Провадження № 22-ц/4808/104/19
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Мелінишин Г.П., Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря Петрів Д.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Івано-Франківського міського суду, постановлену суддею Пастернак І.А. 12 листопада 2018 року в м. Івано-Франківську в справі за скаргою ОСОБА_2, суб'єкт оскарження - відділ державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції, про визнання незаконною бездіяльності щодо вчинення передбачених Законом України «Про виконавче провадження» дій для передання на примусову реалізацію нерухомого майна боржника ОСОБА_3 під час виконання виконавчого провадження по виконанню виконавчих листів Івано-Франківського міського суду у справі №344/5923/14-ц, у справі №344/3054/14-ц про стягнення з боржника ОСОБА_3 заборгованості,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася в суд із скаргою на бездіяльність державного виконавця ВДВС Івано-Франківського МУЮ. Вимоги скарги мотивувала тим, що на підставі судових рішень від 03.04.2014 року та 25.11.2014 року Івано-Франківським міським судом було видано виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 101160,00 грн., що становить 9000,00 доларів США, та 24027,63 грн., що становить 1595,46 доларів США. Виконавчі листи направлені на примусове виконання до ВДВС Івано-Франківського МУЮ. 11.12.2014 року державним виконавцем було проведено опис та арешт майна боржника - садового будинку №197, який знаходиться в с. Павлівка Тисменицького району Івано-Франківської області, про що складено відповідний акт. 26.12.2014 року - винесено постанову про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні для надання письмового висновку, звіту про оцінку майна. Однак, по даний час вказане нерухоме майно не передано на торги.

Просить визнати незаконною бездіяльність державного виконавця ВДВС Івано-Франківського МУЮ щодо невчинення передбачених ЗУ «Про виконавче провадження» дій для передання на примусову реалізацію нерухомого майна боржника ОСОБА_3 під час виконання виконавчого провадження по виконанню виконавчих листів Івано-Франківського міського суду у справі №344/5923/14-ц та у справі №344/3054/14-ц про стягнення з боржника ОСОБА_3 заборгованості.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 12 листопада 2018 року відмовлено в задоволені скарги ОСОБА_2.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. Вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою.

На її думку, державним виконавцем Івано-Франківського МВ ДВС не вжито всіх заходів для повного та своєчасного виконання рішень судів по справах №344/3054/14-ц та №344/5923/14-ц про стягнення з ОСОБА_3 в її користь заборгованості, зокрема, не вжито заходів щодо звернення стягнення на належну боржнику частину садового будинку та земельної ділянки.

Зазначає, що заявою від 28.10.2016 року вимагала у державного виконавця вжити заходи щодо передання на реалізацію майна боржника та звернутись до суду з поданням про проникнення в помешкання боржника. Однак вказаних дій вчинено не було.

При цьому вважає посилання суду на звернення держаним виконавцем стягнення на доходи боржника в розмірі 20% від заробітної плати як на доказ належного виконання рішень судів неприпустимим, оскільки вона є особою похилого віку, інвалідом ІІ групи, тому не може забезпечити себе самостійно і тривалий час чекати виконання рішення суду.

Також зазначає, що звернення стягнення на кошти боржника, зокрема на заробітну плату, не є підставою для невчинення державним виконавцем інших дій по зверненню стягнення на нерухоме майно боржника, якщо надходжень від заробітної плати недостатньо для задоволення вимог стягувача.

Вказує, що за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на 1/2 частину садового будиночку, який знаходиться в АДРЕСА_1, 1/2 частину земельної ділянки для судового використання в садівничому товаристві «Машинобудівник», ділянка №196, площею 0,0608 га, що розташована на території Павлівської сільської ради Тисменицького району, Івано-Франківської області, 1/2 частину земельної ділянки для садового використання в садівничому товаристві «Машинобудівник», площею 0,0762 га, що розташована на території Павлівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області.

Державний виконавець описавши садовий будинок і призначивши експерта для оцінки, не передав дане майно на прилюдні торги. Крім того, не здійснив опис та арешт 1/2 часток земельних ділянок боржника.

Однак суд першої інстанції, розглядаючи справу, не надав вказаним обставинам належної оцінки, жодним чином не зазначивши про це невчинення дій по зверненню стягнення на нерухоме майно боржника та ухвалив помилкове рішення.

На підставі наведеного просить скасувати ухвалу Івано-Франківського міського суду від 12.11.2018 року та постановити нове рішення, яким визнати незаконною бездіяльність державного виконавця Івано-Франківського МВ ДВС, яка полягає у невчиненні передбачених Законом України «Про виконавче провадження» дій для передання на примусову реалізацію майна боржника ОСОБА_3 під час виконання виконавчого провадження по справі №344/3054/14-ц про стягнення в її користь заборгованості з боржника ОСОБА_3

Сторони в засідання апеляційного суду не з'явилися, причини неявки суду не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволення з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні вимог скарги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем вжито заходів для виконання виконавчих листів про стягнення з ОСОБА_3 боргу на користь ОСОБА_2 відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 23.06.2014 року Івано-Франківським міським судом видано виконавчий лист по справі №344/3054/2014 (провадження №2/344/2269/2014) про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 27.12.2011 року у розмірі 9000 доларів США, що по курсу НБУ станом на 03.04.2014 року становить 101160 гривень (а.с. 3).

На виконання вказаного виконавчого листа 09.07.2014 року державним виконавцем ВДВС Івано-Франківського МУЮ Коцаном П.Б. було відкрито виконавче провадження №43915275 (а.с. 45).

В ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України «Про виконавче провадження».

Так, ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст. 18 даного Закону виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Під час здійснення виконавчого провадження виконавець має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв'язку з виконавчим провадженням.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов'язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Статтею 447 ЦПК України та ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року №6 (із змінами і доповненнями), при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем ВДВС Івано-Франківського МУЮ Коцаном П.Б. було вжито ряд заходів по виконанню рішення суду в межах виконавчого провадження №43915275.

Так, 16.07.2014 року державним виконавцем винесено Постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої накладено арешт на садовий будинок №197, розташований в садівничому товаристві «Машинобудівник» в с. Павлівка Тисменицького району Івано-Франківська області, який належить боржнику ОСОБА_3 у межах суми звернення стягнення 101160,00 грн. та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику в межах суми боргу (а.с. 46).

11.12.2014 року державним виконавцем Коцаном П.Б. проведено опис й арешт майна боржника, про що складено відповідний Акт (а.с. 47-50).

03.04.2015 року державним виконавцем винесено Постанову про розшук майна боржника, якою оголошено розшук транспортного засобу ИЖ 412, 1980 р.в., д.н.з. 37047ІВ, св-во ІВС107714, що належить ОСОБА_3 згідно відповіді УДАІ (а.с. 51).

В матеріалах справи містяться копії платіжних доручень від 20.10.2015 року №3136, від 08.12.2015 року №3914, від 22.01.2016 року №98, від 10.02.2016 року №288, від 15.03.2016 року №434 про перерахування коштів на користь ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу ОСОБА_3 (а.с. 52-54).

Також на підставі відповіді ПАТ «Креді Агріколь Банк» від 28.07.2016 року було встановлено, що боржник має відкриті рахунки в АТ «Райффайзен Банк Аваль». Відповідно Постановою про арешт коштів боржника від 09.08.2016 року державним виконавцем було накладено арешт на вказані кошти у межах суми 101160,00 грн. (а.с. 55).

04.04.2018 року старшим державним виконавцем Івано-Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Керніцьким А.В. винесено Постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, на підставі якої звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_3 у ТзОВ «Прикарпатський торговий дім» на користь ОСОБА_2 у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 123874,11 грн. (а.с. 56-58).

Крім того, як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта №121664493 від 23.04.2018 року, на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 43522209 від 02.06.2014 року, виданої державним виконавцем ВДВС Івано-Франківського МУЮ Коцана П.Б. було накладено арешт на все нерухоме майно - садовий будинок №197, який знаходиться в садівничому товаристві «Машинобудівник» в с. Павлівка Тисменицького району Івано-Франківська області та належить ОСОБА_3 на праві власності (а.с. 59).

Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника. Так, стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15 1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19 1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26 1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18 1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов'язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов'язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Закону України «Про виконавче провадження» підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю особи, у зв'язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків. З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім'ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також у зв'язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Беручи до уваги наведені норми права та матеріали справи, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що державним виконавцем у відповідності до вимог ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» вжито передбачених Законом заходів щодо примусового виконання рішення суду.

Посилання апелянта на те, що державним виконавцем не вжито заходів щодо звернення стягнення на належну боржнику частину садового будинку та земельної ділянки не свідчать про його бездіяльність з урахуванням передбаченої ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» черговості стягнення на кошти та інше майно боржника.

Таким чином, оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням вимог закону, скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі, не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 12 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 січня 2019 року.

Головуюча: Томин О.О.

Судді: Мелінишин Г.П.

Ясеновенко Л.В.