Справа № 635/5967/18
Провадження № 2/635/568/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року

смт. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - Токарєвої Н.М.,

секретар судового засідання - Антонян М.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну порядку та способу стягнення аліментів на дитину, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить суд змінити розмір аліментів, шляхом збільшення їх розміру, та стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі з 1000,00грн. на ј частини від заробітку платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, якій було розірвано рішенням Харківського районного суду Харківської області від 17.10.2017. Від даного шлюбу сторони по справі мають малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. На підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 13.03.2017 ОСОБА_2 сплачує на користь позивача аліменти на утримання дитини, ОСОБА_3, у розмірі 1000,00грн. Однак, вказаної суми недостатньо для забезпечення дитині належних умов життя та гармонійного розвитку, у звязку з чим, позивач була вимушена звернутись до суду.

Позовна заява ОСОБА_1 надійшла до Харківського районного суду Харківської області 22 серпня 2018 року.

На виконання вимог діючого законодавства було направлено запит про отримання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який мешкає за адресою: смт. Васищеве, вул. Орєшкова, б. 50, Харківський район, Харківська область.

17 жовтня 2018 року Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області була надана інформація, яка надійшла до Харківського районного суду Харківської області 26 жовтня 2018 року, щодо зареєстрованого місця проживання відповідача, згідно якої відповідач зареєстрований за адресою, вказаною у позовній заяві.

29 жовтня 2018 року було відкрито провадження у справі та призначено по справі судове засідання на 18 грудня 2018 року о 09год. 30хв., яке було перенесено на 31 січня 2019 року та 28 лютого 2019 року, у звязку із неявкою відповідача ОСОБА_2

Відповідачу направлено копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів та запропоновано надати письмові заперечення проти позову та посилання на докази, якими вони обґрунтовуються.

Заперечення на позовну заяву від відповідача у встановлений законом строк і порядок до Харківського районного суду Харківської області не надходили.

Позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 подав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_2 та ОСОБА_1, що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії І-ВЛ № 294078.

Як вбачається із копії рішення Харківського районного суду Харківської області від 17.10.2017 шлюб між сторонами по справі було розірвано. Рішення набрало законної сили 28 жовтня 2017 року.

З відомостей, наданих Безлюдівською селищною радою Харківського району Харківської області за вих. № 1723 від 14.08.2018 вбачається, що за адресою: смт. Безлюдівка, вул. Нагірна, б. 25, Харківський район, Харківська область, разом із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З копії рішення Харківського районного суду Харківської області від 13.03.2017 вбачається, що з ОСОБА_2 було стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі 1000,00грн., щомісяця, починаючи з 21.02.2017 до досягнення дитиною повноліття.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що на даний час грошових коштів визначені у якості аліментів за вищевказаним рішенням суду, об'єктивно не достатньо для утримання дитини на належному рівні.

Як вбачається із довідки, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «Омега-Автопоставка» ОСОБА_1 на даний час займає посаду менеджер (управитель) із збуту та за період з 01.08.2018 по 31.01.2019 її сукупний дохід склав 24790,47грн.

Як вбачається із довідки, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгово-промислова компанія «Омега-Автопоставка» ОСОБА_2 на даний час займає посаду водій навантажувача та за період з 01.08.2018 по 31.01.2019 його сукупний дохід склав 101089,98грн., з яких сплачено аліментів у сумі 6998,00грн.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 141 Сімейного кодексу України визначено рівність прав та обов'язків батьків щодо дитини не залежно від того, чи перебувають вони у шлюбі. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі N 6-143цс13.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст.ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Згідно принципів Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Найкраще забезпечення інтересів дитини щодо її розвитку, освіти та навчання має бути керівним принципом для батьків.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Відповідно до положень ст. ст. 76, 77, 78, 80, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як розяснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я платника або одержувача аліментів сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Отже, позовна вимога ОСОБА_1 щодо стягнення аліментів починаючи з моменту подання позову не ґрунтується на законі, а тому, у її задоволенні слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене, та з огляду на те, що відповідачем ОСОБА_2 визнано позов, та визнання позову не суперечить закону, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідача судовий збір на користь держави.

Керуючись ст. ст. 12, 78, 80, 81, 141, 206, 247, 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну порядку та способу стягнення аліментів на дитину задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, визначений за рішенням Харківського районного суду Харківської області від 13 березня 2017 року (справа № 635/1019/17) та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частини від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 (пятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 768,40грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Харківської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до/або через Харківський районний суд Харківської області.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, паспорт громадянина України серії МТ № 246071, виданий Харківським РВ ГУМВСУ України в Харківській області 28.08.2012, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, б. 50, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт громадянина України серії МН № 724733, виданий Харківським РВ ГУМВСУ України в Харківській області 04.01.2005, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, б. 50, ідентифікаційний номер НОМЕР_2.

Суддя Н.М. Токарєва