ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/4018/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії Коваленко І.П., Хорошевського О.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 05 червня 2019 року, ухвалене у складі судді Поліщук Т.В., по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 11843, 50 гривень.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 04.10.2012 ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 5000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до п.2.1.1.2.3., п.2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і дав право Банку у будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір, що підтверджується його підписом у заяві. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік (п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою»). Розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п.1.1.2.3 позичальник зобов`язаний отримувати виписки про стан картрахунків та про здійсненні операції по картрахункам. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками та його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. У разі невиконання зобов`язань за договором - на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення кредиту, оплати винагороди Банку (п.2.1.1.5.6). Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти. Відповідач не сплачував своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками а також іншими витратами відповідно до умов договору, в зв`язку з чим станом на 31.07.2017 має заборгованість у розмірі 11843 грн 50 коп., яка складається: із заборгованості по кредиту у розмірі 4326 грн 13 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 6477 грн 20 коп.; штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн штраф (фіксована частина), 540 грн 17 коп. штраф (процентна складова).

Відповідач подав до суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких просив у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на безпідставність та недоведеність позовних вимог, зазначивши, що жодних листів від позивача з вимогою погасити заборгованість він не отримував, надана позивачем анкета-заява не може свідчити про укладення договору між ним та банком, крім того, з розрахунку заборгованості вбачається, що кредитні кошти надані позивачем лише 31.07.2014, а кредитна картка дійсна лише один рік (а. с. 53-55). Відповідач також подав заяву про застосування строків позовної давності, та просив відмовити у задоволенні позовних вимог (а. с. 65-66).

У наданому до суду відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що з 2013 по 2016 роки він обіймав посаду кредитного інспектора Харківського головного регіонального управління «ПриватБанку», та при прийомі і звільненні його з роботи Служба безпеки банку перевіряла його на предмет відсутності заборгованості, будь-який претензій до нього не пред`явлено. Протягом п`яти років будь-яких повідомлень від банку він не отримував, у наданих позивачем документах відсутній договір № б/н від 04.10.2012, а надана позивачем анкета - заява не має жодного відношення до договору, про який зазначено у позові, розмір кредиту у заяві не зазначений, позивачем не доведена наявність заборгованості (а. с. 67-69).

Позивачем надана відповідь на відзив, в якому позивач просить задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що укладення договору між банком і позичальником здійснювалось на підставі ст. 634 ЦК України, підписанням заяви позичальник приєднався до запропонованих банком Умов та Правил. Підписавши заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, відповідач підтвердив, що ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розміщеним на сайті банку, Тарифами банку, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування. Крім того, відповідачу Умови та правила надані для ознайомлення в письмовому вигляді. На підставі поданої Заяви, що разом з Умовами та Правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку, складають Договір про надання банківських послуг, відповідачу відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 (п.п.1.1.1.90, 2.1.1.11 Умов) - ключем до карткового рахунку є пластикова картка (п.1.1.1.62 Умов), яку отримав відповідач та мобільний телефон, який вказав відповідач (п.1.1.1.15 та п.1.1.1.16 Умов) в Заяві. За допомогою встановлених ключів до карткового рахунку відповідачу надано можливість здійснювати дистанційне обслуговування (п.1.1.1.25 Умов). Сторонами при укладенні договору обговорені усі істотні умов. З виписки з карткового рахунку вбачається, що відповідачу встановлений кредитний ліміт та відповідач користувався грошима, отримував гроші через банкомат, здійснював розрахунки через термінали, отримав кредитну картку «Універсальна», частково сплачував заборгованість за договором. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними і допустимими доказами, відповідачем розрахунок заборгованості на спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Клієнт ОСОБА_1 згідно кредитного договору № б/н від 04.10.2012 отримав картки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня квітня 2018, а отже, кредитний договір чинний. Вимоги про погашення заборгованості за кредитними договорами Банком не надсилаються. За Умовами та Правилами надання банківських послуг банк не рідше одного разу на місяць способом, зазначеним у Заяві, здійснює надання власнику виписку про стан Картрахунків і про здійснення за минулий місяць операції по Картрахункам (п.1.1.3.1.9), а клієнт зобов`язаний одержувати виписки про стан Картрахунків і про здійсненні операції по Картрахункам (п.1.1.2.1.5); у разі незгоди зі змінами Правил та/або Тарифів Банку звернутися до Банку для розірвання цього договору і погасити заборгованість, що виникла перед Банком. У разі незгоди зі списанням коштів по Картрахунку інформувати Банк про це протягом тридцяти п`яти днів з моменту списання (п.1.1.2.1.6) (а.с.75-86, 103-108).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 05 червня 2019 року частково задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суму заборгованості за кредитним договором б/н від 04.10.2012, що утворилась станом на 31.07.2017, у розмірі 10803 грн 33 коп., яка складається з заборгованості по кредиту у розмірі 4326 грн 13 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 6477 грн 20 коп., та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1459 грн 52 коп., а всього стягнуто 12262 грн 85 коп. (дванадцять тисяч двісті шістдесят дві гривень 85 копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

На вказане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог внаслідок їх необґрунтованості та сплину строку позовної давності.

