Єдиний унікальний номер 235/1549/18 Номер провадження 22-ц/804/686/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Соломахи Л.І.

суддів Агєєва О.В., Мальованого Ю.М.

за участю:

секретаря судового засідання Сергєєвої К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 235/1549/18 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором з апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 грудня 2018 року (суддя першої інстанції Бородавка К.П.), -

В С Т А Н О В И В:

28 березня 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (далі ПАТ КБ "Приватбанк") звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Зазначало, що відповідно до укладеного договору № б/н від 31 жовтня 2008 року відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно Умов та Правил надання банківських послуг відповідач дала свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Посилаючись на те, що позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а відповідач грошові кошти для погашення кредиту та процентів своєчасно не надав, чим порушив свої зобов'язання за договором, заборгованість за кредитним договором станом на 12 лютого 2018 року складає 116 491,58 грн., з яких 5 002,82 грн. - заборгованість за кредитом; 107 156,03 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 4 332,73 грн. - заборгованість за пенею та комісією, просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 зазначену заборгованість (а.с. 2 - 5 т. 1).

21 травня 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" змінило тип банку з публічного та приватне акціонерне товариство та змінило найменування банку на Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (далі АТ КБ "Приватбанк").

30 листопада 2018 року позивач направив до суду уточнену позовну заяву, в якій просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором станом на 26 листопада 2018 року у розмірі 105 209,51 грн., з яких 5 002,82 грн. - заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 89 725,89 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 5 232,73 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 4 998,07 грн. штраф (процентна складова) (а.с. 203 - 209 т. 1).

Оскільки уточнена позовна заява, якою позовні вимоги збільшені, подана позивачем після початку першого судового засідання, суд першої інстанції її відповідно до п. 2 частини 2 ст. 49 ЦПК України не прийняв та розглянув справу за первісними позовними вимогами.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 грудня 2018 року позовні вимоги АТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором б/н від 31 жовтня 2008 року в розмірі 55 135,93 грн., з яких 5 002,82 грн. - заборгованість за кредитом; 50 133,11 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом. В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 828,14 грн. (а.с. 222 - 224 т. 1).

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що учасниками справи визнано, що відповідачем підписана анкета-заява від 31 жовтня 2008 року, за якою відповідач отримала у банку кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

За змістом анкети-заяви відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві (а.с. 11 т. 1).

Згідно з довідкою про зміну кредитування та обслуговування кредитної карти кредитний ліміт змінений з 500 грн. до 5 000 грн., що визнано представником відповідача в судовому засіданні (а.с. 10 т. 1).

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 31 жовтня 2008 року заборгованість відповідача перед банком станом на 12 лютого 2018 року складає 116 491,58 грн., з яких 5 002,82 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 107 156,03 грн. - заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 4 332,73 грн. - заборгованість за пенею та комісією; процентна ставка - 30%, з 01 вересня 2014 року - 34,8% , з 01 квітня 2015 року - 43,2 % (а.с. 6 - 9 т. 1).

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 червня 2017 за позовом ОСОБА_1 визнані протиправними дії ПАТ КБ "ПриватБанк" щодо підвищення процентної ставки за кредитним договором № б/н від 31 жовтня 2008 року з 01 вересня 2014 року до 34,80% річних, з 01 квітня 2015 року до 43,20%; зобов'язано банк провести перерахунок за кредитним договором б/н від 31 жовтня 2008 року з урахуванням процентної ставки 30% річних (а.с. 45 - 47 т. 1).

Листом-довідкою ПАТ КБ "ПриватБанк" від 17.05.2018 року № 20180330/1849 підтверджується, що відповідач згідно кредитного договору б/н від 31 жовтня 2008 року отримала картки НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, терміном дії до червня 2016 року (а.с. 92 т. 1).

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач та її представник визнали, що відповідач отримала від банку кредит під 30% річних. Відповідач визнає, що останній платіж був зроблений у квітні 2014 року, що підтверджує невиконання відповідачем своїх зобов'язань з погашення кредиту та процентів за користування кредитом. Належних та допустимих доказів на підтвердження погашення спірної суми заборгованості за кредитом відповідачем не надано.

Враховуючи рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 червня 2017 року у справі № 235/31/17, яке набрало законної сили, позивач необгрунтовано при розрахунку заборгованості виходив з процентної ставки за користування кредитом з 01.09.2014 року - 34,80%, з 01.04.2015 року по 12.02.2018 року - 43,20%. Сума заборгованості за процентами має розраховуватися виходячи з процентної ставки 30% річних та складає 54 176,20 грн., а не 107 156,03 грн.

У правовідносинах, в яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, якщо умовами договору визначено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки.

Відповідач отримував нові платіжні картки, строк дії останньої картки сплинув у червні 2016 року, з позовом до суду банк звернувся 28 березня 2018 року, підстави для застосування наслідків позовної давності до заявлених позовних вимог в повному обсязі відсутні. Однак є підстави для застосування позовної давності до позовних вимог в частині стягнення заборгованості за процентами, що виникла до 28 березня 2015 року у розмірі 4 043,09 грн.

За викладених обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 55 135,93 грн., з яких 5002,82 грн. - заборгованість за кредитом; 50 133,11 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом (54 176,20 грн. - 4 043,09 грн.).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення пені та комісії у сумі 4 332,73 грн., суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрована та проживає у АДРЕСА_1, яке входить до переліку населених пунктів, визначених розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року № 1053-р та від 02.12.2015 року № 1275-р, у зв'язку з чим на відповідача поширюються положення ст. 2 Закону України № 1669-VII від 02.09.2014 року "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", відповідно до яких, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами з 14 квітня 2014 року (а.с. 222 - 224 т. 1).

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 грудня 2018 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ "Приватбанк" в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в рішенні суду першої інстанції не наведено розрахунок заборгованості за процентами (не вказано на яку суму боргу нараховані проценти; кількість днів, за які нараховані проценти).

За її підрахунками заборгованість за процентами без врахування підвищення процентної ставки з розрахунку 30% річних складає: за період з 05 листопада 2008 року по 31 серпня 2014 року - 1 291,50 грн., що видно з розрахунку банку, який долучений до позовної заяви; за період з 01 вересня 2014 року по 12 лютого 2018 року - 5 257,13грн. (5 002,82 грн. х 30% : 360 днів х 1 261день, де 5 002,82грн. - заборгованість за тілом кредиту; 30% - річна процентна ставка за кредитом; 1 261 день - кількість днів у періоді з 01 вересня 2014 року по 12 лютого 2018 року. Всього заборгованість за процентами за користування кредитом складає 6 548,63грн. (1 291,50 грн. + 5 257,13 грн.).

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що нею була підписана заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Однак Умови та Правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою, на які посилається суд, не містять підпису відповідача. Будь-яких доказів, які б підтверджували, що саме з цими Умовами та Правилами вона ознайомлена, підписуючи анкету-заяву, у матеріалах справи не має, як не має і доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови вона розуміла, підписуючи заяву та що саме ці Умови діяли на момент підписання заяви-анкети.

До відзиву на позовну заяву нею було долучено клопотання про застосування загального строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України, до основної позовної вимоги позивача (заборгованості за кредитом у сумі 5 002,82 грн., заборгованості за процентами у сумі 107 156,03 грн.) та застосування спеціального строку позовної давності, передбаченого ст. 258 ЦК України, до додаткових вимог (заборгованість за пенею та комісією у сумі 4 332,73 грн.).

Посилаючись на те, що є підстави для застосування позовної давності до позовних вимог в частині заборгованості за процентами, що виникли до 28 березня 2015 року в розмірі 4 043,09 грн., що у правовідносинах, в яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, якщо умовами договору визначено місячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, суд в порушення ст. 256, ст. 257, частини 3 ст. 267 ЦК України не застосував загальний строк позовної давності до суми заборгованості за кредитом (тіла кредиту). Суд не врахував, що до щомісячного платежу погашення кредиту входить і заборгованість за кредитом, що видно з розрахунку заборгованості, який долучений банком до позовної заяви (а.с. 1 - 4 т. 2).

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивач АТ КБ "Приватбанк" просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 грудня 2018 року залишити без змін.

Зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.

Підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 31.10.2008 року, позивач тим самим уклав з відповідачем договір, який відповідно до ст. 634 ЦК є договором приєднання. Згідно анкети-заяви, яка підписана ОСОБА_1 31.10.2008 року, апелянт погодився на укладення договору з позивачем та з Умовами та Правилами надання банківських послуг АТ КБ "ПРИВАТБАНК", які розміщені на офіційному сайті за адресою: www.privatbank.ua. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови.

На підтвердження розрахунку заборгованості позивачем надано виписку по картковому рахунку, яка є підтвердженням, що відповідачу було відкрито картрахунок, на який встановлено кредитний ліміт, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, в тому числі частково сплачував заборгованість за договором, а отже й отримав кредитну картку Універсальна, оскільки проведення вказаних операцій без наявності картки є неможливим.

Відповідачем відсутність заборгованості та відповідно виконання умов договору належним чином не доведено, розрахунок заборгованості не спростовано, контррозрахунок не надано, судово-економічні експертизи по справі не призначались.

Зазначає, що даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Безпосередньо в загально прийнятих договорах істотні умови мають чіткий строк виконання та точний щомісячний платіж визначений чітко в грошових одиницях - ануітет, тощо.

По даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов'язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто є кредитом, який надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки.

Згідно Умов та Правил картковий рахунок - це поточний рахунок, на якому враховуються операції по платіжній картці.

Платіжна картка - спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законом порядку пластикової або іншого виду картки, яка використовується для ініціалізації переводу коштів з рахунку клієнта, тощо.

Згідно Умов обслуговування банк відкриває Клієнту Картрахунок, видає Клієнту картки, їх вид та строк дії визначено в Заяві та в Пам'ятці клієнта.

Тобто необхідно розрізняти поняття даних кредитно-правових відносин, які поєднанні в одне ціле - Кредитний договір. Дія договору пролонгується кожні 12 місяців. Картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці.

Отже, кредитний договір є чинним, а заперечення відповідача не обгрунтовані.

Статтею 261 ЦК України встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Верховний суд України неодноразово висловлювався відносно строку виконання зобов'язань по кредитам, що надаються у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитні картки, а саме 19.03.2014 року справа № 6-14цс14; 18.06.2014 року справа №6-61цс 14, згідно яких відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Відповідно до Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця.

Відповідачу було видано кредитні карти НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, остання з яких зі строком дії до 30.06.2016 року. Позивач звернувся до суду з позовом у 2018 році, тобто до спливу строку позовної давності.

Позивач зауважує, що згідно виписки по картковому рахунку відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов'язання за кредитом, тобто знав про умови кредитування та визнавав свої зобов'язання за договором. Посилання відповідача на те, що він не був ознайомлений з Умовами кредитування, судом до уваги прийматися не може (а.с. 27 - 29 т. 2).

Представник позивача АТ КБ "Приватбанк" та відповідач ОСОБА_1 у судове засідання апеляційного суду 27 лютого 2019 року не з'явилися. Судова повістка - повідомлення про розгляд справи 27 лютого 2019 року позивачем отримана 19 лютого 2019 року, відповідачем - 16 лютого 2019 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 40, а.с. 42 т. 2).

Представник позивача АТ КБ "Приватбанк" апеляційний суд про причини неявки у судове засідання 27 лютого 2019 року не повідомив і відповідно до частини 3 ст. 131 ЦПК України вважається, що він не з'явився у судове засідання без поважних причин.

Раніше (разом з відзивом на апеляційну скаргу) представник позивача Захаров М.І., який діє на підставі довіреності юридичної особи від 07.08.2017 року № 7907-К-О (а.с. 30 т. 2), надіслав заяву від 15.02.2019 року про розгляд справи у відсутність представника позивача (а.с. 26 т. 2).

Відповідач ОСОБА_1 надіслала заяву від 20.02.2019 року про розгляд справи 27 лютого 2019 року у її відсутність (а.с. 38 т. 2).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача АТ КБ "Приватбанк" та відповідача ОСОБА_1, явка яких у судове засідання обов'язковою не визнавалася, оскільки відповідно до частини 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 31 жовтня 2008 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг, який складається з анкети - заяви позичальника ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Пам'ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Тарифів банку (а.с. 11 т. 1).

За цим договором відповідач отримала у банку кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно Статуту Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" в редакції, яка затверджена наказом Мінстерства фінансів України (рішенням єдиного акціонера) від 03.04.2017 року № 409, за рішенням загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року було змінено тип банка з закритого на публічне акціонерне товариство та змінено найменування банку з Закритого акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк". Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" є правонаступником всіх прав та зобов'язань Закритого акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (а.с. 23 т. 1).

Згідно Статуту Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" в редакції, яка затверджена наказом Міністерства фінансів України (рішенням єдиного акціонера) від 21.05.2018 року № 519, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" змінило тип банку з публічного та приватне акціонерне товариство та змінило найменування банку на Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк".

Відповідач ОСОБА_1 факт укладення договору та отримання кредиту визнає.

Отже, правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ст. 1054 ЦК України.

Згідно із частиною 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини 1 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як вбачається з матеріалів справи, саме такий договір приєднання і був укладений між ЗАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем ОСОБА_1

Так, в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 31.10.2008 року відповідач ОСОБА_1 своїм підписом погодилася з тим, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг (а.с. 11 т. 1).

Згідно п. 3.1 Умов та Правил надання банківських послуг ЗАТ КБ "ПриватБанк", які діяли на час укладення договору у 2008 році, для надання послуг Банк відкриває Клієнту Картрахунки, видає Клієнту Карти, їх вид і строк дії визначені в Заяві та в Пам'ятці клієнта, підписанням якої Клієнт та Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладення Договору є дата відкриття рахунку, зазначена у розділі Заяви "Відмітки Банку" (а.с. 12-17 т. 1).

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що нею не підписувалися Умови та Правила надання банківських послуг, не впливають на висновки суду, оскільки зазначені Умови та Правила надання банківських послуг у розумінні ст. 634 ЦК України є формуляром, до якого відповідач приєдналася шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 31.10.2008 року. Факт підписання анкети-заяви відповідач не оспорює.

Згідно п. 2 "Терміни та поняття" Умов та Правил надання банківських послуг "кредит (кредитна лінія, кредитний ліміт)" - це розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності.

Право Банка на зміну кредитного ліміту зазначено як в заяві ОСОБА_1 від 31.10.2008 року (а.с. 11 т. 1), так і в п. 3.2. Умов та Правил надання банківських послуг ЗАТ КБ "ПриватБанк", згідно якого Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Проте з Умов та Правил надання банківських послуг випливає, що він може змінюватися лише в межах строку дії картки.

Згідно Правил користування платіжною картою, які є складовою Умов та Правил надання банківських послуг (розділ ІІ), строк дії Карти зазначено на лицевій стороні Карти (місяць і рік). Карта дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця (п. 3.1.1).

Погашення кредиту - поповнення картрахунку держателя здійснюється шляхом внесення коштів готівкою або у безготівковому порядку та зарахування їх банком на картрахунок держателя, а також шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі договору (п. 5.2).

Строк погашення по кредиту (кредитному ліміту) по платіжним картам без встановленого Мінімального обов'язкового платежу здійснюється в наступному порядку:

- строк погашення процентів по кредиту - щомісяця за попередній місяць;

-строк погашення кредиту - в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця зазначеного на платіжній карті (поле MONTH) (п. 5.4).

За користування кредитом Банк нараховує проценти у розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 360 календарних днів у році (п. 5.5).

Згідно довідки ПАТ КБ "Приватбанк" від 17.05.2018 року № 20180330/1849 та № б/н без дати за договором № б/н від 13.10.2008 року ОСОБА_1 отримала картки НОМЕР_2 терміном дії до грудня 2011 року (дата відкриття 31.10.2008 року), НОМЕР_3 терміном дії до листопада 2014 року (дата відкриття 21.12.2010 року), НОМЕР_4 терміном дії до жовтня 2015 року (дата відкриття 08.06.2012 року), НОМЕР_5 терміном дії до червня 2016 року (дата відкриття 08.10.2012 року) (а.с. 165, а.с. 200 т. 1).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно виписки по картковому рахунку відповідач ОСОБА_1 активно користувалася кредитною картою до 30 березня 2014 року. Останнє погашення заборгованості було здійснено 10 листопада 2014 року у сумі 6,51 грн. шляхом автоматичного погашення заборгованості з іншої карти (5577……7829) (а.с. 150 - 155 т. 1), що відповідає розрахунку позивача (а.с. 6 - 9 т. 1). Останнє не автоматичне погашення заборгованості відповідач здійснила згідно виписки по картковому рахунку шляхом експрес-платежу по телефону 3700 у сумі 400,00 грн. 25 березня 2014 року (а.с. 150 - 155 т. 1).

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції правильно встановив, що відповідач взяті на себе зобов'язання щодо погашення кредиту та процентів за користування кредитом не виконує. Зазначений висновок суду відповідачем в апеляційній скарзі не оспорюється та відповідач визнає, що останній раз погашення кредиту нею здійснювалося у квітні 2014 року.

Заборгованість за тілом кредиту у розмірі 5 002,82 грн. відповідачем не оспорюється, але вона вважає, що для стягнення цієї заборгованості сплинув строк позовної давності, про застосування якого вона подавала заяву до суду першої інстанції.

Відповідно до положень статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно правових позицій Верховного Суду України, які викладені у постановах від 18.06.2014 року у справі №6-61цс14, від 01.10.2014 року у справі № 134 цс 14, за договором про надання банківських послуг (позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, тобто зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

Враховуючи, що відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що перебіг трирічного строку позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту, тобто зі спливом останнього дня місяця дії картки. Оскільки строк дії останньої платіжної картки, яка була видана відповідачу, сплинув 30 червня 2016 року, з позовом до суду банк звернувся 28 березня 2018 року в межах трирічного строку позовної давності. Отже, заборгованість за тілом кредиту у сумі 5 002,82 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд помилково не застосував строк позовної давності до суми заборгованості за тілом кредиту, є необґрунтованими. Посилання відповідача на те, що щомісячні платежі включають в тому числі і заборгованість за кредитом, що видно з розрахунку заборгованості, є недоведеними.

В заяві ОСОБА_1 від 31.10.2008 року відомості про встановлення їй мінімального обов'язкового платежу відсутні. Пам'ятка клієнта з зазначенням в ній Мінімального обов'язкового платежу, який включає плату за користування Кредитом, встановлену тарифами, та частку заборгованості за кредитом, сторонами суду не надано.

Крім того, позивач обґрунтовано зазначає, що укладений з відповідачем договір про надання банківських послуг має певні особливості, зокрема, за ним відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Враховуючи, що рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 червня 2017 року у справі № 235/31/17, яке набрало законної сили 21 липня 2017 року, за позовом ОСОБА_1 дії ПАТ КБ "ПриватБанк" щодо підвищення процентної ставки за кредитним договором № б/н від 31 жовтня 2008 року з 01 вересня 2014 року до 34,80% річних, з 01 квітня 2015 року до 43,20% визнані протиправними, зобов'язано банк провести перерахунок за кредитним договором б/н від 31 жовтня 2008 року з урахуванням процентної ставки 30% річних (а.с. 45 - 47 т. 1), суд першої інстанції відповідно до частини 4 ст. 82 ЦПК України дійшов правильного висновку про те, що проценти за користування кредитом відповідачу мають нараховуватися з розрахунку 30% річних, що сторонами, в тому числі і відповідачем в апеляційній скарзі не оспорюється.

Виходячи з процентної ставки за користування кредитом 30% річних, суд першої інстанції визначив суму заборгованості за процентами у розмірі 54 176,20 грн., а не 107 156,03 грн., як зазначено у розрахунку позивача.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Проте суд першої інстанції в рішенні не навів розрахунок заборгованості за процентами, не вказав на яку суму боргу нараховані проценти та кількість днів, за які нараховані проценти, про що обґрунтовано зазначає відповідач в апеляційній скарзі.

Згідно доданого позивачем до позовної заяви розрахунку заборгованості заборгованість за процентами у розмірі 107 156,03 грн. виникла фактично за період з 06 квітня 2012 року по 12 лютого 2018 року.

Відповідно до частини першої ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частин третьої, четвертої ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно умов укладеного договору про надання банківських послуг проценти за користування кредитом відповідач відповідно до п. 5.4. Умов та правил надання банківських послуг зобов'язана сплачувати щомісяця.

Враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовом 28 березня 2018 року, що згідно виписки по картковому рахунку останнє не автоматичне погашення заборгованості відповідач здійснила 25 березня 2014 року, що у правовідносинах, в яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, якщо умовами договору визначено щомісячні платежі погашення кредиту, зокрема, процентів за користування кредитом, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про застосування за заявою відповідача позовної давності до позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами, які нараховані за період до 28 березня 2015 року. Зазначений висновок суду першої інстанції жодною із сторін не оспорюється.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02.12.2015 року у справі № 6-249цс15, відповідно до якого банк мав право на стягнення процентів за кредитом і пені за процентами у межах позовної давності, обчисленої за три роки (для процентів) й один рік (для пені) до дня звернення до суду. Велика Палата зазначила, що відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Суд першої інстанції зазначений правовий висновок Великої Палати не врахував, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про стягнення процентів за користування кредитними коштами поза межами строку кредитування (поза межами строку дії платіжної картки), а саме, за період з 01 липня 2016 року по 12 лютого 2018 року.

Отже, в межах строку позовної давності з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування кредитом за період з 28 березня 2015 року по 30 червня 2016 року, тобто за 461 календарний день, що складає 1 922,37 грн. (5 002,82 грн. х 30% : 360 днів х 461 день, де 5 002,82 грн. - заборгованість за кредитом, яка згідно розрахунку заборгованості позивача виникла з 01 травня 2014 року; 30% - процентна ставка; 360 днів - кількість календарних днів у році відповідно до п. 5.5 Правил користування платіжною карткою, з розрахунку яких нараховуються проценти; 461 день - кількість днів у періоді, за який підлягають нарахуванню проценти).

У задоволенні позовних вимог про стягнення пені та комісії у сумі 4 332,73 грн. судом першої інстанції відмовлено. Фактично в цій частині рішення суду відповідачем не оскаржується, оскільки будь-які доводи в апеляційній скарзі відсутні.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом у розмірі 5 002,82 грн. та заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 28 березня 2015 року по 30 червня 2016 року у розмірі 1 922,37 грн, всього 6 925,19 грн. (5 002,82 + 1 922,37).

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права є обгрунтованими.

Відповідно до п. 4 частини 1 ст. 376 ЦПК України неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Отже, рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в розмірі 55 135,93 грн. підлягає зміні, а саме, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № б/н від 31 жовтня 2008 року в розмірі 6 925,19 грн., з яких заборгованість за кредитом - 5 002,82 грн. 82 коп., проценти за користування кредитом за період з 28 березня 2015 року по 30 червня 2016 року - 1 922,37 грн.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Позивач при зверненні до суду з позовною заявою сплатив судовий збір у розмірі 1 762,00 грн. (а.с. 1 т. 1), що відповідає встановленому п/п 1 пункту 1 частини 2, частини 1 ст. 4 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VІ "Про судовий збір".

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги відповідача і відповідно про часткове задоволення позовних вимог, а саме, у розмірі 6 925,19 грн., відповідач є інвалідом 2 групи і на підставі п. 9 частини 1 ст. 5 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VІ "Про судовий збір" від сплати судового збору звільнена, витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 104,75 грн. (з позовних вимог у розмірі 116 491,58 грн. сплачено судовий збір у розмірі 1 762,00 грн., задоволено позовні вимоги у розмірі 6 925,19 грн.), підлягають компенсації позивачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З апеляційної скарги відповідачем судовий збір не сплачувався, від його сплати вона звільнена. З апеляційної скарги відповідно до п/п 1, 6 пункту 1 частини 2, частини 1 ст. 4 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VІ "Про судовий збір" підлягав сплаті судовий збір у розмірі 2 643,00 грн., виходячи з оспорюваної відповідачем суми 55 135,93 грн.

Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги відповідача, у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції з позивача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог відповідача у сумі 2 311,03 грн. (з оспорюваної суми 55 135,93 грн. підлягав сплаті судовий збір у розмірі 2 643,00 грн., задоволено вимоги відповідача на суму 48 210,74 грн. (55 135,93 - 6 925,19).

Відповідно до частини 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи, що витрати по сплаті судового збору у розмірі 104,75 грн. у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції підлягають компенсації позивачу за рахунок держави, а судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 311,03 грн. у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції підлягають стягненню з позивача на користь держави, з позивача на користь держави слід стягнути різницю, яка складає 2 206,28 грн. (2 311,03 - 104,75).

Відомостей про інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанції, сторони не надали.

Відповідно до п. 1 частини 6 ст. 19 ЦПК України зазначена справа є малозначною, оскільки ціна позову складає 116 941,58 грн., що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня 2018 року, в якому позивачем була подана позовна заява. Відповідно до ст. 7 Закону України від 07.12.2017 року № 2246-VIII "Про Державний бюджет України на 2018 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2018 року встановлено у розмірі 1 762 гривні.

Отже, відповідно до п. 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України постанова апеляційного суду у цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 частково задовольнити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 грудня 2018 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в розмірі 55 135 гривень 93 коп. та судового збору у розмірі 828 гривень 14 коп. змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (, юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, будинок 1Д) заборгованість за кредитним договором № б/н від 21 жовтня 2008 року в розмірі 6 925 (шість тисяч дев'ятсот двадцять п'ять) гривень 19 коп., з яких заборгованість за кредитом 5 002 гривні 82 коп., проценти за користування кредитом за період з 28 березня 2015 року по 30 червня 2016 року у розмірі 1 922 гривні 37 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (, юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, будинок 1Д) на користь держави судовий збір у розмірі 2 206 (дві тисячі двісті шість) гривень 28 коп. за наступними реквізитами: отримувач коштів - ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО) 899998; рахунок отримувача 6001; код класифікації доходів бюджету 22030106.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку, як така що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Л.І. Соломаха

Судді: О.В. Агєєв

Ю.М. Мальований

Повне судове рішення складено 04 березня 2019 року.

Головуючий суддя : Л.І. Соломаха