Ухвала

28 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 694/1376/17

провадження № 61-3697ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 11 жовтня 2018 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 10 січня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої протиправними діями,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на відшкодування шкоди, завданої пошкодженням та знищенням дерев і кущів, 24 694,95 грн, втрачену вигоду від зрубування дерев у розмірі 63 000 грн та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовано тим, що вона є власницею домоволодіння АДРЕСА_1 та земельної ділянки, на якій він розташований, загальною площею 0,41 га. Відповідач є власником сусіднього домоволодіння і між ними вже тривалий час існують неприязні відносини. 13 серпня 2017 року під час відсутності її вдома відповідач без попередження та погодження зайшов на належну їй земельну ділянку та зрізав сортові фруктові дерева. Цього ж дня вона звернулася до Юрківської сільської ради із заявою про обстеження домоволодіння та земельної ділянки і комісією було проведено відповідне обстеження та складено акт. Аналогічні обстеження були проведені іншими комісіями за її заявами. На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 2008 року № 665 нею обчислено розмір спричиненої шкоди, завданої пошкодженням дерев та кущів, з урахуванням індексації в сумі 24 694,95 грн. Також нею визначено втрачену вигоду від зрубування дерев волоського горіха в розмірі 63 000 грн. Також протиправними діями відповідача їй заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінила в сумі 5 000 грн.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 11 жовтня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, завдану пошкодженням та знищенням дерев і кущів у сумі 13 152,95 грн, моральну шкоду, пов'язану з пошкодженням та знищенням дерев і кущів, у сумі 3 000 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 390,43 грн та витрати за надання правничої допомоги в сумі 1 815,16 грн. В решті позову відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 10 січня 2019 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 11 жовтня 2018 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення втраченої вигоди скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 11 жовтня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору та витрат за надання правничої допомоги змінено. Збільшено суму судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з 390,43 грн до 659,20 грн, збільшено суму витрат за надання правничої допомоги, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2, з 1 815,16 грн до 1 914,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати за надання правничої допомоги в розмірі 348 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

16 лютого 2019 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв'язку касаційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 11 жовтня 2018 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 10 січня 2019 року і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» передбачено, що у 2019 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2019 року (на час подання касаційної скарги) - 1 921 грн.

Предметом спору у даній справі є відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням та знищенням дерев і кущів, у розмірі 24 694,95 грн, втраченої вигоди від зрубування дерев у розмірі 63 000 грн та моральної шкоди в розмірі 5 000 грн, що станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн х 100 = 192 100 грн).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.Той факт, що заявником оскаржуються судові рішення у цій справі також в частині розміру судових витрат, стягнутих з нього, не спростовує висновок про малозначність справи.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов'язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року).

Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 11 жовтня 2018 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 10 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої протиправними діями.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук