Постанова

Іменем України

22 травня 2019 року

м. Київ

справа № 539/2330/17-ц

провадження № 61-39389св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Відділ освіти, молоді та спорту Виконавчого комітету Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області,

третя особа - Виконавчий комітет Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06 березня 2018 року у складі судді Гудкова С. В. та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 21 травня 2018 року у складі колегії суддів: Дорош А. І., Панченка О. О., Триголова В. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Відділу освіти, молоді та спорту Виконавчого комітету Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області (далі - Відділ освіти, молоді та спорту), третя особа - Виконавчий комітет Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області, про визнання незаконним наказу про накладення дисциплінарного стягнення.

Позовна заява мотивована тим, що її двічі притягнуто до дисциплінарної відповідальності за одне порушення, а саме за порушення трудової дисципліни, яке вона не вчиняла, результати позапланової перевірки, які стали підставою для притягнення її до дисциплінарної відповідальності, є неправомірними та упередженими.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила визнати наказ від 06 червня 2017 року № 71-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » незаконним.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06 березня

2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності згідно із наказом від 06 червня 2017 року № 71-к відбулося без порушень норм чинного законодавства, позапланова перевірка дотримання вимог чинного законодавства завідувачем ДНЗ «Сонечко» ОСОБА_1 проведена відповідно до чинного законодавства, її результати ніким не оскаржені та не скасовані, а тому є належними та допустимими доказами.

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 21 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06 березня 2018 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу та залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У липні 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 21 травня 2018 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання посадових обов`язків, які полягали у ряді різних та не пов`язаних між собою проступках, разом із тим, у наказі не сформульовано, у чому саме полягає невиконання своїх обов`язків ОСОБА_1 , у чому конкретно виявилися порушення, які стали підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності, коли вони мали місце і у чому полягають винні дії, а отже, оголошення ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення без посилання на порушення конкретних пунктів посадової інструкції та не наведення суті порушення посадових обов`язків суперечить вимогам статті 147 КЗпП України, що є самостійною підставою для його скасування. Крім того, з викладеного в оскаржуваному наказі вбачається, що зазначений факт був відомий відповідачу, починаючи із 20 березня 2017 року, але лише після спливу

2 місяців і 17 днів за відповідне порушення дисципліни до ОСОБА_1 застосовано стягнення, проте відповідно до частини першої статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

У жовтні 2018 року від Відділу освіти, молоді та спорту Виконавчого комітету Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому заявник просить залишити без задоволення вказану касаційну скаргу та залишити без змін рішення суду першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на те, що вказані судові рішення ухвалені із додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 липня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що згідно із наказом Відділу освіти Лубенської РДА Полтавської області від 15 липня 2011 року № 121-к ОСОБА_1 призначена на посаду завідувача ДНЗ «Сонечко» із 01 серпня 2011 року.

Згідно із наказом начальника Відділу освіти, молоді та спорту Виконавчого комітету Засульської сільської ради Шевченко Л. П. від 04 квітня 2017 року № 49-к ОСОБА_1 оголошено догану за неналежне виконання своїх посадових обов`язків.

Відповідно до наказу начальника Відділу освіти, молоді та спорту Виконавчого комітету Засульської сільської ради Шевченко Л. П. від 06 червня 2017 року № 71-к ОСОБА_1 оголошено догану за неналежне виконання своїх посадових обов`язків.

Підставою для притягнення позивача вдруге до дисциплінарної відповідальності, стали результати позапланової перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності ДНЗ «Сонечко» с. Новаки у Відділі освіти, молоді та спорту Виконавчого комітету Засульської сільської ради за період із 01 січня по 01 квітня 2017 року. За результатами перевірки складений акт від 15 травня 2017 року № 16-05/1. У ході проведення позапланової перевірки виявлено численні порушення дотримання вимог чинного законодавства, допущені завідувачем ДНЗ «Сонечко» ОСОБА_1 .

За результатами позапланової перевірки начальнику Відділу освіти, молоді та спорту Виконавчого комітету Засульської сільської ради Шевченко Л. П. сільським головою Засульської сільської ради направлено подання «Щодо усунення порушень законодавства» від 24 травня 2017 року № 02-27/898.

29 травня 2017 року ОСОБА_1 подала пояснювальну записку за результатами здійсненої перевірки сектором внутрішнього фінансового контролю та аудиту Виконавчого комітету Засульської сільської ради, відповідно до окремих порушень фінансово-господарської діяльності, виявлених під час перевірки.

Нормативно-правове обґрунтування

За змістом статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано, зокрема, такий захід стягнення, як догана.

Згідно зі статтею 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців із дня вчинення проступку.

За приписами статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

При розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, у чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо.

Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Разом з тим, саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку.

Крім того, при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена провина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, правильним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, із яким погодився й апеляційний суд, про відмову у задоволенні позову, оскільки притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності згідно оскаржуваного наказу від 06 червня 2017 року № 71-к відбулось у відповідності до вимог закону. Судами правильно встановлено, що підставою притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності стало неусунення недоліків, виявлених першою перевіркою та викладених у висновку від 20 березня 2017 року та порушення, виявлені позаплановою перевіркою окремих питань фінансово-господарської діяльності ДНЗ «Сонечко», за наслідками якої складено акт від 15 травня 2017 року.

Зміст оскаржуваного наказу від 06 червня 2017 року № 71-к містить перелік порушень, за які позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності, отже твердження заявниці, що її притягнуто двічі за одне і те саме порушення, не відповідає дійсності.

Накладення одного дисциплінарного стягнення за декілька порушень трудової дисципліни, вчинених працівником, не відповідає вимогам статті 147 КЗпП України.

Наведені у касаційній скарзі доводи аналогічні доводам апеляційної скарги, які були предметом дослідження судом апеляційної інстанції, і їм надана належна правова оцінка.

Доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання посадових обов`язків, які виразились у ряді різних та не пов`язаних між собою проступках, разом із тим, у наказі не сформульовано у чому саме полягає невиконання своїх обов`язків ОСОБА_1 , у чому конкретно виявилися порушення, які стали підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності, коли вони мали місце і у чому полягають винні дії, а отже, оголошення ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення без посилання на порушення конкретних пунктів посадової інструкції та ненаведення суті порушення посадових обов`язків суперечить вимогам статті 147 КЗпП України, що є самостійною підставою для його скасування, є безпідставними, оскільки суперечить змісту оскаржуваного наказу.

Посилання у касаційній скарзі на те, що відповідачу було відомо про порушення, зазначені у оскаржуваному наказі, починаючи із 20 березня 2017 року, проте лише після спливу 2 місяців і 17 днів за відповідне порушення дисципліни до ОСОБА_1 застосовано стягнення, а отже, відповідно до частини першої статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці, є необґрунтованими, оскільки оскаржуваний наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності оголошено у межах одного місяця, після завершення 15 травня 2017 року позапланової перевірки, якою виявлено порушення.

Інші доводи касаційної скарги також не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальних частинах судових рішень, а зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх спростували. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів згідно з положеннями статті 400 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України,

№ 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

При цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06 березня

2018 року та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 21 травня

2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С. О. Погрібний

Г. І. Усик