Справа № 466/7834/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

«21» листопада 2019 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого - судді Кавацюка В.І.

при секретарі Молінській С.В.

учасники справи: позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в залі суду в м. Львові

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням,

у с т а н о в и в:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 пред`явила в суд позов до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

В обгрунтування позовних вимог зазначала, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності їй належить 1/3 частина квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності № 57997 від 22 серпня 2000 року.

Пізніше, після смерті свого чоловіка, на підставі свідоцтва про право на спадщину №1-1194 від 06 вересня 2010 року, вона отримала в спадок 1/6 частину вищевказаної квартири.

Її син ОСОБА_2 , який є відповідачем по справі, відповідно до договору дарування №4-1297 від 10 вересня 2010 року подарував їй належну йому 1/2 частину цієї квартири, після чого вона, позивач, стала єдиною власницею квартири АДРЕСА_2 .

Вона, ОСОБА_1 , зареєстрована та проживає у вищевказаній квартирі та, крім неї, в цій квартирі також зареєстрований її син - відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Однак, її син ОСОБА_2 не проживає у спірній квартирі дуже тривалий час, що підтверджується актом, складеним ОСББ «Оберіг» від 24 вересня 2019 року, та це можуть підтвердити свідки ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , які проживають відповідно в квартирах № 59 та № 57 цього ж будинку.

Враховуючи такі обставини та на підставі ст. ст. 316, 317, 319, 321, 405 ЦК України, просить ухвалити рішення, яким визнати її сина ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2 .

В судове засідання, яке після оголошення перерви було призначено на 21 листопада 2019 року о 12.00 год., позивач ОСОБА_1 не з`явилась та подала до суду заяву, зі змісту якої убачається, що вона просить розглядати справу без її участі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання жодного разу не з`явився та не надіслав до суду відзиву чи письмового заперечення на позовну заяву.

У відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних в ній доказів.

У відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання 21 листопада 2019 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини, права та обов`язки сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу: 181848933, дата, час формування: 20.09.2019 15:38:42) позивачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру № 57997 , виданого виконкомом Львівської міської ради 22 серпня 2000 року, належить на праві власності 1/3 частина квартири АДРЕСА_2 .

Після смерті свого чоловіка, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №1-1194 від 06 вересня 2010 року, позивач ОСОБА_1 успадкувала 1/6 частину вищевказаної квартири.

Відповідач ОСОБА_2 відповідно до договору дарування від 10 вересня 2010 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори Максьоновою Г.В. і зареєстрованого в реєстрі за номером 4-1297, подарував своїй матері - позивачу ОСОБА_1 належну йому 1/2 частину цієї квартири, після чого вона стала єдиним власником квартири АДРЕСА_2 .

Позивач ОСОБА_1 зареєстрована та проживає у вищевказаній квартирі та, крім неї, в цій квартирі також зареєстрований її син - відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З акту, складеного ОСББ «Оберіг» 24 вересня 2019 року, вбачається, що відповідач ОСОБА_2 не проживає в спірній квартирі АДРЕСА_2 з січня 2000 року, що підтверджують ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , які проживають відповідно в квартирах № 59 та № 57 цього ж будинку.

У відповідності до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Положеннями ч.1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з приписами ч.1 ст. 321 цього Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Положеннями ст. 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та вищезазначені норми матеріального права, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 є підставним та таким, що підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 81, 82, 83, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 280, 281, 282, 284 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 316. 317. 319, 321, 405 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок) витрат по оплаті судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Суддя В . І . Кавацюк Кавацюк