Справа № 266/5507/18
Провадження № 2/266/161/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого - судді Д`яченко Д.О.,

за участі секретаря судового засідання - Сологуб Т.В.,

представника позивача Беззубченко Л.В. ,

представника відповідачів ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа - ОСОБА_6 про витребування майна із чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 визнати договір дарування трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Бедненко С.В., 27.10.2015 року та скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності за № 11777157, рішення про державну реєстрацію № 25619686 від 27.10.2015 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 23; визнати договір купівлі-продажу трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Бедненко С.В., 23.04.2015 року та скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності за № 9462657, рішення про державну реєстрацію № 20882671 від 23.04.2015 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 23; визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті батьків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та брата ОСОБА_9 ; витребувати із незаконного володіння ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 ; судові витрати стягнути з відповідачів.

Позов обґрунтовано тим, що вона є донькою спадкодавців ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , яким за життя належала кв. АДРЕСА_1 . Після смерті спадкодавців ОСОБА_7 , ОСОБА_8 спадкоємець ОСОБА_3 звернулась до нотаріальної з заявою про прийняття спадщини. Спадкодавець ОСОБА_9 за життя до нотаральної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 , ОСОБА_8 не звертався. Під час звернення до нотаріальної контори позивачем встановлено, що 26.03.2015 року між ОСОБА_9 , якого за довіреністю представляла ОСОБА_11 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі - продажу кв. АДРЕСА_1 . В договорі підставою виникнення в ОСОБА_9 права власності на квартиру вказано рішення Приморського районного суду м. Маріуполя №266/3995/1/10-ц від 14.10.2010 року. 23.04.2015 року ОСОБА_6 уклала з ОСОБА_5 договір купівлі - продажу вищевказаної квартири. Відповідач ОСОБА_5 27.10.2015 року уклав договір дарування, яким подарував кв. АДРЕСА_1 ОСОБА_4 . Укладаючи вказаний договір ОСОБА_5 був обізнаний про розгляд Приморським районним судом м. Маріуполя цивільної справи №266/1439/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_11 , ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі - продажу кв. АДРЕСА_1 . За фактом використання підробленого судового рішення №266/3995/1/10-ц від 14.10.2010 року внесено відомості до ЄРДР за №0000057 за ч. 1 ст. 190 КК України, ОСОБА_3 визнана потерпілою. ОСОБА_3 є єдиним спадкоємцем після смерті спадкодавців ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , однак вона позбавлена можливості набути прав як власник, оскільки спадкове майно вибуло з законного володіння, в зв`язку із шахрайськими діями невстановлених досудовим слідством осіб, тому просила суд визнати договір дарування трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Бедненко С.В., 27.10.2015 року та скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності за № 11777157, рішення про державну реєстрацію № 25619686 від 27.10.2015 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 23; визнати договір купівлі-продажу трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Бедненко С.В., 23.04.2015 року та скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності за № 9462657, рішення про державну реєстрацію № 20882671 від 23.04.2015 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 23; визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті батьків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та брата ОСОБА_9 ; витребувати із незаконного володіння ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 ; судові витрати стягнути з відповідачів.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, справа розглянута за її відсутності, за участю представника, адвоката Беззубченко Л.В.

Представник позивача, Беззубченко Л.В. , в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Суду пояснила, що після смерті спадкодавця ОСОБА_9 позивач надала пакет документів своїй доньці ОСОБА_12 , яка звернулась з ним до нотаріальної контори. Під час звернення ОСОБА_12 дізналась про те, що квартира не є власністю спадкодавця ОСОБА_9 або іншим членам родини та продана. Квартиру продано через 2 місяці після смерті спадкодавця ОСОБА_9 , що встановлено рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 30.03.2018 року, яке в частині визнання договору купівлі - продажу, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , недійсним залишено без змін Апеляційним судом Донецької області. Оскільки визнання договору купівлі - продажу недійсним виявилось недостатньо, квартира була продана ОСОБА_6 відповідачу ОСОБА_5 , тому ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про визнання договору купівлі - продажу між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 недійсним. Пізніше було з`ясовано, що спірна квартира подарована ОСОБА_5 доньці, ОСОБА_4 , тому ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом, оскільки квартира вибула з законного володіння позивача, оскільки була відчужена на підставі довіреності через 2 місяці після смерті ОСОБА_9 , який був власником не всієї квартири, а лише 1/3 частки - квартира була видана його батьку, ОСОБА_7 в 1989 році, пізніше приватизована на трьох осіб, в рівних частках, по 1/3 кожному з співвласників. Але при укладенні першого договору купівлі - продажу квартира була визнана власністю ОСОБА_9 на підставі рішення Приморського районного суду м. Маріуполя, яке в дійсності ніколи судом не виносилось, з приводу якого голова суду звернулась до правоохоронних органів, за яким було порушено кримінальне провадження, в якому ОСОБА_3 визнана потерпілою, слідство наразі триває. Після смерті спадкодавців ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відкрилась спадщина, яку прийняли ОСОБА_13 та ОСОБА_9 в рівних частках. На момент смерті ОСОБА_9 2/3 квартири належало йому, 1/3 частки належала ОСОБА_3 , яка звернулась до Другої маріупольської державної нотаріальної контори, але квартира була продана. На момент подання позову квартира в цілому належала ОСОБА_5 . В вересні 2018 року з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було встановлено, що квартира згідно договору дарування належить ОСОБА_4 , договір укладено 27.10.2015 року. Вони були власниками під час ухвалення Приморським районний судом м. Маріуполя від 30.03.2018 року. ОСОБА_3 є єдиною особою, яка звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. На підставі викладеного просила позовні вимоги задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, справа розглянута за їх відсутності, за участю представника, адвоката Темір І.В.

