Справа № 266/6357/18
Провадження № 2/266/203/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2019 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Шишиліна О.Г. за участю секретаря судових засідань Воропаєвої О.Є. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» про перерахування щомісячних платежів, що стягуються в рахунок відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, стягнення суми недоплачених щомісячних платежі,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовними вимогами до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» про перерахування щомісячних платежів, що стягуються в рахунок відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, стягнення суми недоплачених щомісячних платежі.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 19 квітня 1980 року при переході через залізничний шлях в м. Маріуполі в районі станції «Маріуполь-порт» в Приморському районі м. Маріуполя вона була травмована вагоном Ясиноватського відділення Донецької залізничної дороги та отримала ушкодження, внаслідок чого з 01.08.1988 року була визнана інвалідом 2 групи безстроково та такою, що втратила працездатність на 100 %. Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 23.06.1989 року з Ясиноватського відділення Донецької залізничної дороги на її користь в рахунок відшкодування шкоди за період з 13.03.1989 року по 13.06.1989 року стягнуто одноразово 91 руб.11коп., та починаючи з 14.06.1989 року довічно по 30 рублів 37 копійок щомісячно. При винесенні судового рішення судом здійснений розрахунок відшкодування шкоди виходячи з її середньомісячної заробітної плати і визначений розмір щомісячних платежів в сумі 30 рублів 37 коп. безстроково В подальшому у зв'язку із збільшенням середньомісячної заробітної плати їй щомісячно виплачувалося по 105 грн. 74коп. Починаючи з 01.09.2013 р. на підставі рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 04.12.2013 р. по справі №266/4135/13-ц щомісячно платежі збільшено до 514,78 грн. та стягнуто з відповідача одноразово у зв'язку із збільшенням розміру мінімальної заробітної плати заборгованість по щомісячних виплатах в рахунок відшкодування шкоди, завданої каліцтвом за період з 01.01.2004 р. по 30.08.2013 р. в розмірі 21004,36 грн. В частині стягнення одноразово у вказаній сумі, рішення було виконано у повному обсязі, а в частині щомісячних платежів рішення частково виконувалось до січня 2016 р. З лютого 2016 р. відповідач перестав сплачувати позивачу щомісячне відшкодування шкоди. Частиною 2 ст. 1208 ЦК України якого встановлено, що за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду. Вважає, що у зв'язку зі збільшенням розміру мінімальної заробітної плати та підвищенням вартості життя, у неї виникло право на збільшення розміру відшкодування шкоди з 1 грудня 2013 року. Оскільки коефіцієнт зростання мінімальної заробітної плати за період з 1 січня 2013 року по 31 жовтня 2018 року значно зріс вважає, що розмір виплати в рахунок відшкодування спричиненої шкоди з 1 листопада 2018 року повинен бути визначений в сумі 1652 грн.26 коп., а за період з 1 вересня 2013 року по 31 жовтня 2018 року вона має право на отримання одноразово недоплаченої суми у відшкодування шкоди в розмірі 41866,85 грн. Просила задовольнити позовні вимоги.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання.

Позивач ОСОБА_2 надав письмову заяву в якій позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, справу розглянути без його участі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, надав відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що АТ «Укразалізниця» не є правонаступником підприємств залізничного транспорту, розташованих на окупованій території та території проведення антитерористичної операції, оскільки процедура реорганізації цих підприємств та передача всіх їх прав та обов'язків до АТ «Укрзалізниця» відповідно до Постанови КМУ №604 призупинена до завершення АТО. ДП «Донецька залізниця» знаходиться в зоні АТО, свої активи і зобов'язання до АТ «Укрзалізниця» не передавало і не мало можливості передати, а тому ДП «Донецька залізниця» самостійно несе відповідальність за зобов'язаннями, залишається юридичною особою, з ЄДР як юридична особа не виключене. Тому у АТ «Укрзалізниця» відсутні підстави для виплат заборгованості по регрес ним страховим виплатам з лютого 2016 р., та відновити регресну страхову виплату довічно.

