Постанова

Іменем України

10 січня 2019 року

м. Київ

справа № 522/3917/16-ц

провадження № 61-20675св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Штелик С.П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 09 лютого 2017 року в складі судді Тарасова А. В. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 24 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Станкевича В. А., Цюри Т. В., Сидоренко І. П.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» (далі - ТОВ «Інфокс») про зобов'язання забезпечити дотримання умов договору.

Позовна заява мотивована тим, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_1.

01 липня 2008 року між нею та відповідачем було укладено договір № 1694/4 про надання послуг постачання холодної води і водовідведення, водовідведення гарячої води.

Обов'язки з оплати за надані відповідачем послуги вона виконує в повному обсязі, однак з лютого 2016 року в будинку № 92 почались перебої з водопостачанням та регулярне відключення води, та, як з'ясувалось під час обстеження люку введення водної магістралі ТОВ «Інфоксводоканалу», вступний вентиль опломбовано службою «Міськводопровід» ТОВ «Інфоксводоканал».

Враховуючи викладене, позивач просила зобов'язати ТОВ «Інфокс» забезпечити дотримання умов договору та в повній мірі забезпечити водопостачання та водовідведення у будинку АДРЕСА_1, зняти пломби з вхідного вентилю в люку, що постачає будинок водою та відкрити запірний вентиль до максимальної межі, відновити номер особового рахунку або призначити новий номер особового рахунку.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 09 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 24 квітня 2017 року, позов задоволено частково. Зобов'язано ТОВ «Інфокс» забезпечити дотримання договору від 01 липня 2008 року № 1694/4 про надання послуг з постачання холодної води та водовідведення, водовідведення гарячої води до квартири АДРЕСА_1, укладеного з ОСОБА_4 В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що на місці підпису виконавця міститься відбиток печатки служби «Водозбут» Філіалу «Інфоксводоканал» ТОВ «Інфокс», що підтверджує факт погодження умов договору сторонами та його укладення. Крім того, жодних доказів підроблення зазначеної печатки відповідачем не надано. У позивача відсутня заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення, що свідчить про належне виконання умов договору з її сторони, тому відповідно до вимог статей 525, 526 ЦК України відповідач зобов'язаний належним чином виконувати умови цього договору.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТОВ «Інфокс», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення у частині зобов'язання відповідача забезпечити дотримання договору та направити справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що споживачем та виконавцем послуг з водопостачання за адресою: АДРЕСА_1, є ОСББ «У Александера» на підставі договору від 07 лютого 2008 року № 105/1, а не ТОВ «Інфокс». Договір від 01 липня 2008 року між сторонами ніколи не укладався та не виконувався. Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги про зобов'язання відповідача забезпечити дотримання умов спірного договору, вийшов за межі позовних вимог, та не зазначив, які конкретні дії має вчинити філія для дотримання умов цього договору. Крім того, відповідач не відключав будинок АДРЕСА_1 від водопостачання та водовідведення, а лише частково обмежував надання таких послуг, що не суперечить чинному законодавству. На час розгляду справи в суді першої інстанції такі послуги надавалися та надаються відповідачем в повному обсязі.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

24 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами установлено, що ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 31 березня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу КриворотенкоЛ. І. (а. с. 5).

07 лютого 2008 року між ТОВ «Інфокс» та ОСББ «У Александера», яке обслуговує будинок АДРЕСА_1, було укладено договір № 105/1 про надання послуг холодного водопостачання та водовідведення, водовідведення гарячої води (а. с. 31-33).

01 липня 2008 року між ТОВ «Інфокс» та ОСОБА_4 було укладено договір № 1694/4 про надання послуг холодного водопостачання та водовідведення, водовідведення гарячої води (а. с. 6).

Рішенням загальних зборів ОСББ «У Александера» від 04 березня 2011 року було вирішено розірвати договір від 07 лютого 2008 року № 105/1, укладений з ТОВ «Інфокс», про що відповідача було повідомлено листом від 22 листопада 2011 року № 8 (а. с. 43-45).

