ощадний банк України» надіслало заперечення на касаційну скаргу у якому зазначається, що доводи які наведені в касаційній скарзі є помилковими, безпідставними та такими, що суперечать дійсним обставинам справи.

У запереченні на касаційну скаргу зазначається, що судові рішення у справі відповідають законодавству та досліджено всі докази, які були надані сторонами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 09 жовтня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 був укладений договір відновлювальної лінії № 914-Ф.

Згідно пункту 1.1 зазначеного договору банк зобов`язався надавати позичальнику на умовах цього договору кредит у сумі 500 000,00 грн, а позичальник зобов`язався отримувати, належним чином використовувати та повернути кредит в сумі 500 000,00 грн, сплатити відсотки в розмірі 14,5 % річних, комісійні винагороди та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором.

Відповідно до пункту 1.2 договору № 914-Ф від 19 жовтня 2007 року кредит надається на споживчі цілі - проведення ремонтно-будівельних робіт. Кредит надається окремими частинами (траншами) за відновлювальною кредитною лінією, протягом перших 12 місяців до листопада 2008 року. Остаточним терміном повернення кредиту є 18 жовтня 2012 року.

Згідно пункту 5.2 договору № 914-Ф від 19 жовтня 2007 року за порушення взятих на себе зобов`язань по своєчасному поверненню основної суми кредиту та/або відсотків за користування кредитом позичальник зобов`язується сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на період, за який сплачується пеня, від суми платежу, за кожний день прострочення.

14 березня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 був укладений додатковий договір № 1 до договору відновлювальної лінії № 914-Ф, згідно якого банк зобов`язався надавати позичальнику на умовах цього договору кредит у сумі 1 600 000,00 грн, а позичальник зобов`язався отримувати, належним чином використовувати та повернути кредит, сплатити відсотки в розмірі 14,5 % річних, комісійні винагороди та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. Крім того, даним додатковим договором № 1 визначено, що виконання позичальником зобов`язань за цим договором забезпечується договорами іпотеки.

08 липня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 був укладений додатковий договір № 2 до договору відновлювальної лінії № 914-Ф. Згідно зазначеної угоди сторони дійшли згоди щодо внесення змін до пунктів 1.1, 1.2, 1.3 договору відновлювальної лінії № 914-Ф від 19 жовтня 2007 року. Так, згідно пункту 1.1 банк зобов`язався надавати позичальнику на умовах цього договору кредит у сумі 2 000 000,00 грн, а позичальник зобов`язався отримувати, належним чином використовувати та повернути кредит, сплатити відсотки в розмірі 19,5 % річних, комісійні винагороди та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. Крім того, даним додатковий договором № 1 визначено, що виконання позичальником зобов`язань за цим договором забезпечується договорами іпотеки.

19 жовтня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір № 1Z/914-Ф, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нєлєпіною Н. О. за реєстровим № 1753.

Підпунктом 1.1 даного договору визначено, що іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливає з договору відновлювальної кредитної лінії, передає в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених у цьому договорі, предмет іпотеки, який належить іпотекодавцю на праві власності.

Предметом іпотеки за даним договором є земельна ділянка площею 0,1500 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер - :05:001:0130.

Розмір забезпеченого кредиту за іпотечним договором складає 500 000,00 грн.

17 березня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір № 1 до іпотечного договору № 1Z/914-Ф, яким визначено новий розмір забезпеченого кредиту за іпотечним договором - 1 600 000,00 грн, який слід повернути до 18 жовтня 2012 року.

08 липня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір № 2 до іпотечного договору № 1Z/914-Ф, яким визначено новий розмір забезпеченого кредиту за іпотечним договором - 2 000 000,00 грн.

14 березня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір № 2Z/914-Ф, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бургазли І. І. за реєстровим № 4136.

Предметом іпотеки є жилий будинок, загальною площею 365,8 кв. м, житловою площею 231,6 кв. м (літ. А), паркан (1), паркан (2), яма зливна (3), стінки підпірні (4), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

07 червня 2011 року проведено державну реєстрацію змін до статуту банку, затверджену постановою Кабінету Міністрів України № 502 від 06 квітня 2011 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2003 року № 261». Відповідно до вказаних змін повне найменування банку змінилось на «Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України».

Загальна заборгованість по кредитному договору № 914-Ф від 19 жовтня 2007 року станом на 01 грудня 2015 року складає 5 050 798,97 грн.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (стаття 15 ЦК України).

Відповідно до статті 57 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судами першої і апеляційної інстанцій) доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно із статтею 60 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судами першої і апеляційної інстанцій) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Закон України «Про іпотеку» визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 36 Закону України «Про іпотеку»).

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»).

Судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з абзацом п`ятим частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що суд у резолютивній частині відповідного рішення обов`язково визначає спосіб реалізації предмета іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 вказаного Закону.

Тому потрібно звернути увагу на те, що процедура продажу предмета іпотеки, передбачена статтею 38 Закону, може бути застосована як спосіб задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки і в судовому порядку (про що суд згідно з абзацом п`ятим частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» має вказати у судовому рішенні про задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки), і у позасудовому порядку (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Проте звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку», можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту.

Частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку», яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону, способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса (близькі за змістом висновки сформулював Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 18 жовтня 2018 року у справі № 910/17423/17).

За змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статей 35, 39 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону. Недотримання іпотекодержателем процедури звернення стягнення на предмет іпотеки є однією з підстав для відмови в позові.

За змістом припису частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку» визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону) - незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону) - якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону, не передбачили (передбачили тільки можливість передання іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону).

Колегія суддів Верховного Суду зазначає, що позивач обрав неналежний спосіб захисту його прав іпотекодержателя, а суди першої й апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та безпідставно задовольнили вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу позивачем від власного імені цього предмета будь-якій особі-покупцеві на підставі статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи дають підстави для висновку, що оскаржувані рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційної інстанції ухвалені з неправильним застосування судами норм матеріального права.

Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є обґрунтованою, а тому підлягає частковому задоволенню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 402, 409, 412, 416 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 30 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 16 лютого 2017 рокускасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В. С. Висоцька А. І. Грушицький І. В. Литвиненко
В. В. Сердюк
І. М. Фаловська