Представник відповідачів, ОСОБА_2 , в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі. Суду пояснив, що на підставі договору дарування кв. АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 , яка отримала вказану квартиру від ОСОБА_5 , який просить визнати недійсним позивач, однак на момент укладення правочину ОСОБА_6 діяла на підставі на той момент чинного договору, як власник квартири продала її ОСОБА_5 , добросовісному набувачу. Тому підстав для визнання договору купівлі - продажу між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не вбачається. На час розгляду справи договір між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про дарування квартири є дійсним, підстав для визнання правочину недійсним в матеріалах справи не має. Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя ухвалено рішення про визнання недійсним договору купівлі - продажу між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , встановлено, що від імені останнього діяла невідома особа, однак вказане рішення ухвалено в 2018 році. На момент укладення оспорюваних договорів вони були укладені на законних підставах. Право власності позивача на квартиру в цілому доведено лише рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 30.03.2018 року, в якому зазначено, що ОСОБА_3 звернулась з заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері. Право власності на квартиру належало батьку, матері та брату позивача, всі вони були учасниками приватизації, внаслідок якої отримали рівні долі, по 1/3 частці квартири. Першою померла спадкодавець ОСОБА_8 , після смерті якої відкрилась спадщина на належну їй 1/3 частку спірної квартири, яка складає по 1/9 частці на кожного з спадкоємців, яку фактично прийняла ОСОБА_3 , по 1/9 частці успадкували ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які на момент смерті спадкодавця проживали разом з нею. Доля ОСОБА_7 та ОСОБА_9 склала по 4/9 частки квартири. ОСОБА_3 після смерті батька до нотаріальної контори не зверталась, підтверджуючих документів не надано. Після смерті ОСОБА_7 позивач могла успадкувати 4/18 частки його долі, що загалом складає 6/18 частки квартири, тому що після смерті ОСОБА_7 фактично є два спадкоємці - ОСОБА_3 та ОСОБА_9 , який фактично приймав спадок, оскільки мешкав разом з батьком. Доля ОСОБА_3 після смерті батька та матері складає 1/3 частки квартири. Доля ОСОБА_9 складала 2/3 частини квартири, на момент смерті якого він був власником, тому вважати ОСОБА_3 повноцінним власником квартири не можливо, оскільки документально підтверджено її право власності на 1/9 частку квартири, тому вона не має право на витребування квартири з володіння ОСОБА_4 . На момент подання квартира була придбана відповідачем ОСОБА_5 , як добросовісним набувачем. На підставі викладеного в задоволенні позову просить відмовити.

Третя особа, ОСОБА_6 , в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суду не повідомила, хоча судом була повідомлена належним чином про час та дату слухання справи, в зв`язку із чим справа розглянута за її відсутності.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Щодо витребування майна, право власності на яке отримано ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Спадкодавцям ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право власності на житло належала кв. АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 24-25).

Після смерті ОСОБА_8 була відкрита спадщина на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 на підставі заяви ОСОБА_3 .(т.1 а.с. 231-248)

Крім того, чоловік померлої ОСОБА_8 - ОСОБА_7 та її син ОСОБА_9 також прийняли спадщину на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно мешкали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою ЖКП № 4 від 30.08.2010 року. (т. 1 а.с. 242)

Таким чином, після смерті ОСОБА_8 право власності на квартиру АДРЕСА_1 належало ОСОБА_3 -1/9 квартири, ОСОБА_7 4/9 (1/9+1/3) квартири, ОСОБА_9 4/9 (1/9+1/3) квартири.

Після смерті ОСОБА_7 була відкрита спадщина на 4/9 квартири АДРЕСА_1 на підставі заяви ОСОБА_3 .(т.2 а.с. 6)

Крім того, ОСОБА_9 також прийняв спадщину на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно мешкав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою ЖКП № 4 від 30.08.2010 року. (т. 2 а.с.17)

Таким чином, після смерті ОСОБА_7 право власності на квартиру АДРЕСА_1 належало ОСОБА_3 - 1/3 (1/9+2/9) квартири, ОСОБА_9 2/3 (4/9+2/9) квартири.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців).

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Як вбачається із ст. 16 ЦК України, одним з цивільно-правових способів захисту права власності є віндикація - витребування власником майна з чужого незаконного володіння.

Верховний суд України у справі за № 6-164цс12 висловив правову позицію, що в спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2 ст. 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього.

У відповідності до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача.

Згідно вимог ч.1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених ч. ст.388ЦК України.

Отже, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, суд повинен встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника в силу обставин, передбачених частиною 1 статті 388 ЦК, зокрема, чи з волі власника вибуло це майно з його володіння.

Відповідно до рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя по цивільній справі №266/1439/15-ц від 30.03.2018 року було задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_6 , ОСОБА_11 про визнання недійсним договору купівлі - продажу кв. АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 14-16)

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 19.07.2018 року рішення суду першої інстанції було частково змінено, скасовано в частині скасування державної реєстрації договору купівлі - продажу, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , в іншій частині рішення залишено без змін (т. 1 а. с. 17-19)

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо захисту власності передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Тому, обмеження у праві власності, припинення права власності можливо лише за підставами та в порядку, встановленому актами, що мають статус закону.

Отже, відповідно до ст.92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України.

За національним законом зміст права власності складається з трьох повноважень: володіння, користування й розпорядження. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд.

Стаття 1 Першого Протоколу гарантує право на вільне володіння своїм майном, зокрема, нерухомим, а саме «існуючу» власність (Van Der Mussele v. Belgium, judgment of 23 November 1983, Series A, No.70).

Визнаючи право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном, стаття 1 Першого Протоколу, за своєю суттю, є гарантією права власності, оскільки право розпоряджатися своїм майном загальний та принциповий аспект права власності (Marckx v. Belgium, judgment of 13 June 1979, Series A, No.31).

Ця норма застосовується лише до існуючого майна конкретної особи, і не гарантує права на отримання майна.

Основною метою статті 1 Першого Протоколу є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень принципу безперешкодного користування своїм майном.

Позивач у встановленому законом порядку подав заяву про прийняття спадщини, але не отримала свідоцтво про право на спадщину, що не є її обов`язком, а є правом. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином позивачу перейшла у власність (після смерті ОСОБА_8 та ОСОБА_7 ) 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 та з огляду на те, що спірний об`єкт нерухомості вибув з володіння власника поза його волею, суд доходить висновку про те, що пред`явлення ним позову про витребування цього майна з чужого незаконного володіння відповідає вимогам закону та підлягає задоволенню.

Суд не приймає до уваги позицію представника відповідача Темір І.В., про застосування 3-х річного строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Положеннями статей 330, 387, 388 ЦК України власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.

Захист порушених прав особи, що вважає себе власником неодноразово відчуженого майна, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 отримала спірну квартиру у власність згідно договору дарування від 27.10.2015 року. (Т.1 а.с. 21).

Позов ОСОБА_3 заявила до Приморського районного суду м. Маріуполя 21.09.2018 року, тобто в межах строку позовної давності, а тому підстави для застосування строку позовної давності відсутні.

Щодо витребування майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_9 .

Як викладено раніше на день смерті ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), йому належало 2/3 квартири кв. АДРЕСА_1 .

З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) спадкова справа до майна ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутня. (т. 2 а.с. 1)

Так позивач ОСОБА_3 будучи спадкоємицею за законом 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_9 на праві приватної власності, не зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Посилання представника позивача Беззубченко Л.В. на заяву ОСОБА_3 (т.1 а.с.11) суд не приймається до уваги, оскільки ця заява на адресу нотаріуса м. Маріуполя лише свідчить про бажання ОСОБА_3 звернутись до нотаріуса про прийняття спадщини, а не підтверджує факт такого звернення.

Статтею 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.

З огляду на вищевикладене суд вважає, що позивач не набула права власності у встановлені законом порядку на спірні 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , відповідно правові підстави для витребування спірного майна відсутні.

Таким чином, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом наведені вище обставини, підтверджені доказами, які досліджені в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд доходить до висновку, що вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - ОСОБА_6 , про витребування майна з чужого незаконного володіння підлягають частковому задоволенню.

Відповідно дост.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1452 гривні.

Враховуючи, що позовні вимоги майнового характеру щодо витребування спірної квартири у ОСОБА_4 , ОСОБА_5 задоволені частково, то з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 242,00 гривень з кожного.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 76, 81, 82, 141, 259, 264-265 ЦПК України, ст.ст. 16, 256, 261, 387, 388, 1216, 1268,1270 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа - ОСОБА_6 про витребування майна із чужого незаконного володіння - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Витребувати із незаконного володіння ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 майно, а саме 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 242,00 гривень з кожного.

На рішення може бути подано апеляцію до Донецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 29.11.2019 року.

Суддя Д`яченко Д. О.