Рішенням правління ОСББ «У Александера» від 15 серпня 2013 року вирішено ліквідувати ОСББ та передати будинок на баланс міста чи іншим організаціям в установленому законом порядку (а. с. 50).

Згідно з актом від 01 червня 2015 року, складеним жителями будинку АДРЕСА_1, 01 липня 2008 року такі ж договори було укладено між ТОВ «Інфокс» та іншими жителями зазначеного будинку (а. с. 47).

Листом від 04 лютого 2016 року голова ОСББ «У Александера» вимагав ТОВ «Інфокс» перейти на безпосередній розрахунок з основними квартиронаймачами за індивідуальними договорами, оскільки договір від 07 лютого 2008 року № 105/1, укладений між ОСББ та ТОВ «Інфокс», розірвано (а. с. 75).

Згідно з актом огляду системи водозабезпечення житлового будинку АДРЕСА_1 від 29 березня 2016 року, проведеного внаслідок регулярних обмежень та відсутності водопостачання, під час обстеження люку введення водної магістралі ТОВ «Інфоксводоканалу» з'ясувалось, що вступний вентиль опломбовано службою «Міськводопровід» ТОВ «Інфоксводоканал», однак жодних попереджень щодо обмеження водопостачання відповідачем до відома жителів будинку в цілому та позивачку зокрема доведено не було (а. с. 57)

19 травня 2016 року представниками відповідача було обмежено водопостачання у вищезазначеному будинку (а. с. 58-59)

З матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово зверталась до відповідача з вимогою виконати умови укладеного договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Пунктом 1 частини третьої статті 20 цього Закону передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок кореспондує обов'язку виконавця, визначеному пунктом 3 частини другої статті 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

На виконання зазначених вимог законодавства між позивачем та відповідачем було укладено договір від 01 липня 2008 року № 1694/4.

У пунктах 7.1, 7.2 цього договору зазначено, що він діє з моменту підписання протягом одного календарного року. Якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодна із сторін не виявить бажання його розірвати, він вважається продовженим на той же строк та на таких самих умовах (а. с. 6).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а згідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У пунктах 3.2.1, 3.2.5 договору від 01 липня 2008 року № 1694/4 зазначено, що відповідач зобов'язаний: постачати споживачі воду та забезпечувати водовідведення цілодобово або за графіком, затвердженим органами місцевої влади; забезпечувати своєчасне і відповідної якості надання послуг відповідно до законодавства і умов договору.

Споживач зобов'язаний щомісячно до 20 числа місяця, наступного за звітним, сплачувати за надання послуг водопостачання та водовідведення (пункт 3.4.1 цього договору).

Відповідно до рахунку-повідомлення від 04 грудня 2015 року № 2228 заборгованість у позивача за воду відсутня (а. с. 25).

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, посилаючись на вищенаведені норми матеріального права та обставини, дійшов правильного висновку, що відповідачем не надано доказів про недійсність договору від 01 липня 2008 року № 1694/4, чи що його сторонами розірвано, та врахувавши ту обставину, що позивач зобов'язання за цим договором виконує належним чином, зобов'язав відповідача забезпечити дотримання вказаного договору.

Крім того, частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

У частині другій статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Порушені право чи інтерес підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Суд першої інстанції відповідно до вимог зазначених норм матеріального права зобов'язав відповідача забезпечити дотримання договору від 01 липня 2008 року № 1694/4 щодо надання послуг з постачання холодної води та водовідведення, водовідведення гарячої води до квартири АДРЕСА_1.

Таким чином, доводи касаційної скарги, що позивач не зазначив, які конкретні дії має вчинити відповідач для дотримання умов цього договору, є безпідставними.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи ТОВ «Інфокс» зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами попередніх інстанцій, які їх обґрунтовано спростували.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 09 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 24 квітня 2017 року у частині задоволення позовних вимог про зобов'язання відповідача забезпечити дотримання договору від 01 липня 2008 року № 1694/4 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. М. Сімоненко С. П. Штелик