УХВАЛА

14 січня 2019 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду міста Одеси Єршова Л.С., дослідивши матеріали скарги ОСОБА_1 про скасування постанови Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси щодо встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України за ВП №50389551 від 15.02.2018 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси про скасування постанови відповідача щодо встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України за ВП№50389551 від 15.02.2018 року.

Ухвалою від 27.12.2018 року зазначений позов було залишено без руху.

08 січня 2019 року ОСОБА_1 подав до суду уточнену позовну заяву (скаргу) на дії державного виконавця.

Розглянувши зазначену уточнену позовну заяву (скаргу) ОСОБА_1 на дії державного виконавця суддею встановлено наступне.

У преамбулі уточненої позовної заяви (скарги) ОСОБА_1 називає учасників справи «позивач» та «відповідач», сам документ, поданий до суду, підписує як «скаржник».

Підставою подання позову (скарги) стало те, що відносно ОСОБА_1 відкрите виконавче провадження з примусового виконання виконавчого документу №2п-9/11, виданого 07.09.2011 року Шевченським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 750,00 грн., щомісячно з 16.07.2010 року по 13.01.2023 року.

Таким чином, оскільки скаргу подано в порядку судового контролю за виконанням судового рішення про стягненню аліментів, суддя вважає, що вона повинна розглядатись за правилами ст.ст. 447-453 ЦПК України.

Відповідно до положень статті 447 ЦПК України в порядку судового контролю за виконанням судових рішень право звернення із скаргою до суду мають сторони виконавчого провадження.

Згідно з ст. 450 ЦПК України скарга розглядається за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Таким чином, найменування учасників розгляду скарги в даному випадку буде таким: стягувач ОСОБА_1, боржник ОСОБА_2, та державний виконавець, чиї рішення, дія чи бездіяльність оскаржуються.

Дійсно ОСОБА_1 безпідставно зазначено «позивач», «відповідач», однак, зважаючи на те, що Розділ VII не містить норми, яка б регулювала форму та зміст скарги, повертати з цих підстав скаргу, на думку судді, не є правильним.

В свою чергу, згідно з ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Як вбачається з ЄДРСР та матеріалів справи № 522/15221/18, досліджених суддею в межах вирішення питання щодо її підсудності, цивільну справу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 за позовом ОСОБА_2 розглянув Шевченський районний суд м. Львова.

Згідно з п.1 ч.1ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Таким чином, суд вважає, що зазначена справа не підсудна Приморському районному суду м. Одеси і підлягає передачі за підсудністю до Шевченського районного суду м. Львова.

У відповідності до положень ч.ч. 1, 2 статті 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються і справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Керуючись ст.ст. 31, 187, 260 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Матеріали цивільної справи за скаргою ОСОБА_1 про скасування постанови Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси щодо встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України за ВП №50389551 від 15.02.2018 року, передати на розгляд до Шевченського районного суду м.Львова.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, проте може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Л.С. Єршова