КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/5676/18 Головуючий у 1-й інст. - Керекеза Я.І.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2286/2019 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Клець О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Литвиненко Олени Леонідівни на рішення Переяслав - Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 листопада 2018 року, ухвалене у складі судді Керекези Я.І. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось з позовом до ОСОБА_2, в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором № б/н від 20.03.2010 в сумі 109 722 грн. 72 коп., яка складається із заборгованості за кредитом 8323,50 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 91 993,57 грн., заборгованості за пенею та комісією 3 703,57 грн., штрафу (фіксована частина) 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 5 201,08 грн. Також просить стягнути з відповідача судовий збір в сумі 1762 грн. 00 коп.

Посилається на те, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем 20.03.2010 року був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 9 800 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобов'язання виконав в повному обсязі, надавши кредит. Відповідачем умови кредитного договору не виконувалися в повному обсязі, внаслідок чого станом на 28.02.2018 року утворилася вище зазначена заборгованість перед банком.

Рішенням Переяслав - Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 листопада 2018 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості- відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Литвиненко Олена Леонідівнаподала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, стягнути з відповідача судові витрати.

Посилається на те, що суд не прийняв до уваги те, що відповідач не заперечував щодо отримання кредитних коштів, розмір обчисленої позивачем заборгованості, в тому числі нарахованих відсотків не оспорював, факт укладення договору, ознайомлення з Умовами та Правилами, тарифами банку не заперечував, клопотання про призначення економічної експертизи не заявляв, власного розрахунку заборгованості по процентам не навів. Крім того, суд залишив без уваги надані позивачем письмові докази та не надав їм оцінки відповідно до вимог ст.89 ЦПК України. Розрахунок заборгованості по кредиту проведено позивачем відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, які разом із заявою відповідача складають між сторонами у справі договір про надання банківських послуг, та з врахуванням щомісячних платежів. Згідно виписки про рух коштів відповідач активно користувався кредитним лімітом, а законодавством не передбачено надання безоплатного кредиту фінансовою установою, перевіряючи законність і обґрунтованість позовних вимог суд всупереч положенню статей 263-264 ЦПК України не навів мотивів, з яких не перевірив інформацію, що міститься у розрахунку заборгованості.

Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Посилається на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження отримання відповідачем кредиту саме у розмірі 9800 грн. та не надано копії платіжної картки, на яку було встановлено кредитний ліміт із зазначенням її номеру та строку дії, доказів вручення відповідачу, повідомлення пін-коду, не надано доказів на встановлення відсоткової ставки, які були б підписані відповідачем. Відсутність вказаних документів свідчить про недоведеність позовних вимог. Заява - позичальника від 20.03.2010 року не є кредитним договором, про який вказує позивач у позові, оригінал вказаної анкети не наданий. Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача та дати. Крім того, позивачем не доведено, що саме ці Умови та Правила розумів відповідач коли начеб-то підписував заяву- позичальника від 20.03.2010 року, а також, що ці Умови та Правила не змінювались. Нарахований розмір процентів в 11 разів перевищує розмір основної заборгованості, про яку вказує позивач. До суду позивачем надано лише власний розрахунок заборгованості, однак цей документ не містить інформації про відсоткову ставку погоджену сторонами, строк дії договору та інші умови кредитування. Крім цього, просив застосувати позовну давність.

В судовому засіданні відповідач заперечив проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на обставини викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось з позовом до ОСОБА_2, в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором № б/н від 20.03.2010 в сумі 109 722 грн. 72 коп.

Посилається на те, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем 20.03.2010 року був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 9 800 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачем умови кредитного договору не виконувалися в повному обсязі, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги не доведені та необгрунтовані. З розрахунку заборгованості не можливо перевірити правильність нарахувань відповідних сум та не зрозуміло, на яких підставах позивачем нараховано заборгованість по процентам за користування кредитом, сума якої є нереально завищеною та неспівмірною із самою сумою кредиту, та яким чином залишок заборгованості за тілом кредиту (8324,50 грн.) може бути більшим за саму суму кредиту, зазначену в заяві позичальника (2442,64 грн.). Позивачем надана заява позичальника, з якої вбачається, що ОСОБА_2 надається споживчий кредит «Розстрочка» «СТАНДАРТ» і не надано доказів та не обгрунтовано, яке відношення до даного кредиту має наданий витяг з тарифів на обслуговування кредитних карт «Універсальна». Позивачем не надано доказів отримання відповідачем кредитних коштів, в тому числі і у зазначений в заяві позичальника спосіб.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що позивачем подано до суду копії наступних документів: розрахунок заборгованості відносно ОСОБА_2 станом на 28.02.2018 року, який підписаний від імені представника банку без зазначення прізвища, імені та по батькові останнього та його посади (а.с.7-9); заява ОСОБА_2 від 20.03.2010 року про видачу кредиту в сумі 2442 грн. 64 коп. на строк з 20.03.2010 року по 20.09.2010 року (а.с.10); витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.11); Витяг із Умов і Правил надання банківських послуг від 06.03.2010 року ( а.с.12-35); копія паспорта відповідача (а.с. 36).

