ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/8458/19Головуючий у 1-й інстанції Чорна В.Г.
Провадження № 22-ц/817/1043/19 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Сташків Б. І., Щавурська Н. Б.,

з участю секретаря - Сович Н.А.

за участю апелянта ОСОБА_1 ,

позивача Конопляник О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/8458/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 20 серпня 2019 року, ухвалене суддею Чорною В.Г., повний текст якого складено 27 серпня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особою такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилається на те, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який в березні 1997 року розірвано. 17 липня 1997 року відповідач зареєструвався за адресою: АДРЕСА_1 , однак, не проживає у вказаній квартирі більше 20 років, має іншу сім`ю, з якою проживає постійно. З 2015 року ОСОБА_1 вказаний в щорічній декларації своєї дружини, як член сім`ї, та, відповідно до її даних, забезпечений житлом. Участі в утриманні квартири відповідач ніколи не брав, зокрема, ремонтних робіт не проводить, не сплачує комунальні послуги, добровільно знятись з реєстрації не бажає, чим чинить перешкоди в користуванні помешканням, оскільки вона вимушена нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг та реєстрація відповідача створює перешкоди для отримання житлових соціальних пільг, оскільки в їх розрахунку визначається сукупний дохід усіх зареєстрованих за вказаною адресою працездатних осіб.

Враховуючи наведене, просила визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право на користування житловою квартирою.

Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 20 серпня 2019 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування житловою квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 Подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачка і члени її сім`ї своєю протиправною поведінкою протягом тривалого часу чинять йому перешкоди у користуванні житлом, в зв`язку з чим він неодноразово подавав заяви до КП «Східний масив» про те, що тимчасово не може проживати у спірній квартирі у зв`язку із неприязними стосунками з позивачкою і членами її сім`ї. Вказує, що він квартплату частково оплачує, про що надав квитанції. Крім того, протягом останніх трьох років він надав значні суми коштів своїй доньці У.В ОСОБА_5 на оплату комунальних послуг.

Звертає увагу на те, що поважними причинами його відсутності у спірній квартирі понад 6 місяців є протиправна поведінка позивачки і членів її сім`ї. Іншого житла у нього немає. За адресою спірної квартири він отримує поштову кореспонденцію.

Враховуючи наведене, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

У жовтні 2019 року ОСОБА_4 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відзив мотивований тим, що ОСОБА_1 не несе витрат по утриманню спірного помешкання. Крім того, відсутні докази, що останні шість місяців апелянту чиняться перешкоди в користуванні вказаним житлом.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

ОСОБА_4 проти апеляційної скарги заперечила та просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи із наступного.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач без поважних причин не проживає у спірній квартирі протягом 6 місяців. Будь-яких доказів, що відповідачу в цей час чинились перешкоди у користуванні згаданим житлом останнім не надано та судом не здобуто.

Такий висновок суду відповідає матеріалам справи та ґрунтується на вимогах Закону.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено наступні обставини.

З 1988 року по 1997 рік сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилася одна дитина - донька ОСОБА_6 .

У 1995 році позивачка, відповідач та їх дочка вселились у двохкімнатну квартиру по АДРЕСА_1 , яка на даний час не приватизована, що підтверджується архівною випискою №493 від 17 грудня 1999 року з протоколу №9 засідання виконавчого комітету Тернопільської міської ради народних депутатів 05 травня 1992 року №232, п.1, яким вирішено згідно рішення Тернопільської міського народного суду від 13 березня 1992 року провести примусовий розмін трикімнатної квартири на дві двокімнатні, одна з яких АДРЕСА_2 , надана гр. ОСОБА_7 - позивачці на склад сім`ї 2 особи (а.с.176).

Із довідки ДП «Східний масив» №1-53 від 04 лютого 2019 року вбачається, що в державній квартирі по АДРЕСА_1 , зареєстровані наступні особи:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дата реєстрації 26 червня 1992 року;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дата реєстрації 26 червня 1992 року;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дата реєстрації 26 серпня 1998 року;

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата реєстрації 17 липня 1997 року;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дата реєстрації 22 жовтня 2015 року (а.с.4).

Згідно з актами обстеження житлових умов про фактичне проживання (або відсутність зареєстрованих осіб) від 06 лютого 2019 року та 07 травня 2019 року, складеного комісією ПП «Східний масив», ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає (а.с.5, 108).

Вказані обставини підтверджуються також показами в суді першої інстанції ОСОБА_11 та ОСОБА_9 в якості свідків.

Із квитанцій, які подала позивачка, вбачається систематична оплата послуг за користування квартирою (а.с.6, 109).

Порядок користування жилими приміщеннями у будинках державного та громадського житлового фонду регулюють положення статей 71, 72 ЖК Української РСР.

Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку про те, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

У постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі №490/12384/16-ц зроблено висновок щодо застосування статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин, що позивач не довів. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення.

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладений у постанові КЦС у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року, справа № 520/6001/15-ц.

Згідно з статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вірно виходив із того, що відповідач відсутній без поважних причин у спірній квартирі понад шість місяців.

Так, згідно актів обстеження житлових умов про фактичне проживання (або відсутність зареєстрованих осіб) від 06 лютого 2019 року та 07 травня 2019 року відповідач за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає (а.с.5, 108).

Із показів свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_9 в суді першої інстанції вбачається, що відповідач понад шість місяців не проживає за місцем реєстрації, його особистих речей у квартирі немає, жодних перешкод в користуванні житлом йому ніхто не чинить.

Крім того, у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтвердив, що не проживає за спірною адресою понад шість місяців.

Не заслуговуть до уваги твердження апелянта про те, що поважними причинами його відсутності у спірній квартирі понад 6 місяців є протиправна поведінка позивачки і членів її сім`ї, оскільки будь яких доказів, що відповідачу в цей час (вересень 2018 року квітень 2019 року) чинились перешкоди у користуванні згаданим житлом судом не здобуто, а відповідачем не надано.

Апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_1 на заперечення позовних вимог надав суду докази, які стосуються періоду з 1997 по 2017 р.р. (а.с.23-43, 158-168).

Як вбачається із заяви ОСОБА_1 до директора ПП «Східний масив», апелянт востаннє проявляв інтерес до спірної квартири 19 серпня 2017 року (а.с.40).

Також колегія суддів враховує той факт, що остання оплата послуг за користування спірною квартирою відповідачем проводилась 28 серпня 2012 року на суму 22 грн. (а.с.43).

Безпідставними є доводи апелянта про те, що останні три роки він надав значні суми коштів дочці ОСОБА_8 на оплату комунальних послуг, оскільки вказане не підверджено належними доказами та не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позов, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 20 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 12 листопада 2019 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи