Справа № 426/3/18
Провадження № 22-ц/810/368/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2019 року, січня місяця, 09-го дня, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого - Яреська А.В. (судді - доповідача), суддів Дронської І.О., Карташова О.Ю., за участю секретаря судового засідання Єгорової О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Луганської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 02 травня 2018 року у цивільній справі (№ 426/3/18 суддя І інстанції - Половинка В.О.) за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права користування земельними ділянками та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права користування земельними ділянками, -

в с т а н о в и в :

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Сватівського районного суду Луганської області із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права користування земельними ділянками, у позові просила визнати за нею, ОСОБА_1, як донькою померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавця ОСОБА_3 право постійного користування земельною ділянкою площею 41,93 га, розташованою на території Куземівської сільської ради, цільове призначення - для ведення селянського (фермерського) господарства, яка згідно державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 від 16.10.1998р. складається з двох земельних ділянок 24,3100 га кадастровий номер НОМЕР_4 та 17,6200 га кадастровий номер НОМЕР_5, що перебували в користуванні померлого.

У березні 2018 року по справі надійшов зустрічний позов від ОСОБА_2 про визнання права користування земельними ділянками, у якому вона зазначила що є дружиною померлого ОСОБА_3 і що після його смерті вона є єдиним власником (засновником) та головою СФГ «Слобожанське», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань № НОМЕР_2 від 22.03.2018р. та Статутом господарства. Земельні ділянки площею 24,31 га кадастровий номер НОМЕР_4 та 17,62 га кадастровий номер НОМЕР_5 загальною площею 41,93 га, які перебували в користуванні померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 тепер входять до складу земель СФГ «Слобожанське» та використовуються господарством для ведення селянського господарства. Просила суд у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 відмовити, та визнати за ОСОБА_2 право постійного користування земельною ділянкою площею 41,93 га, розташованою на території Куземівської сільської ради, цільове призначення - для ведення селянського (фермерського) господарства,яка згідно державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 від 16.10.1998р. складається з двох земельних ділянок площею 24,31 га кадастровий номер НОМЕР_4 та 17,62 га кадастровий номер НОМЕР_5, які перебували в користуванні померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавця ОСОБА_3

Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 02 травня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права постійного користування земельною ділянкою було відмовлено через їх необґрунтованість. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права постійного користування земельною ділянкою було задоволено та було визнано за ОСОБА_2 право постійного користування земельною ділянкою площею 41, 93 га, розташованої на території Куземівської сільської ради, цільове призначення - для ведення селянського (фермерського) господарства,яка згідно державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 від 16.10.1998р. складається з двох земельних ділянок площею 24,31 га кадастровий номер НОМЕР_4 та 17,62 га кадастровий номер НОМЕР_5, які перебували в користуванні померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавця ОСОБА_3

Рішення суду ОСОБА_1 не було оскаржено, апеляційна скарга надійшла від першого заступника прокурора Луганської області, в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Луганській області. Він вказує у скарзі на те, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Сватівського районного суду Луганської області від 02.05.2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права постійного користування земельною ділянкою, вирішити питання по судовим витратам.

У судовому засідання апеляційної інстанції представник прокуратури Фесенко Н.І. доводи скарги підтримала, надала пояснення по скарзі. ОСОБА_1 повторно не з'явилась, була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, у справі є наявним письмовий відзив на апеляційну скаргу із докладним викладенням її правової позиції по справі (а.с. 150-159). У судове засідання ОСОБА_2 повторно не з'явилась, була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, її інтереси у судовому засіданні представляв її представник - адвокат ОСОБА_5, що надав суду пояснення та заперечення проти доводів апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, представника сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Так, статтею ст. 367 ЦПК України є передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Статтями 263, 264 ЦПК України є визначеним про те, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 2 ст. 78 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтями 12, 81 ЦПК України є визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 цього Кодексу, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що за життя ОСОБА_6 було отримано в постійне користування земельну ділянку площею 41,93 га, розташовану на території Куземівської сільської ради Сватівського району, цільове призначення - для ведення селянського (фермерського) господарства, що є підтвердженим державним актом на право постійного користування землею серії ЛГ № від 16.10.1998 року (а.с.7-17). ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_6 (а.с.6). Рішенням Сватівського районного суду від 10.04.2013 року у справі №426/400/13-ц за ОСОБА_3 визнано право власності на селянське (фермерське) господарство «Слобожанське», яке знаходиться в с. Куземівка Сватівського району Луганської області. Цим же рішенням за ОСОБА_3 було визнано право користування земельними ділянками розміром 24,31 га кадастровий номер НОМЕР_4 та розміром 17,62 га кадастровий номер НОМЕР_5 загальною площею 41,93 га вартістю 741921,95 грн., розташовані на території Куземівської сільської ради Сватівського району Луганської області на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії НОМЕР_1 виданого Сватівської РДА Луганської області 16 жовтня 1998 року на ім'я ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.26-29). ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_7 (а.с.5). Після смерті ОСОБА_3 позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 являється єдиним власником (засновником) та головою СФГ «Слобожанське», що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №103775512 від 22.03.2018 року та Статутом господарства (а.с.51-59). Земельні ділянки площею 24,31 га кадастровий номер НОМЕР_4 та розміром 17,62 га кадастровий номер НОМЕР_5 загальною площею 41,93 га входять до складе земель СФГ «Слобожанське» та використовуються господарством для ведення селянського господарства. Ці обставини підтверджуються даними податкових декларацій з фіксованого сільськогосподарського податку з додатками - відомостями про наявність земельних ділянок за 2016-2018 роки (а.с.60-80). СФГ «Слобожанське» здійснюючи свою діяльність, пов'язану з використанням земельних ділянок площею 24,31 га кадастровий номер НОМЕР_4 та розміром 17,62 га кадастровий номер НОМЕР_5 сплачує обов'язкові платежі - єдиний податок з сільськогосподарського виробника (а.с.81-92). Таким чином судом з'ясовано, що належне позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_2 фермерське господарство СФГ «Слобожанське» користується вищезазначеними земельними ділянками, а ОСОБА_2, як власник господарства, володіє цими земельними ділянками, здійснює обробку землі, вирощує на цих земельних ділянках сільськогосподарські культури.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до висновків про те, що померлим ОСОБА_3 заповіту за життя складено не було, а отже спадкування його майна має відбуватися за законом. Враховуючи ті обставини, що положення норм діючого законодавства про спадкування, за яким до складу спадщини відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві ОСОБА_3 на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; дані земельні ділянки використовуються за їх цільовим призначенням; таке використання тісно пов'язане з СФГ «Слобожанське», засновником та головою якого є позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2, суд вирішив, що позов щодо визнання права постійного користування земельною ділянкою підлягає повному задоволенню.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, адже до них він дійшов поспішно, із порушенням норм матеріального та процесуального права, без врахування правових висновків щодо застосування відповідних норм права, що є викладеними у правових позиціях Верховного Суду України, постановах ВС.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи спірні земельні ділянки : земельна ділянка з кадастровим номером: НОМЕР_5, площею - 17,6200 га та земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_4, площею - 24,3100 га, що були передані на підставі розпорядження голови Сватівської районної державної адміністрації від 17.08.1998 № 405 у постійне користування гр. ОСОБА_6, для ведення селянського (фермерського) господарства із земель сільськогосподарського призначення ( землі державної власності, угіддя - рілля), розташовані за межами населених пунктів, яка за даними державного земельного кадастру враховується на території Куземівської сільської ради Сватівського району та видано державний акт на право постійного користування землею серії НОМЕР_1, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування 16.10.1998 за № 14. Між ГУ Держгеокадастру у Луганській області (власником (розпорядником) спірних земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності) та головою СФГ «Слобожанське» не укладались договори, положеннями яких передбачалась можливість передачі в порядку спадкування права користування чужими земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), а тому згідно вимог ч. ч. 1, 2 ст. 407 ЦК України, відсутні правові підстави для визнання за спадкоємицею права користування цими земельними ділянками. Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з ч. 1 ст. 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Зі змісту ч. 2 цієї статті вбачається, що передача земельної ділянки у постійне користування громадянам не передбачена. Водночас, пунктом 6 Перехідних положень ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. Отже, земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку та отримання у власність чи користування. Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі статтями 116, 118 ЗК України є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Згідно зі статтею 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до статті 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу. Згідно із частиною першою статті 407 ЦK України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Відповідно до статті 1225 ЦK України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У постанові Верховного Суду України від 05 жовтня 2016 року у справі № 6-2329цс16 було зроблено висновок, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи лише на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право і не входить до складу спадщини. Колегія суддів бере тут до уваги і ті обставини, що аналогічний висновок було зроблено і у постанові Верховного Суду України від 23 листопада 2016 року у справі № 6-3113цс15, постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 376/2038/14-ц, постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 листопада 2018 року у справі № 647/1580/16-ц (провадження № 61-32185св18 (ЄДРСРУ № 78044580)), тобто з цього питання існує стала судова практика. Згідно зі статтею 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Отже, право користування земельною ділянкою, що виникло в особи лише на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право і не входить до складу спадщини, земельна ділянка підлягає поверненню у державну власність.

Що ж до доводів позивачки за первинним позовом, що містяться у її відзиві на апеляцію - про відсутність підстав щодо представництва прокурором по справі інтересів ГУ Держгеокадастру в Луганській області, то оскаржуваним рішенням їй було відмовлено у задоволенні її вимог за первинним позовом, рішення суду нею оскаржено не було. Доводи представника позивачки за зустрічним позовом щодо відсутність підстав щодо представництва прокурором по справі інтересів ГУ Держгеокадастру в Луганській області - на увагу теж не заслуговують, прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом відповідно до пункту третього частини першої статті 131-1 Конституції України. Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін, проте судом першої інстанції було здійснено розгляд справи без залучення до участі у справі ГУ Держгеокадастру в Луганській області, винесене судом рішення не було оскаржено жодній із сторін, оскарженим прокурором рішенням було вирішено питання щодо використання значних за розміром земельних ділянок, що перебувають у державній власності - за таких обставин, на думку колегії суддів, надана підтримка прокурором не порушує справедливого балансу. У справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ зазначав що підтримка, що надається прокуратурою може бути виправдана за певних обставин, наприклад у випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави. У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з'ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

За таких обставин оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню у оскаржуваній частині із винесенням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат по справі, то на підставі ч.1 ст.88 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь прокуратури Луганської області суму сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 960 грн., як підтверджену наявною у матеріалах справи квітанцією

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Луганської області, що було подано в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області задовольнити.

Скасувати рішення Сватівського районного суду Луганської області від 02 травня 2018 року в частині визнання за ОСОБА_2 (реєстраційний номер платника податків НОМЕР_3) права постійного користування земельною ділянкою площею 41, 93 га, розташованою на території Куземівської сільської ради, цільове призначення - для ведення селянського (фермерського) господарства, яка згідно державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 від 16.10.1998р. складається з двох земельних ділянок площею 24,31 га кадастровий номер НОМЕР_4 та 17,62 га кадастровий номер НОМЕР_5, які перебували в користуванні померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавця ОСОБА_3, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права постійного користування земельною ділянкою.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь прокуратури Луганської області (р/р № 0839, банк: ДКСУ м. Київ МФО 820172, ) судові витрати у сумі 960 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 10 січня 2019 року.

Головуючий

Судді