г Інгулецький районний суд міста ОСОБА_1 Дніпропетровської області
Справа № 213/3062/16-ц
Номер провадження 2/213/69/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2019 року Інгулецький районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Нестеренка О.М.

секретар судового засідання - Ладухіна І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 20.12.2016 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, та просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у розмірі 44509,89 грн., з яких заборгованість за кредитом 4985,66 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 33878,52 грн., пеня 3050,00 грн., штрафи 500,00 грн. - фіксована частина, та 2095,71 грн. процентна складова.

В обгрунтування заявлених вимог посилається на те, що між позивачем та відповідачем 26.06.2013 було укладено кредитний договір без номеру, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач своїм підписом підтвердив згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між нею та Банком Договір.

Відповідно до пунктів 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає Банку право в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Одночасно пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невідємних частин договору. Посилаючись на цю обставину, позивач зазначає, що таким чином розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позивальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в договорі. Пунктом 1.1.2.3 Умов та правил надання банківських послуг отримання виписок про стан карткового рахунку та про здійснення операцій в картрахунком є обовязком позичальника.

Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, заборгованості за кредитом, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом, та інших витрат за договором (п.2,1.1.5.5).

Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, при порушенні строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити штраф в розмірі 500 грн. плюс 5 % від суми позову.

Позивач зазначає, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Але, в порушення умов договору, відповідач не надавав своєчасно позивачу кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, іншими витратами згідно договору, тобто свої зобовязання належним чином не виконував, у звязку з чим станом на 31.10.2016 має заборгованість у розмірі 44509 грн. 89 коп., яка складається з наступного: 4985,66 грн. заборгованість за кредитом; 33878,52 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3050,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи 500,00 грн. фіксована частина, 2095,71 грн. процентна складова. Цю суму, а також судовий збір у розмірі 1378,00 грн. позивач і просив стягнути з відповідача на свою користь.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи /зворот а.с.4/.

Порядок виклику відповідача до суду, передбачений ст.128 ЦПК України, дотримано, але в судове засідання він зявився, уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом ОСОБА_4 /а.с.83-86/.

Представник відповідача, частково не погоджуючись з позовними вимогами, надала письмові пояснення, згідно з якими не заперечує, що Відповідач ОСОБА_3 користувався коштами Банку. Водночас, не погоджується з нарахованою сумою заборгованості у виді процентів, штрафів та пені. В обґрунтування заперечень, посилається на те, що Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи, які позивач додає до позовної заяви, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки всупереч вимогам ст.ст. 207, 1055 ЦК України, та ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» вони не підписані позичальником.

Зазначила, що Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг, а також Витяг з тарифів, мав на увазі Відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно взяв на себе зобов'язання зі сплати відсотків та штрафів у передбачених цими Умовами розмірах. При цьому, згідно з чинним законодавством, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами.

Щодо вимоги про стягнення процентів, Представник відповідача зазначила, що положеннями ст.ст. 1048, 1054 ЦК України передбачено, що у разі, коли договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Оскільки доказів підписання відповідачем договору зі сплатою відсотків у розмірі 30 % Позивачем не надано, вважає, що у даному випадку розмір відсотків необхідно визначити саме за обліковою ставкою НБУ на кожний відповідний період користування кредитом.

Також просила відмовити у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача пені та штрафу, оскільки анкета-заява відповідача не містить таких умов, а інших угод між сторонами не укладалося.

При цьому, представник відповідача визнана суму заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3355,00 грн., та обгрунтувала її тим, що відповідач частково погашав заборгованість, за умови ненадання стороною Позивача арифметичного розрахунку заборгованості, надала свій розрахунок, згідно з яким заборгованість за тілом кредиту станом на 31.10.2016 становить 3355,00 грн.

За період з 26.06.2013 по 31.10.2016 з урахуванням облікової ставки Національного банку України та кількості днів користування кредитом представником відповідача розрахована сума процентів, які, на її думку, підлягають стягненню з відповідача, у розмірі 1828,91 грн. /а.с.173-174/.

