Справа № 486/1250/19
Провадження № 2-о/486/35/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді - Савіна О.І.,

при секретарі - Кучмар В.С.

за участю: заявника - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Територіальна громада м. Южноукраїнська в особі Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, про встановлення факту родинних відносин та факту прийняття спадщини,

без участі представника заінтересованої особи

ВСТАНОВИВ:

23.07.2019 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин та факту прийняття спадщини, мотивуючи свої вимоги тим, що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Тирасполь Молдови, який з 02.09.1990 року знаходиться на території невизнаної Придніпровської Молдавської Республіки. Оскільки свідоцтво про народження видане 14.09.1965 року органом РАГС м. Тирасполь МСС, актовий запис №1038, ним було втрачене, ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Тирасполь невизнаної Придніпровської Молдавської Республіки, отримав повторне свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 . Мати ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Дністровськ. У зв`язка з тим, що в інший спосіб він позбавлений можливості підтвердити факт родинних відносин з померлою, вимушений був звернутись до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин. Окрім того, зазначає, що факт постійного проживання з померлою, на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_3 , не підтверджено відповідними документами, оскільки за даними паспорта, зареєстрований по АДРЕСА_1 , однак фактично проживав за померлою, за місцем її реєстрації квартира АДРЕСА_2 .

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав свої вимоги та просив про задоволення заяви.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, направив письмову заяву, в якій просить розглянути справу без участі представника Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, вказує, що не заперечує проти задоволення заяви.

Свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , допитані в судовому засіданні, пояснили, що дійсно померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , була матір`ю заявника ОСОБА_1 , з якою він постійно проживав за місцем її реєстрації в квартирі АДРЕСА_2 з 25.04.2008 року по 17.12.2012 року, тобто по день її смерті.

Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступні обставини.

З копії повторного свідоцтва про народження ОСОБА_1 , серії НОМЕР_1 , виданого 17.03.2005 року в м. Тирасполь невизнаної Придніпровської Молдавської Республіки, вбачається, що батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_6 та ОСОБА_2 (а.с.7).

ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 73 років, у м. Дністровськ, про що складено відповідний актовий запис № 327, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 20.12.2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області (а.с. 6).

Згідно копії довідки про склад сім`ї та реєстрацію від 17.07.2019 року, ОСОБА_2 до 17.12.2012 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 17).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина у вигляді 1/4 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується копією слідства про право власності на нерухоме майно та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 18-19).

Факт родинних відносин заявнику необхідно встановити для того, щоб оформити спадок після смерті матері. Оскільки в іншому порядку ОСОБА_1 не може встановити вказаний факт, він підлягає встановленню в судовому порядку.

Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця.

Факт родинних відносин між заявником ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 та померлою ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_2 підтверджується копією повторного свідоцтва про народження заявника та показами допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ..

Відповідно до п. 1) ч. 1 ст. 256 ЦПК України, встановлення факту родинних відносин між фізичними особами відноситься до компетенції суду.

Згідно абз. 2 п.2) Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сімєю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Аналогічно згідно п.7) Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.

Окрім того, заявнику відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що ним не надано документів про фактичне прийняття спадщини, що змусило його звернутись до суду із вказаною заявою.

Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Здійснення права на спадкування визначено Главою 87 ЦК України.

Згідно зст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно із ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до абз.3 п.3) роз`яснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч.2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

Згідно з ч.1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа - свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно).

Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1ст.1269 ЦК України).

Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.

П ри цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з п.4.10) п.4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій, нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Як випливає із п.3.22) Порядку вчинення нотаріальних дій, нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Таким чином в судовому засіданні доведено той факт, що заявник ОСОБА_1 з 25.04.2008 року по 17.12.2012 року, тобто по день смерті своєї матері ОСОБА_2 постійно проживав разом з нею за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується показами допитаних в судовому засіданні свідків: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ..

Відповідно до п.5) ч.2 ст.293 ЦПК України, в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що факт родинних відносин ОСОБА_1 з померлою спадкодавицею ОСОБА_2 та факт постійного проживання разом з останньою з 25.04.2008 року до 17.12.2012 року, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а отже, заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 1216-1218, 1223, 1261, 1268-1270, 1296 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 7, 12, 258, 259, 263-265, 268, 293, 294, 315, 319, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Територіальна громада м. Южноукраїнська в особі Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, про встановлення факту родинних відносин та факту прийняття спадщини, задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець м. Тирасполь Молдови, є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженки с. Топала Красноокненського району Одеської області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Дністровськ Молдови.

Встановити факт постійного проживання, в період з 25.04.2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Тирасполь Молдови, разом зі спадкодавицею - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженкою с. Топала Красноокненського району Одеської області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Дністровськ Молдови.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду.

У зв`язку з оголошенням в судовому засіданні вступної і резолютивної частини рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Южноукраїнського

міського суду Олександр Іванович Савін

Повний текст рішення складено 25.11.2019 року.