Позивач надав відповідь на відзив в якому зазначив, що з 01.12.2015 р. ДП «Донецька залізниця» реорганізовано у регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» На теперішній час регіональна філія «Українська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» є складовою частиною Товариства. Вважає, що АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» є належним відповідачем у справ. Крім того не проведення інвентаризації відповідачем, жодним чином не можуть обмежувати її права гарантовані Конституцією України. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про таке.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.1, 3, 4 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду зокрема у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, суд приходе до висновку про необхідність здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами з урахуванням ч.1 ст.13 ЦПК України.

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04.12.2013 р. №266/4135/13-ц, яке набрало законної сили та виконувалося відповідачем до лютого 2016 р. встановлено, що 20 квітня 1980 року ОСОБА_2 отримала травму при переході через залізничні шляхи, внаслідок чого втратила працездатність на 100%, є інвалідом 2 групи безстроково, причина інвалідності трудове каліцтво по шляху на роботу, непрацездатна. Цим же рішенням стягнуто з Державного підприємства «Донецька залізниця» в рахунок відшкодування шкоди, завданої каліцтвом по 514,78 грн. щомісячно, починаючи з 01.09.2013 р. ( а.с. 11-16).

Відповідно до ч.2 ст.1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду.

Згідно Положень першого Протоколу (Париж, 20.03.1952р.) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4.ХІ.1950), практики Європейського суду з прав людини у справах щодо захисту права власності, що є джерелом права в Україні має застосовуватись органами державної влади, в тому числі і судами, яка в розгляді багатьох заяв ілюструє поняття право власності, захист майнового інтересу.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейським судом з прав людини у рішенні по справі «Копецький проти Словаччини» (Кореску у. Slovakia) [ВП1, заява № 44912/98, п. 52. ЄСПЛ 2004-ІХ), зауважено що, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування.

Судом встановлено, та не заперечувалося відповідачем, що за період з 2013 р., зокрема з грудня 2013 року по 2018 р. неодноразово підвищувалась мінімальна заробітна плата.

Так, Законами України про Державний бюджет України на відповідні роки були затверджені наступні розміри мінімальної заробітної плати:

2013 рік: з грудня 1218 гривень;

2014 рік : з січня 1218 гривень;

2015 рік: з січня 1218 гривень; з вересня1378 гривень;

2016 рік: з січня 1378 гривень; з травня 1450 гривень; з грудня 1600 гривень;

2017 рік: з січня 3200 гривень;

2018 рік: з січня 3723 гривень.

Таким чином, у зв'язку із збільшенням розміру мінімальної заробітної плати та підвищенням вартості життя, що мали місця після 01 грудня 2013 року позивачка має право на збільшення розміру відшкодування.

Так, перше збільшення мінімальної заробітної плати після встановленого рішенням суду щомісячного платежу у розмірі 514,78 грн. мало місце бути грудня 2013 року, а тому саме з цього періоду у позивача виникло право на збільшення розміру відшкодування.

Визначаючи суми, що належать до відшкодування позивачу суд виходить з наступного.

Коефіцієнт зростання мінімальної заробітної плати станом на 01.12.2013р. становив 1, 06 (1218 (мінімальна заробітна плата станом на 01.12.2013р.):1147 (мінімальна заробітна плата станом на 01.09.2013р.), розмір щомісячного відшкодування позивачу з 01.12.2013 року по 31.08.2015 року повинен був становити 545,67 грн. щомісячно (1,06 (коефіцієнт) х 514,78 (розмір відшкодування станом на 01.09.2013р.).

З вересня 2015 року коефіцієнт зростання мінімальної заробітної плати становив 1,13, розмір щомісячного відшкодування з 01.09.2014 року по 31.01.2016 року повинен був становити 616,61 гривень.

