КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Білич І.М.

суддів: Музичко С.Г., Іванченко М.М.

при секретарі: Кемському В.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Корзаченко Володимира Миколайовича, що діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 19 червня 2019 року, постановлену під головуванням судді Голосіївського районного суду міста Києва Шкірай М.І.

по цивільній справі № 752/10864/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, відсотків та інфляційних втрат, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про стягнення боргу за договором позики, 3% річних та інфляційних втрат. Посилаючись на те, що 26.05.2014 року ОСОБА_3 взяв у нього в борг грошові кошти у розмірі 2 481 000, 00 гривень, зобов`язуючись повернути їх у строк до 28.07.2014 року в порядку та на умовах, визначених договором позики грошових коштів посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кузіною К.В. Вказаний вище договір позики був підписаний позичальником ОСОБА_3 за згодою його дружини - ОСОБА_4 Однак, у визначений договором термін боржники грошові кошти за договором йому не повернули. При цьому, ОСОБА_3 визнає наявність боргу та обіцяє повернути гроші, однак ніяких дій з приводу такого повернення не проводить. Так ними був підписаний додаток до договору позики грошових коштів від 26 травня 2014 року, у якому ОСОБА_3 було визначено і визнано суму заборгованості за договором позики станом на 18.12.2018 року у розмірі 2 985 000,00 гривень. Відтак, позивач просив суд стягнути солідарно із відповідачів на свою користь заборгованість за договором позики у розмірі 6 534 434,87 грн, з яких: -2 985 000,00 гривень основного боргу; - 366 542,87 гривень 3% річних за період прострочення з 28 липня 2014 по 27 травня 2019 років включно; - 3 182 892,00 гривень інфляційних втрат за період прострочення з 1 серпня 2014 по 30 квітня 2019 років включно; а також, судові витрати в розмірі 9 989, 20 гривень.

У червні 2019 року представник позивача звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із заявою про забезпечення позову, в якій просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на все нерухоме майно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Вказуючи на можливість відчуження боржниками належного їм майна іншим особам, що могло б ускладнити виконання судового рішення, ефективний захист та відновлення його порушених прав враховуючи значну ціну позову.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 19 червня 2019 року було відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, представник позивача подав апеляційну скаргу за результатами розгляду якої просив суд скасувати ухвалу та постановити нову про задоволення його заяви у повному обсязі. Вказуючи при цьому на її незаконність, постановлення з порушенням норм процесуального права, неповне з`ясуванням обставин справи.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити.

Відповідачі про день і час розгляду справи повідомлялися належним чином у встановленому законом порядку( за адресами визначеними матеріалами справи). А також шляхом опублікування інформації щодо розгляду справи на офіційному веб -сайті Київського апеляційного суду 03.10.2019 року.

За таких обставин колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів в силу вимог ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано жодного доказу існування високої ймовірності утруднення чи неможливості виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та ( або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів, щодо охорони матеріально - правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що заява про забезпечення позову за своїм змістом відповідала вимогам ст. ст.152,153 ЦПК України.

Із позовної заяви вбачається, що між сторонами виник спір.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Отже, відповідачі, як власники зазначеного у заяві майна, можуть у будь-який час розпорядитися своїм майном, що у подальшому може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення даного позову, так як позивач буде позбавлений можливості отримати надані кошти.

У даному випадку визнання відповідачами факту отримання грошових коштів від позивача та посилання на те, що вони мають намір їх повернути не може бути підставою для відмови у задоволенні заяви про забезпечення. Так як визначені умовами договору позики строки повернення грошових коштів настали 28 липня 2014 року. Доказів на підтвердження виконання умов договору позики відповідачами на час ухвалення судового рішення матеріали справи не містили.

Надані позивачем при подачі заяви про забезпечення позову докази ( відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта) підтверджують обставини, що відповідачам на праві власності належать об`єкти нерухомості ( а.с. 14 -35).

Так відповідачу ОСОБА_3 належить наступне майно : квартира АДРЕСА_1 (інформаційна довідка № НОМЕР_1 ); нежитлове приміщення № 6-нп , площею 6 кв. м. у місті АДРЕСА_2 ( інформаційна довідка № НОМЕР_3 ); 158/300 частин домоволодіння по АДРЕСА_3 ( інформаційна довідка №169759852); 2/3 частини квартири АДРЕСА_4 Крим( інформаційна довідка №169759936).

Разом з тим, колегія суддів вважає, що 2/3 частини квартири АДРЕСА_4 Алушта АРК не можуть бути включені до переліку майна на яке може бути накладено арешт, оскільки вказане нерухоме майно перебуває на території автономної Республіки Крим.

Також, колегія суддів звертає увагу, що позивачем при зверненні до суду допущено помилку в зазначенні частки власності, яка належить ОСОБА_3 в домоволодінні по АДРЕСА_3 , а саме зазначено 79/300 замість 158/300 частин.

Відповідачу ОСОБА_4 належить наступне майно: Ѕ частина будинку АДРЕСА_5 ( інформаційна довідка № НОМЕР_4 ); квартира АДРЕСА_6 ( інформаційна довідка № НОМЕР_5 ); квартира АДРЕСА_7 ( інформаційна довідка№ НОМЕР_6 ; садовий будинок АДРЕСА_8 ( інформаційна довідка №169759532);- квартира АДРЕСА_9 ( інформаційна довідка № 169759441).

Колегія суддів вважає, що також визначено позивачем майна яке належить ОСОБА_4 не може бути включена до переліку майна на яке може бути накладено арешт в рахунок забезпечення позову, а саме: квартира АДРЕСА_6 оскільки перебуває в іпотеці (обтягувач: ТОВ „Фінансова компанія „Альта Капітал". У матеріалах справи відсутні докази того, що вказаний садовий будинок АДРЕСА_8 належить саме ОСОБА_4

Перевіряючи співмірність заходу забезпечення позову заявленим позовним вимогам, колегія суддів вважає, що накладення арешту на зазначене вище майно є можливим лише в межах заявлених позивачем вимог - 6 534 434, 87 гривень.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-383, 384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу адвоката Корзаченко Володимира Миколайовича, що діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 19 червня 2019 року скасувати та постановити нову, за якою;

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Корзаченко Володимира Миколайовича про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_10 ; адреса фактичного проживання: АДРЕСА_11 ):

- квартиру АДРЕСА_1 ;

- нежитлове приміщення № 6-нп , площею 6 кв . м. у АДРЕСА_2 ;

- 158/300 частин домоволодіння по АДРЕСА_3 ;

у межах заявлених позовних вимог - 6 534 434, 87 гривень.

Накласти арешт на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_8 , адреса реєстрації: АДРЕСА_10 ; адреса фактичного проживання: АДРЕСА_11 ):

- Ѕ частину будинку АДРЕСА_5 ;

- квартиру АДРЕСА_7 ;

- квартиру АДРЕСА_9

у межах заявлених позовних вимог - 6 534 434, 87 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 листопада 2019 року.

Суддя - доповідач:

Судді: