Справа № 606/301/19
УХВАЛА
25 лютого 2019 року м. Теребовля
Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді Марціцкої І.Б.,
при секретарі Пасько І.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Теребовля скаргу ОСОБА_1 на на дії головного державного виконавця Теребовлянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_2, зацікавлена особа - стягувач по виконавчому провадженні ОСОБА_3,-
ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії головного державного виконавця Теребовлянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_2Я щодо нарахування заборгованості зі сплати аліментів по виконанні виконавчого листа 606/84 від 03.02.2014 року.
Скаргу обґрунтовано тим, що на виконанні Теребовлянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області знаходиться виконавчий лист № 606/84 від 03.02.2014 року, виданий на підставі рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 03.02.2014 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1100 грн. щомісячно починаючи з 15.04.2014 року.
Скаржник зазначає, що визначений йому рішенням суду розмір аліментів він сплачує вчасно та в повному розмірі.
24 січня 2019 року державним виконавцем надіслано ОСОБА_1 листа, в якому з посиланням на ч.2 ст. 182 СК України визначено аліменти, які слід сплачувати скаржнику з привязкою до 50 % прожиткового мінімуму, тобто в розмірі більшому, ніж встановлено рішенням суду, а також визначено станом на 01.01.2019 року заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 7388,50 грн. Такі дії державного виконавця Теслюк О.М. вважає неправомірними, зазначає, що під час виконання рішення суду про стягнення з нього аліментів державний виконавець Швалюк С.Я. повинен виконувати його точно, не змінюючи його з власної ініціативи. Вважає, що у державного виконавця не має жодних правових підстав змінювати розмір аліментів, зазначена зміна може бути здійснена одержувачем шляхом подання відповідного позову до платника аліментів.
В судове засідання ОСОБА_1 не зявився, попередньо подав суду письмову заяву, в якій свої вимоги підтримав повністю, просив їх задоволити з підстав вказаних у скарзі, справу слухати без його участі.
Представник Теребовлянського РВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області в судове засідання не зявився, надав письмові заперечення, в яких просив в задоволенні скарги відмовити, вважаючи свої дії правомірними. Вказавши, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року, у статтю 182 СК України внесені зміни, згідно яких «Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Вказана норма закону в новій редакції діє з 08.07.2017 року. Крім того внесено зміни до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», доповнено статтю 71 абзацом другим, відповідно до якого виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі визначеного виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним Кодексом України. Таким чином, встановивши розмір аліментів, які належить стягувати з ОСОБА_1 на рівні 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини та визначивши у звязку з цим заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 9644,35 грн. станом на 01.02.2019 року державний виконавець діяв відповідно до вимог законодавства.
З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що на виконанні Теребовлянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області знаходиться виконавчий лист № 606/84 від 03.02.2014 року, виданий на підставі рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 03.02.2014 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1100 грн. щомісячно починаючи з 15.04.2014 року.
Матеріали справи також свідчать, що ОСОБА_1 сплачує аліменти в розмірі 1100 грн. щомісячно.
Відповідно до листа Теребовлянського РВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області від 15.01.2019 року №119, ОСОБА_1 повідомлено про те, що у звязку із змінами до законодавства розмір аліментів, які належить сплачувати ОСОБА_1 за 2018 рік становить вересень 2018 року 972 грн. на утримання трьох дітей 2916 грн., жовтень 2018 року 972 грн. на утримання трьох дітей 2916 грн., листопад 2018 972 грн. на утримання трьох дітей 2916 грн., грудень 2018 року 1013,50 грн. на утримання трьох дітей 3040,50 грн. Також до листа додано розрахунок із заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.01.2019 року, відповідно до розрахунку заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів становить 7388,50 грн.
Частиною 2 ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ч.1 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції зігідно з Законом № 2475-VIII від 03.07.2018) порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.
Таким чином, у разі примусового виконання рішення про стягнення аліментів, збільшення мінімального розміру аліментів є підставою для самостійного визначення державним виконавцем розміру аліментів з урахуванням такого збільшення та є обовязком державного виконавця в силу ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», відтак, у разі нездійснення такого, стягувач вправі оскаржити дії державного виконавця у судовому порядку.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року закріплено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Крім того, за роз'ясненнями, які містяться в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року " Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.
Відповідно до ст.. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Частиною 3 статті 451 ЦПК України передбачено, що якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Отже враховуючи норми національного законодавства, положення Конвенції про права дитини, гарантоване право дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 на встановлений законом мінімальний розмір аліментів, та те, що державний виконавець діяв відповідно до закону в межах повноважень і право скаржника не було порушено, в задоволенні скарги ОСОБА_1 слід відмовити.
Керуючись ст. 182 Сімейного кодексу України, ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» , ст. 353, 477, 451 ЦПК України, суд
У задоволенні скарги ОСОБА_1 на на дії головного державного виконавця Теребовлянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_2, зацікавлена особа - стягувач по виконавчому провадженні ОСОБА_3 щодо нарахування заборгованості зі сплати аліментів та скасування нарахованої заборгованості відмовити.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Тернопільського апеляційного суду або через Теребовлянський районний суд Тернопільської області протягом пятнадцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І.Б. Марціцка