Провадження № 2/641/136/2019 Справа № 641/2524/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року

Комінтернівський районний суд м.Харкова в складі:

Головуючого судді - Чайка І.В.,

за участю секретаря Дрокіної С.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Комінтернівського районного суду м. Харкова в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 641/2524/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа : ОСОБА_5 про визнання житлового приміщення спільним майном подружжя та стягнення вартості частини спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_4, третя особа : ОСОБА_5, в якому з урахуванням уточненої позовної заяви просила визнати житлове приміщення квартиру АДРЕСА_1, об»єктом спільної сумісної власності подружжя та стягнути з ОСОБА_4 на її користь грошові кошти в розмірі 242 206,50 грн. в рахунок вартості 1/2 частини спірної квартири.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалась на те, що з 19.08.2000 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі, який було розірвано 15.04.2008 року. Від даного шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Під час шлюбу сторонами у справі за спільні кошти, на підставі договору купівлі-продажу була придбана квартира АДРЕСА_1. Позивач надала письмову згоду на придбання відповідачем спірної квартири. Квартира була придбана на кредитні кошти в розмірі 16 000 доларів США , відповідно до кредитного договору від 12.10.2004 року , укладеного між ВАТ КБ « Надра» та відповідачем по справі. Крім того, в забезпечення виконання умов кредитного договору, між Банком та відповідачем був укладений договір іпотеки. Також позивач вказує, що 23.12.2004 року між ОСОБА_7 регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву та ОСОБА_4, який діяв в інтересах своєї родини , був укладений договір про надання часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків, згідно умов якого Фонд повинен був відшкодувати частину відсотків за кредитом від 12.10.2004 року, що був наданий відповідачу на придбання спірної квартири. Часткова компенсація відсоткової ставки надавалась на родину з трьох осіб , а саме: ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_6 та складала за період з 2005 по 2008 року в сумі 20027,28 грн. Доказів сплати Фондом часткового відшкодування кредиту у позивача немає. Крім того, 12.10.2004 року позивачем та відповідачем було видано довіреність на імя ОСОБА_5 на право користування та розпорядження належної їм квартири, яка є предметом спору по даній справі. В березні 2018 року позивачу стало відомо, що її колишній чоловік без її згоди ,здійснив фактичне відчуження спірної квартири, шляхом укладення договору купівлі- продажу зі своєю матірю ОСОБА_8. Також в процесі розгляду справи стало відомо, що відчуження спірної квартири відбулося два рази, а саме відповідно до договору купівлі- продажу від 22.02.2017 року, укладеного між відповідачем, в інтересах якого діяв представник за довіреністю ОСОБА_5 та ОСОБА_9, за суму 484 413, 00 грн. Крім цього, згідно договору купівлі-продажу від 27.02.2018 року , укладеного між новим власником квартири ОСОБА_9 та ОСОБА_8, яка є матірю відповідача, продаж квартири був здійснений за суму 49000,00 грн. Позивач вважає, що сума 49 000,00 грн. за яким було здійснено продаж квартири згідно договору купівлі-продажу від 27.02.2018 року є фіктивною, та просила визначити фактичну вартість спірної квартири, згідно договору купівлі-продажу від 22.02.2017 року , а саме в розмірі 484 413, 00 грн. Посилаючись на вищевказані обставини справи позивач просила визнати житлове приміщення квартиру АДРЕСА_1, об»єктом спільної сумісної власності подружжя та стягнути з ОСОБА_4 на її користь грошові кошти в розмірі 242 206,50 грн. в рахунок вартості 1/2 частини спірної квартири.

Ухвалою суду від 22.06.2018 року провадження по вказаній справі відкрито та розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження у підготовче засідання .

Ухвалою суду від 01.08.2018 року були витребувані докази по справі , а також було визначено ціну позову , в розмірі 242 206 грн. 50 коп. та відповідно до цього визначено розмір судового збору за вимогу про розподіл майна подружжя в сумі 2422,07 грн.

Ухвалою суду від 19.12.2018 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено, до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала доводи позовної заяви та просила позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, а також просив застосувати до вимог позивача строк позовоної давності та відмовити у задоволенні позову.

Відповідач в останнє судове засідання не зявився, однак був присутнім під час розгляду справи та зазначав, що він заперечує проти позову вказуючи на те, що хоча спірна квартира фактично і була придбана, коли він перебував у шлюбі з позивачем, однак на час придбання квартири, починаючи з 2002 року вони вже не перебували у шлюбних відносинах, спільного господарства не вели та мешкали окремо. Квартира була придбана за кредитні кошти. Кредитний договір він оформлював на себе та він погасив його самостійно, на час погашення кредиту, шлюб між ним та позивачем вже був розірваний. Також відповідач зазначав, що у 2003 році позивач перенесла тяжку операцію та хоча вони вже не жили разом, він всіляко допомагав їй та надавав матеріальну допомогу. З метою оплати за операцію, яка була необхідна позивачу та її лікування, відповідач взяв у ОСОБА_5 в борг 25000,00 грн. Всього ним було надано на лікування позивача 3000 доларів США та її сестрою було надано 500 доларів США . З метою повернення боргу , відповідач та позивач надали ОСОБА_5 довіреність на право продажу від його імені спірної квартири та після здійснення вказаного правочину, відповідач повернув ОСОБА_5 борг в сумі 5000 доларів США.

Третя особа ОСОБА_5 в останнє судове засідання не зявився, але був присутнім під час розгляду справи та надав пояснення зазначивши, що з родиною позивача та відповідача вони дружили сімями. Відносини у подружжя Шейн зіпсувалися та в подальшому вони вирішили розійтися, відповідач переїхав до своїх батьків. В 2003 році йому зателефонував відповідач та повідомив, що його дружина, тобто позивач по справі помирає, у неї пухлина мозку та необхідна операція, у звязку з чим попросив надати йому грошей у борг. Він надав відповідачу у борг близько 25 000 грн. ОСОБА_4 повертав борг незначними сумами, у звязку з чим ОСОБА_5 запропонував ОСОБА_4 взяти в кредит квартиру та надати на його імя генеральну довіреність на цю квартиру, як забезпечення погашення боргу. Коли ОСОБА_4 за кредитні кошти придбавалась квартира, ОСОБА_5 пояснював позивачу що фактично квартира купується для нього- в забезпечення погашення боргу, проти чого остання не заперечувала та ними обома була надана довіреність на його імя щодо можливості користування та розпорядження цією квартирою. Коли надавалась довіреність, позивач знаходилась в нормальному психологічному стані, тільки її мова була загальмована. Всі документи на спірну квартиру знаходились у ОСОБА_5 Вказана довіреність сторонами ніколи не відзивалась. З 2015 року ОСОБА_4 перестав повертати кошти , в рахунок погашення боргу, у звязку з чим ОСОБА_5 вирішив продати цю квартиру, а різницю повернути. Позивача він повідомив про намір продажу квартири, на що вона сказала- щоб її не чіпляли, але проти продажу квартири не заперечувала.

Суд, заслухавши доводи учасників справи та дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтями 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.4 ст. 77 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, що не стосується предмета доказування.

В судовому засіданні встановлено, що з 19.08.2000 року сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-ВЛ № 107254 від 19.08.2000 року ( а.с.135)

Від вказаного шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини ( а.с.7 зворот)

Як вбачається з довідки Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30.07.2018 року, згідно обліково-статистичної картки на цивільну справу, 30.11.2007 року до провадження вказаного суду надійшла заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, рішенням суду від 12.02.2008 року позов було задоволено, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано. ( а.с.171)

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ВЛ № 068320 вбачається, що реєстрацію розірвання шлюбу між сторонами в органах РАЦС, здійснено 15.04.2008 року ( а.с.47)

Відповідно до кредитного договору № 6/4/2004/840-К/803 від 12.10.2004 року , укладеного між ВАТ КБ « Надра» та відповідачем, останнім було отримано кредиті кошти в розмірі 16000 доларів США зі сплатою відсотків на строк 180 місяців (15 років), з цільовим призначенням - проведення розрахунків по договору купівлі-продажу від 12.10.2004 року, згідно умов якого відповідач ( Позичальник) придбає у власність квартиру № 58, що розташована по вул. Матросова, 16-А в м. Харкові. ( а.с. 48-51)

Згідно договору купівлі-продажу від 12.10.2004 року, ОСОБА_4 придбав квартиру № 58, що розташована по вул. Матросова, 16-А в м. Харкові за суму 86 400, 00 грн., що на час укладення договору є еквівалентом суми 16000 доларів США. ( а.с.123 )

Право власності на вищевказану квартиру за ОСОБА_4 було зареєстровано 12.10.2014 року, у встановленому законом порядку, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. ( а.с.55)

Відповідно нотаріально посвідченої заяви від 12.10.2004 року ОСОБА_3, остання надала згоду на покупку її чоловіком ОСОБА_4, квартири АДРЕСА_2, на загальні кошти за ціну та на умовах за його розсудом. ( а.с.134)

Крім того 12.10.2004 року між ВАТ КБ « Надра» та відповідачем укладено іпотечний договір № 6/4/2004/980-І/805, предметом іпотеки за яким є нерухоме майно, а саме: квартиру № 58, що розташована по вул. Матросова, 16-А в м. Харкові.

Іпотекою за цим договором забезпечені всі боргові зобовязання відповідача за кредитним договором № 6/4/2004/840-К/803 від 12.10.2004 року.

Довіреністю від 12.10.2004 року сторони по справі надали право ОСОБА_5 на користування та розпорядження квартирою № 58 по вул. Матросова, 16-А в м. Харкові. ( а.с.139)

Відповідно до договору купівлі- продажу від 22.02.2017 року, укладеного між відповідачем, в інтересах якого діяв представник за довіреністю ОСОБА_5 та ОСОБА_9, спірна квартира перейшла у власність останньому за суму 484 413, 00 грн. ( а.с.63-64)

Крім того, договору купівлі-продажу від 27.02.2018 року, укладеного між новим власником квартири ОСОБА_9 та ОСОБА_8, спірна квартира перейшла у власність останньої за суму 49000,00 грн. ( а.с.61-62)

Стаття 61 СК України передбачає, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя визначені в частині третій статті 368 Цивільного кодексу України та в частинах першій і другій статті 60 Сімейного кодексу України: майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Також ст. 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до п.п.1- 4 ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".

23.12.2004 року між ОСОБА_7 регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву та ОСОБА_4, який діяв в особі своєї родини , був укладений договір № 20-227 про надання часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків, згідно умов якого Фонд відшкодовує частину відсотків за кредитом від 12.10.2004 року, що був наданий відповідачу на придбання спірної квартири. ( а.с.164 зворот- 165)

Згідно розрахунку прогнозного розміру компенсації, який є додатком № 1 ( обовязковий) до договору про надання часткової компенсації від 23.12.2004 року № 20-227, розмір такої компенсації, з урахуванням суми кредиту та суми відсотків за кредитом, становить 82385,12 грн. ( а.с.166)

ОСОБА_7 регіонального управління « Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» від 16.08.2018 року, що був наданий на запит представника позивача, останню було повідомлено, що 21.12.2004 року вказаним управлінням було прийнято рішення № 20-221 «Про надання часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків молодим сімям та одиноким молодим громадянам на будівництво ( реконструкцію) і придбання житла», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2003 року № 853, згідно якого було вирішено надати часткову компенсацію на родину з трьох осіб, а саме : ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_6, згідно з кредитним договором від 12.10.2004 року № 6/4/2004/840-К/803, укладеного між ВАТ КБ « Надра» та ОСОБА_4. Розмір наданої часткової компенсації, відповідно до умов Договору № 20-227 від 23.12.2004 року складає 20027,28 грн., в т.ч. в 2005 р.- 5855,20 грн.; в 2006 р. 5584,28 грн., в 2007 р. 4968,07 грн. та в 2008 р. 3619,73 грн. ( а.с.164)

Представник позивача в судовому засіданні зазначила, що не може надати доказів сплати державою в особі

Таким чином суд приходить до висновку, частину кредиту що був наданий на придбання спірної квартири, за період з 2005-2008 роки в загальному розмірі 20027,28 грн. сплатила ( компенсувала) держава в особі ХРУ Держмолодьжитла кредитних коштів у відповідності до договору.

Згідно копії позовної заяви від 30.11.2007 року поданої позивачем по справі до Фрунзенського районного суду м. Харкова про розірвання шлюбу з ОСОБА_4, в обґрунтування позовних вимог щодо розірвання шлюбу зазначала, що з червня 2003 року вона з відповідачем мешкають окремо один від одного, у звязку з чим у них були припинені шлюбно-сімейні відносини та з вказаного часу вони не ведуть спільного сімейного бюджету та господарства . ( а.с.45-46)

Отже позивач в своїй позовній заяві про розірвання шлюбу підтвердила факт припинення шлюбних відносин з відповідачем з червня 2003 року та відсутність у них спільного сімейного бюджету.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ВЛ № 068320, шлюб між сторонами розірвано 15.04.2008 року ( а.с.47)

Згідно наданих суду квитанцій, вбачається що відповідач по справі здійснював погашення суми боргу за кредитним договором періодичними щомісячними платежами в період часу з березня 2008 року по листопад 2008 року на загальну суму в розмірі 57595,25 грн., погашення суми кредиту відповідачем здійснювалось вже після припинення шлюбних відносин з позивачем, а також після розірвання шлюбу. ( а.с.172-179)

Таким чином враховуючи, що кошти за спірну квартиру, що знаходилась в іпотеці, були сплачені відповідачем вже після припинення шлюбних відносин з позивачем, суд не може погодитись з твердженнями позивача та її представника , що спірна квартира є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки суд вважає, що квартира була придбана за кошти, які належали відповідачу особисто, так як в період погашення відповідачем суми боргу за кредитним договором, сторони вже не перебували у шлюбних відносинах.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з Виписки з історії хвороби позивача, остання знаходилась на лікуванні у ІІ неврологічному відділені міської клінічної лікарні № 7 з 15.03.2004 року по 25.03.2004 року з діагнозом « наслідки видалення у 2003 році пухлини ствола і 4 шлуночка головного мозку з лівостороннім геміпарезом, інтракраніальною гіпертензією, вестибуло атактичним і епілептичним синдромом» ( а.с.8 зворот), що підтверджує пояснення відповідача та третьої особи, що були надані ними під час розгляду справи стосовно того, що фактично спірна квартира була придбана в кредит на імя відповідача, в забезпечення виконання останнім боргового зобов»язання перед ОСОБА_5, який надав відповідачу у борг відповідну суму коштів, які були необхідні для проведення операції та лікування позивача, у звязку з чим сторонами у справі і була надана довіреність на імя ОСОБА_5 на право користування та розпорядження вказаною квартирою.

Крім цього, суд приймає заперечення представника відповідача щодо пропуску строку звернення позивача до суду з даними позовними вимогами та зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 256,257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Згідно ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до вимог ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі , зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові.

Представником відповідача заявлено про застосування строку позовної давності.

Отже, як було встановлено вище, що реєстрацію розірвання шлюбу між сторонами в органах РАЦС, здійснено 15.04.2008 року, тобто з цього часу фактично і виникло право позивача на захист свого порушеного права щодо визнання спірної квартири, обєктом спільної сумісної власності подружжя, однак звернулась позивач до суду за захистом цього права тільки в квітні 2018 року , тобто поза межами строку позовної давності.

В судовому засіданні представником позивача не були надані будь-які докази стосовно дати та обставин порушення права позивача на спірну квартиру, з яких суд мав би можливість зробити висновок щодо початку, зупинення або переривання перебігу строку позовної давності.

Враховуючи вищевказані обставини справи, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, у звязку з чим відмовляє у задоволені позову .

Згідно ч.9 ст.158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволення позовних вимог, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Таким чином, суд вважає за необхідним скасувати накладені постановою Апеляційного суду Харківської області від 25.07.2018 року заходи забезпечення позову по даній справі № 641/2524/18, а саме: заборону відчуження квартири АДРЕСА_3.

Що стосується розподілу судовий витрат , відповідно до ст.141 ЦПК України, суд враховуючи визначену ухвалою суду від 01.08.2018 року ціну позову щодо вимог майнового характеру в сумі в сумі 2422,07 грн. та з урахуванням вже сплаченої позивачем суми судового збору в розмірі 704,80 грн., з позивача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1717, 27 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4,5,13,76-83,141,265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа : ОСОБА_5 про визнання житлового приміщення спільним майном подружжя та стягнення вартості частини спільного майна подружжя залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 1717 ( одна тисяча сімсот сімнадцять) грн. 27 коп.

Скасувати накладені постановою Апеляційного суду Харківської області від 25.07.2018 року заходи забезпечення позову по справі № 641/2524/18, а саме: заборону відчуження квартири АДРЕСА_3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, а якщо апеляційну скаргу подано- після закінчення апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, а у разі його ухвалення за відсутності учасників справи- в той же строк з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України до Харківського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони та учасники справи:

Позивач - ОСОБА_3, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП -НОМЕР_1.

Представник позивача ОСОБА_1, діє на підставі довіреності від 12.04.2018, реєстр.№ 364, адреса: м. Харків, вул. В. Мельникова, 4, оф.3.

Відповідач - з ОСОБА_4, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП - НОМЕР_2.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_2, свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю № 1947 від 16.09.2015 року.

Третя особа: ОСОБА_5, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП - НОМЕР_3.

Повний текст рішення по справі складено 28 лютого 2019 року.

Суддя: ОСОБА_10