Будь-яких інших документів суду не надано, ніяких клопотань з цього приводу заявлено не було.

Проаналізувавши подані позивачем документи, суд дійшов вірного висновку, що з розрахунку заборгованості не вбачається за можливе перевірити правильність нарахувань відповідних сум. Ніяких роз'яснень та доказів щодо принципу складення даного розрахунку справа не містить. Не зрозуміло на яких підставах позивачем нараховано заборгованість по процентам за користування кредитом, сума якої є нереально завищеною та неспівмірною із самою сумою кредиту, та яким чином залишок заборгованості за тілом кредиту (8324,50 грн.) може бути більшим за саму суму кредиту, зазначену в заяві позичальника (2442,64 грн.). Крім того, розрахунок не містить підпису відповідальних осіб та не скріплений печаткою банку, а відтак не може бути належним та допустимим доказом у справі. Виписок із особового рахунку відповідача про рух коштів на ньому суду не надано.

Крім того, позивачем надана заява позичальника, з якої вбачається, що ОСОБА_2 надається споживчий кредит «Розстрочка» «СТАНДАРТ» і не надано доказів та не обгрунтовано, яке відношення до даного кредиту має наданий витяг з тарифів на обслуговування кредитних карт «Універсальна». Позивачем не надано доказів отримання відповідачем кредитних коштів, в тому числі і у зазначений в заяві позичальника спосіб.

Враховуючи вищевказане, суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у зв'язку з їх недоведеністю.

Доводи апеляційної скарги, що відповідно до укладеного договору від 20.03.2010 року відповідач отримав кредит у розмірі 9800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, колегія суддів не приймає до уваги.

Згідно заяви позичальника від 20.03.2010 року наданої позивачем, відповідач отримав кредит у сумі 2 442,64 грн. Однак, в апеляційній скарзі представник позивача посилається на те, що відповідачу надано кредитний ліміт у розмірі 8330 грн.

Таким чином, позивачем не надано доказів відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України на підтвердження отримання відповідачем кредиту чи у розмірі 9800 грн., чи у розмірі 8330 грн.

На різні суми отримання відповідачем кредиту позивач посилається в позовній заяві та апеляційній скарзі. Розрахунком долученим до позову не підтверджено жодної із сум.

За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Позивач стверджує, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, в якій вказано, що вона разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складає між сторонами договір про надання банківських послуг.

Колегія суддів звертає увагу, що вказані Умови не містять підпису відповідача. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме з ними погодився відповідач при підписанні заяви на отримання кредиту. Вказані Умови та Правила не містять дату коли вони були складені, а також в них відсутні підписи про те, що відповідач ознайомлений саме з цими Умовами.

Як вбачається з матеріалів справи, до апеляційної скарги представник позивача надав виписку по кредитному рахунку відповідача. Представник позивача посилається на те, що вказана виписка не була надана до суду першої інстанції, а позивач не просив апеляційний суд прийняти виписку як новий доказ.

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.ч.1,2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За умовами ч.ч.1,2,3 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Оскільки доказів неможливості подання виписки по кредитному рахунку відповідача до суду першої інстанції позивачем не було надано, клопотання про приєднання нового доказу позивачем не заявлено, апеляційний суд не приймає до уваги приєднану до апеляційної скарги виписку по кредитному рахунку.

Враховуючи, що позивачем не надано доказів відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України в обгрунтування заявлених позовних вимог, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог у зв'язку з їх недоведеністю.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Литвиненко Олени Леонідівни - залишити без задоволення.

Рішення Переяслав - Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 01 березня 2019 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Желепа О.В.

Іванченко М.М.