З лютого 2016 р. коли відповідач зупинив відшкодування коефіцієнт зростання мінімальної заробітної плати становив 1,13, розмір щомісячного відшкодування з 01.02.2016 року по 30.04.2016 року повинен був становити 616,61 гривень.

З травня 2016 року коефіцієнт зростання мінімальної заробітної плати 1,05, розмір щомісячного відшкодування з 01.05.2016 року по 31.11.2016 року повинен був становити 647,44 гривень.

З грудня 2016 року коефіцієнт зростання мінімальної заробітної плати 1,1, розмір щомісячного відшкодування з 01.12.2016 року по 31.12.2016 року повинен був становити 712,18 гривень.

З січня 2017 року коефіцієнт зростання мінімальної заробітної плати 2, розмір щомісячного відшкодування з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року повинен був становити 1424,36 гривень.

З січня 2018 року коефіцієнт зростання мінімальної заробітної плати 1,16, розмір щомісячного відшкодування з 01.01.2018 року по 30.10.2018 року повинен був становити 1625,26 гривень.

Таким чином, загальна сума відшкодування шкоди з урахуванням зростання мінімальної заробітної плати, на отримання якої мала право позивачка за період з грудня 2013 року по жовтень 2018 року становить 41866,85 грн.

Судом встановлено та не оспорювалося сторонами, що фактично до лютого 2016 р. сума щомісячного відшкодування становила 514,78 грн., після лютого 2016 р. відповідач припинив виплати позивачу вважаючи, що не є правонаступником ДП «Донецька залізниця».

Суд не погоджується з доводами відповідача, щодо того у АТ «Укрзалізниця» відсутні підстави для виплати заборгованості по регрес ним виплатам з лютого 2016 року оскільки воно не є правонаступником ДП «Донецька залізниця» з огляду на таке.

Пунктом 1 Постанови КМУ №200 від 25.06.2014 р. «Про утворення ПАТ «Українська залізниця» та у відповідності до п.п. 3 та 6 ст. 2 Закону України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» № 4442-УІ від 23.02.2012р. на базі Державної адміністрації залізничного транспорту та підприємств установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, утворено публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» (), яке в подальшому іменовано у «Акціонерне товариство» з організаційно-правовою формою приватного акціонерного товариства, про що 27.11.2018р. внесено відповідні зміни до єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Одночасно, 27.11.2018р. на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 938 від 31.10.2018р. зареєстровано Статут у новій редакції (абз. З арк. відз. 4).

Оскільки позивач звернувся до суду 01 листопада 2018р., то питання правонаступництва необхідно розглядати з урахуванням положень Статуту Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 02.09.2015р. № 735 «Питання публічного акціонерного товариства "Українська залізниця», тобто в редакції, що діяла на день звернення до суду (далі - Статут).

Отже, відповідно до Статуту, в редакції, що діяла на день звернення до суду, Товариство є юридичною особою, має цивільні права та обов'язки, у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, цим Статутом та внутрішніми документами товариства, прийнятими відповідно до цього Статуту (п. 13). Товариство має право від свого імені вчиняти будь-які правочини та укладати будь-які договори, набувати майнові та немайнові права, нести обов'язки, виступати позивачем та відповідачем у суді, крім випадків, передбачених законодавством та цим Статутом (п.14); Товариство утворює філії, представництва, інші відокремлені підрозділи без статусу юридичної особи як на території України, так і за її межами, які діють на підставі положень (п.17); Для досягнення мети товариства та провадження господарської діяльності товариство приймає внутрішні документи, обов'язкові для виконання всіма працівниками і підрозділами товариства (п.23)

Процес припинення Державного підприємства "Донецька залізниця" (код згідно з ) відповідає п. 1 ст. 104 ЦК України, згідно якого Юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Аналогічне кореспондується з п. 2 ст. 108 ЦК України, згідно якого У разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов'язки попередньої юридичної особи.

Таким чином, на виконання Статутних завдань, функцій, прав та обов'язків АТ «Українська залізниця», на території Донецької області створено відокремлений підрозділ без статусу юридичної особи регіональна філія «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» (ЄДРПОУ ВП 40150216), яке розташоване у м. Лиман, Донецької області, 84400, вул. Привокзальна, б. 22. Відповідно до п.п. 2.1 та 2.2. Положення про регіональну філію «Донецька залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» Філія є відокремленим підрозділом Товариства, який не має статусу юридичної особи. Філія діє від імені Товариства та в його інтересах, здійснює делеговані Товариством функції у визначеному регіоні транспортної мережі, відповідно до мети, завдань та предмету діяльності Товариства. Межі Філії затверджуються рішенням правління Товариства. Філія не підлягає державній реєстрації. Відомості про Філію вносяться до реєстраційної справи Товариства та включаються до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Окрім того, згідно інформації регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», розташованої на її офіційному веб-порталі з 01 грудня 2015 року ДП «Донецька залізниця» () реорганізована у регіональну філії «Донецька залізниця» () Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (). На теперішній час регіональна філія «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» є складовою частиною Товариства і забезпечує стале функціонування системи централізованого управління залізничними перевезеннями у регіоні.

При цьому, не проведення інвентаризації відповідачем, жодним чином не можуть обмежувати права позивача гарантовані Конституцією України.

Крім того за змістом Постанови Верховного суду, від 06 листопада 2018 року по справі № 812/1149/16 касаційне провадження № К/9901/41813/18 ПАТ «Українська залізниця» є правонаступником усіх прав та обов'язків ДП «Донецька залізниця.

Враховуюче викладене, Акціонерне товариство «Українська залізниця» є належним відповідачем у даній справі.

Таким чином, позивач має право на отримання одноразової суми відшкодування за спірний період, але за відрахуванням з цієї суми фактично отриманих сум, одноразова сума становить 41866,85 гривень.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача щомісячних платежів в рахунок відшкодування шкоди позивачу з 01.11.2018 р. суд виходить з наступного.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 № 2246-VIII було встановлено розмір мінімальної заробітної плати - 3723 гривень.

Коефіцієнт зростання мінімальної заробітної плати о 2018 р. становить 1,16 (3723:3200 (мінімальний розмір заробітної плати о 2018 р. року: на мінімальний розмір заробітної плати о 2017 році).

Таким чином, суд вважає, що розмір щомісячного відшкодування позивачці у зв'язку із збільшенням мінімальної заробітної плати повинен бути визначений з 01 листопада 2018 року в сумі 1652,26 гривень (1424,36 (розмір відшкодування станом на 01 січня 2018 року) х 1,16 (коефіцієнт зростання мінімальної заробітної плати за період з 01.01.2018) та виплачуватися відповідачем щомісячно саме у даному розмірі в подальшому, а тому суд задовольняє позовні вимоги.

Оскільки суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, з відповідача підлягають стягненню на підставі ст.. 141 ЦПК України судові витрати в дохід держави в розмірі 704,80 гривень.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4,13, 141, 280-283 ЦПК України, ст.ст. 1208 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська Залізниця" () в особі регіональної філії «Донецька залізниця» () на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, (іпн НОМЕР_1) одноразово у зв'язку із збільшенням розміру мінімальної заробітної плати заборгованість по щомісячних виплатах в рахунок відшкодування шкоди за період з 1 вересня 2013 року по 31 жовтня 2018 року у розмірі 41866,85 грн., та по 1652,26 грн., щомісячно, починаючи з 01 листопада 2018 року з урахуванням проведених виплат, здійснюючи виплати у визначеному розмірі в подальшому.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська Залізниця" () в особі регіональної філії «Донецька залізниця» () в дохід держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 01.03.2019 р.

Суддя: Шишилін О. Г.