Справа № 496/5434/18
Провадження № 2/496/455/19
У Х В А Л А

14 січня 2019 року м. Біляївка

Суддя Біляївського районного суду Одеської області Горяєв І.М., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1, яка мешкає за адресою: Одеська область, м. Біляївка, вул. Ген.Глібова, 64-а, до ОСОБА_2, який мешкає за адресою: Одеська область, м. Біляївка, вул. Ген. Глібова, 64, про поділ спільно набутого майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У цивільному процесі, що базується на засадах змагальності й диспозитивності, особливого значення набуває зміст позовної заяви, від якого залежать не тільки дії судді при вирішенні питання про відкриття провадження, а й позиція відповідача, котрий, як і позивач, має право на судовий захист, а для реалізації цього права відповідач має бути обізнаним з тим, які вимоги до нього заявлені, з яких підстав і якими доказами це підтверджується.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суддя приходить до висновку, що вона підлягає залишенню без руху, так як не відповідає вимогам статей 175, 177 ЦПК України, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

У п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Згідно п. 2, п. 9 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову у позовах про визнання права власності на майно визначається вартістю майна; у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна.

Відповідно до розяснень, які містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування визначається з урахуванням вартості спірного майна. При цьому, суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом ЦПК України такий обовязок покладається на позивача. Вартість майна визначається на момент предявлення позову.

Дійсна вартість майна визначається відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Всупереч наведених норм законодавства, позовна заява та додані до неї документи не містять доказів щодо погодження з відповідачем вартості спірного майна подружжя, як і доказів на підтвердження вартості майна, яке є предметом поділу на час подачі позову, а також обґрунтованого розрахунку сум, які позивач просить стягнути з відповідача.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України встановлено, що у позовах про визнання права власності на майно або його витребування, ціна позову визначається вартістю майна.

Позивачкою у позовній заяві вказана ціна позову 406950,0 грн.

Разом з тим, із вказаної позовної заяви не зрозуміло звідки встановлено вказану ціну позову.

Згідно п.п.1 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання до суду позовної заяви про поділ майна при розірванні шлюбу судовий збір справляється у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, за позовну вимогу позивачка сплатила суму судового збору у розмірі 4079,00 грн., при цьому зазначивши, що це максимальний розмір.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб визначений в статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» та становить станом на 1 січня 2018 року 1762,00 грн.

Отже, за подання даного позову повинна бути сплачена максимальна ставка судового збору - 3 розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 5 286 грн..

Також, позивачка не просила відстрочити сплату судового збору, а тому суд вважає, що сплачена позивачкою сума судового збору не відповідає дійсній вартості спірного майна.

Крім того, згідно ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Оскільки позовна заява містить одночасно майновий і немайновий характер, тому позивачці необхідно сплатити судовій збір за позовну вимогу не майнового характеру.

Таким чином позивачці необхідно доплатити судовий збір в сумі 1911 грн. 80 коп. ( 5286-4079+704.80)

Крім того, позовні вимоги сформульовані не чітко, зокрема, позивачем не зазначено розмір половини вартості внесеного майна в ПП «Зелена ОСОБА_3».

В позовній заяві не чітко викладено обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, що є порушенням п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України. Зокрема, позивач, посилаючись на те, що майно, яке вона просить поділити, придбане у шлюбі, взагалі не зазначила обставин щодо придбання спільно нажитого майна, джерел і часу його придбання тощо, а також не зазначила докази, що підтверджують вказані обставини.

Крім того, позивач, посилаючись на те, що відповідач є засновником ПП «Зелена ОСОБА_3» не надає доказів цього.

Позивач, посилаючись на те, що статутний капітал та майно ПП «Зелена ОСОБА_3» сформовані за рахунок спільної сумісної власності подружжя, не зазначає та не надає доказів на підтвердження вказаних обставин.

Крім цього, згідно ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

У відповідності до ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. За змістом ст. 84 ЦПК України позивач, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів разом з поданням позовної заяви. У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу. Крім того, таке клопотання повинно відповідати загальним вимогам, встановленим до форми та змісту заяв з процесуальних питань, визначених ст. 182-183 ЦПК України.

Заявлене позивачем клопотання про витребування відомостей нарахованих доходів та майновий стан відповідача в період з 2012 року по теперішній час, відомостей щодо відчуження транспортних засобів, участі відповідача у підприємствах організаціях та відомостей щодо реєстрації маломірних суден вищезазначеним вимогам закону не відповідає, оскільки зі змісту клопотання вбачається, що вони необхідні для визначення розміру аліментів з відповідача, а вимог щодо стягнення аліментів з відповідача позивачка не висуває.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи наведене вище, суддя вважає за необхідне позовну заяву залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення вищезазначених недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали.

Частиною 3 ст. 185 ЦПК України передбачено, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Суд акцентує увагу позивача на тому, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «ОСОБА_4 де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Дотримання вимог ст. ст. 175, 177 ЦПК України при пред`явленні позову в суд є імперативним правилом, в тому числі і для суду.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов'язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Враховуючи зазначене, залишення позовної заяви без руху жодним чином не перешкоджає позивачу у доступі до правосуддя після усунення недоліків позову..

Керуючись ст.ст. 175, 185 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1, яка мешкає за адресою: Одеська область, м. Біляївка, вул. Ген.Глібова, 64-а, до ОСОБА_2, який мешкає за адресою: Одеська область, м. Біляївка, вул. Ген. Глібова, 64, про поділ спільно набутого майна подружжя - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Попередити, що у разі невиконання вимог суду у вказаний строк, заява буде вважатись неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає (за виключенням вимог щодо сплати судового збору).

Суддя Біляївського районного суду

Одеської області ОСОБА_5