УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2019 року Іллічівський районний суд м.Маріуполя Донецької області під головуванням судді Пустовойт Т.В., за участю секретаря судового засідання Родіної Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Маріуполі заяву відповідачки ОСОБА_1 про відвід судді Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області Литвиненко Н.В.,

У С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом представника позивача ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування Маріупольської міської ради, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу матері.

15.11.2019 року через канцелярію суду надійшла заява відповідачки ОСОБА_1 про відвід головуючого судді по справі Литвиненко Н ОСОБА_4 з підстав винесення вказаним суддею постанови про притягнення відповідачки до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, яка в подальшому була оскаржена та скасована судом апеляційної інстанції, в тому вважає наявність зацікавленості її у розгляді справи на користь позивача, що викликає сумнів у неупередженості судді та її об`єктивності.

Відповідно до ст.40 ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява про відвід задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, особиста безсторонність особи, яка виконує функції держави, презумується, поки не надано доказів протилежного. Доказами протилежного є переконливі факти порушення безсторонності, тобто факти, які дають підстави для обґрунтованого побоювання прийняття упередженого рішення.

Вичерпний перелік підстав для відводу судді зазначено статтями 36, 37 ЦПК України.

При цьому, згідно ч.4 ст.36 ЦПК, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Наведені відповідачкою доводи щодо відводу судді, зокрема прийняття рішення в іншій справі, є її суб`єктивною думкою, нічім не підтверджено і ніяк не свідчать про наявність обставин, які б викликали сумніви в неупередженості, об`єктивності судді та унеможливлюють ухвалення суддею об`єктивного рішення у справі.

Враховуючи, що заявником не надано переконливих та обґрунтованих доказів у неупередженості судді при розгляді цивільної справи, у задоволенні заяви про відвід слід відмовити.

Керуючись ст.ст.36, 40 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви відповідачки ОСОБА_1 про відвід судді Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області Литвиненко Н.В. - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Т. В. Пустовойт