На ухвалу суду про витребування доказів Позивач повідомив, що надати памятку Клієнта, яка є частиною кредитної угоди, неможливо, оскільки вона видається Клієнту під час оформлення кредитного договору і не зберігається в архівах установи Банку, а всі істотні умови прописані в договорі. Представник позивача в черговий раз акцентував увагу на тому, що підписавши Анкету-заяву, відповідач підтвердив, що ознайомився з Умовами та правилами, Тарифами банку та зобовязується регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті Банку, а значить відповідач погодився із вказаним розміром відсоткової ставки, а тому застосування відсоткової ставки НБУ буде суперечити положенням договору та ст.1048 ЦК України.

Також зазначив, що підпису клієнта у примірнику Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів банку бути не може, оскільки сторони заключили договір про надання банківських послуг у формі договору приєднання, особливістю якого є викладення умов в стандартних формулярах (Умовах та Правилах), а укладання такого договору здійснюється лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому (ст.634 ЦК України).

Позивач вважає, що доказом приєднання та ознайомлення Відповідача з Тарифами банку, Умовами та Правилами надання банківських послуг є особистий підпис клієнта в Анкеті-заяві у відповідному розділі (під текстом), копія якої міститься в матеріалах справи в якості додатку до позовної заяви /а.с.160/.

Також позивач надав суду виписку по рахунку по карті за період з 01.01.1999 по 30.06.2018 /а.с.162-164/, з якої вбачається, що Відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами.

Розглянувши надані учасниками справи матеріали, оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Нормами статей 638, 639, 640 ЦК України встановлені загальні вимоги щодо порядку укладення, зміни та розірвання договорів, відповідно до яких договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов'язується надати грощові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що згідно з копією наданої позивачем ОСОБА_5 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, ОСОБА_3 26.06.2013 звертався до Позивача з заявою, в якій зазначив, що бажає оформити на своє імя карту «Універсальна», про що зробив в заяві відповідну позначку. При цьому у відповідному розділі ОСОБА_5 міститься позначка про те, що памятку Клієнта заявник отримав і ознайомлений з її змістом під підпис /а.с.6/.

Водночас, суд вважає слушними заперечення представника відповідача в тій частині, що доказів ознайомлення відповідача саме з тими Умовами та правилами, Тарифами, на які посилається позивач, та підставі яких нарахована заборгованість за договором без номеру від 26.06.2013, позивачем не надано, оскільки долучені до позову Умови та Правила надання банківських послуг жодного підпису відповідача не містять, і навіть на ухвалу суду позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували саме цю обставину, а Витяги з Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», в яких, як зазначає позивач, викладені умови кредитування, зокрема базова ставка по відсоткам за користування кредитом, розмір пені, штрафів тощо, не містить підпису Відповідача.

При цьому позивачем доведено, і представником відповідача не заперечувався той факт, що Відповідач користувався коштами позивача, частково повертав кредитні кошти, але належним чином свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, тому має заборгованість.

Вирішуючи питання про її розмір, суд враховує, що належного розрахунку заборгованості із врахуванням часткового погашення боргу відповідачем, позивачем суду не надано, натомість представником відповідача у своїх додаткових поясненнях наведено розрахунок заборгованості.

При цьому, враховує, що після ознайомлення представника позивача з цим розрахунком, позивач нових доказів суми заборгованості не надав.

Суд критично ставиться до наданої позивачем в якості доказу наявності боргу Виписці по рахунку, відкритому на імя ОСОБА_3, в якій вказано, що відомості надаються за період з 01.01.1999 року, тоді як договір сторонами було укладено 26.06.2013.

Також суд вважає, що неможливо ідентифікувати відомості про операції, зазначені у даній виписці, такі як «HEAD-OFFICE CORRECT», «HEAD-OFFICE», «HEAD-OFFICE ZA KREDITNYI LIMIT», та інші, що викликає сумнів у достовірності наданого розрахунку заборгованості.

Тому суд погоджується з розрахунком заборгованості, наданим представником відповідача, та вважає, що підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 3355,00 грн.

Вирішуючи питання про заборгованість за процентами, суд враховує, що розрахунки процентів за користування кредитом та штрафів, позивач обгрунтовує також умовами, викладеними в Умовах та Правилах надання банківських послуг, а також Тарифах обслуговування кредитних карт «Універсальна». Проте зазначені Умови та Тарифи всупереч вимогам ст.ст.207, 1055 ЦК України та ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, яка діяла на час укладання договору, позичальником не підписані, й кредитором оригінали цих документів відповідачеві передані не були, у звязку з чим суд приходить до висновку, що їх не можна вважати складовою частиною укладеного сторонами кредитного договору.

За таких обставин суд вважає, що оскільки доказів підписання відповідачем договору зі сплатою відсотків у розмірі 30 % Позивачем не надано, у даному випадку підлягають застосуванню положення ч.1 ст.1048 ЦК України, згідно з якою, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Однак суд не може погодитись з сумою заборгованості за процентами, яку зазначила у своєму розрахунку представник відповідача, оскільки нею не вірно розрахована кількість днів користування кредитом, зокрема за період з 27.06.2013 по 12.08.2018, що становить 47 днів (а не 16), а отже з врахуванням облікової ставки НБУ за цей період сума збільшується на 28,25 грн., у звязку з чим суд вважає, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума процентів по кредиту у розмірі 1857,16 грн.

Розглядаючи вимогу про стягнення пені, суд керується положеннями ст.ст.549-552 ЦК України. Так, за приписами ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

За загальним правилом, період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання, не може перевищувати один рік (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст.253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Оскільки право на стягнення пені у кредитора виникло з наступного дня після 03 лютого 2014 року (день останньої сплати кредиту відповідачем), а до суду він звернувся лише 13 грудня 2016 року, то пеня підлягає стягненню лише в межах одного року до дня предявлення позову у сумі 1409,10 грн.

При цьому суд не вбачає підстав для застосування положень ч.3 ст.551 ЦК України щодо можливості зменшення розміру неустойки, оскільки нарахована сума пені не перевищує розмір основного боргу за кредитом.

Щодо вимог позивача про стягнення штрафних санкцій, суд враховує, що позивач просить стягнути з відповідача у звязку з порушенням кредитного зобовязання одночасно пеню та штраф.

Враховуючи те, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування при порушенні строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, тому, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення штрафу є незаконними і задоволенню не підлягають. Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс 15 від 21.10.2015 року.

Встановлені в судовому засіданні обставини витікають з правовідносин по належному виконанню зобовязань та з недопустимості односторонньої відмови від виконання зобовязання і наслідків, які виникають при неналежній відмові.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з положеннями ч.7 ст.81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, за наявності наданих сторонами доказів, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак, незважаючи на те, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, судовий збір, сплачений позивачем при предявленні позову, підлягає стягненню у повному розмірі, оскільки був сплачений позивачем у мінімальному розмірі, передбаченому ст..4 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст.258, 509, 525, 526, 530, 549-552, 638-640, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 81, 141, 228-229, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 "ПРИВАТБАНК" заборгованість за кредитним договором б/н від 26.06.2013 у сумі 6621,27 грн., з яких: заборгованість за кредитом 3355,00 грн.; заборгованість по процентам 1857,17 грн., заборгованість за пенею 1409,10 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 "ПРИВАТБАНК" витрати зі сплати судового збору у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Дніпровського апеляційного суду через Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо скаргу не подано, або якщо апеляційну скаргу подано, то після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не скасовано.

Інформація щодо сторін у справі:

-Позивач: ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК», , юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д;

-Відповідач: ОСОБА_3, зареєстроване місце проживання 50102, АДРЕСА_1.

Вступну та резолютивну частину рішення підписано без проголошення відповідно до ч.4 ст. 268 ЦПК України 26.02.2019.

Повний текст рішення складено 01.03.2019.

Суддя О.М. Нестеренко