В обґрунтування скарги зазначено, що Анкета-заява, яка була ним підписана, не може вважатися договором в розумінні ст.ст. 626, 1055 ЦК України. Положення ч.ч. 1,2 ст. 1055 передбачають, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним.

Вказав, що графа «сума кредитного ліміту» в Анкеті-заяві є пустою, що свідчить про те, що кредит він не отримував.

Із посиланням на практику суду касаційної інстанції зауважив, що відсутність його підпису на Умовах і Правилах надання банківських послуг свідчать про те, що наданий суду примірник таких правил не є належним доказом згоди з ними позичальника.

Зазначив, що банком не було доведено отримання ним кредитних карток.

Вказав, що банк не вжив всіх законних засобів впливу на клієнта з метою повернення заборгованості перед зверненням з позовом до суду.

Послався на те, що судом безпідставно було стягнуто з нього витрати позивача зі сплати судового збору, оскільки він є особою з інвалідністю ІІ групи, про що ним було повідомлено суд.

Також, ОСОБА_1 надав суду відзив та доповнення до відзиву, в яких посилається на обставини, викладені в апеляційній скарзі, та просить врахувати судову практику Верховного Суду у справах №№ 342/180/17, 175/4576/14-ц.

Позивач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до правила ч. 3 ст. 360 ЦПК України.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та ціну позову, без повідомленням учасників справи.

У ч. 13 ст. 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, що передбачено п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України.

З огляду на те, що відповідач оскаржує рішення лише в частині задоволених позовних вимог, то в частині відмови у задоволенні позову рішення не перевіряється відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, за якою суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції у повній мірі не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 04.10.2012, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач ознайомився та згоден на Умови та Правила надання банком послуг а також тарифами банку, які надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та правила надання банківських послуг , розміщена на офіційному сайті Банка www.privatbank.ua. ОСОБА_1 зобов`язався виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. (а. с. 5).

В Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку відповідач погодився з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, які були надані йому у письмовому вигляді для ознайомлення. Відповідач зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua.

Підписавши Анкету-заяву, відповідач уклав з банком кредитний договір.

Відповідно до п. 2.1.1.2.3., п. 2.1.1.2.4. Договору відповідач при укладанні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 Договору. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в ПАТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

На підставі поданої відповідачем Заяви, що разом з Умовами та Правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку, складають Договір про надання банківських послуг, відповідачу відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 та видана кредитна картка «Універсальна».

Умовами договору для Банка передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору, при цьому, кредитор зобов`язується інформувати позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.1.1.3.1.9, а позичальник зобов`язується отримувати виписки про стан та про здійснення операцій по карткових рахунках. Відповідно до 1.1.5.2. Договору неотримання або несвоєчасне отримання клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє його від виконання його зобов`язань за даним договором.

ОСОБА_1 згідно кредитного договору № б/н від 04.10.2012 отримав картки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня квітня 2018.

З позовною заявою до суду позивач звернувся 12.12.2017, в межах визначеного ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності.

З виписки з карткового рахунку ОСОБА_1 за період з 01.10.2012 по 01.10.2018 вбачається, що відповідачу встановлений кредитний ліміт та відповідач користувався кредитними грошима, отримував гроші через банкомат, здійснював розрахунки через термінали, частково сплачував заборгованість за договором (а. с.87-94).

Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними і допустимими доказами.

Відповідачем розрахунок заборгованості на спростований.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку, що підписанням анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» позичальник погоджується з умовами та правилами надання банком послуг, які разом з цією заявою, зразками підписів складають змішаний договір банківського рахунку і кредитного договору. Приєднання до умов та правил надання банківських послуг є укладенням договору з банком.

Суд вказав, що саме по собі посилання на неознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин.

Виходячи з наведеного суд першої інстанції дійшов висновку, що прийняті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором АТ КБ «Приватбанк» виконав своєчасно і повністю, надававши відповідачу кредиті ресурси в повному обсязі. У свою чергу, взяті на себе зобов`язання відповідач належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість.

В порушення умов договору відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, відповідно до умов договору, останнє погашення заборгованості було здійснено 22.11.2016 на суму 98,00 грн.

В зв`язку з чим, згідно розрахунку заборгованості, станом на 31.07.2017 у відповідача наявна заборгованість за кредитним договором у розмірі 11843 грн 50 коп., яка складається з: заборгованості по кредиту у розмірі 4326 грн 13 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 6477 грн 20 коп.; штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн штраф (фіксована частина), 540 грн 17 коп. штраф (процентна складова).

Суд за заявою відповідача застосував позовну давність до позовних вимог в частині стягнення з відповідача неустойки (штрафу), та відмовив у задоволенні позову в цій частині в зв`язку зі спливом позовної давності.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, в частині стягнення з відповідача заборгованості по кредиту у розмірі 4326 грн 13 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 6477 грн 20 коп., а всього 10803 грн 33 коп.

Проте, такими висновками суду колегія суддів погоджується не в повному обсязі.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на те, що відповідачем заперечується існування між сторонами кредитних правовідносин, то предметом доказування у цій справі є факт укладення кредитного договору та порушення позичальником його умов.

Відповідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Правилами статті 1050 ЦК України закріплено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Банком суду першої інстанції було надано розрахунок заборгованості (а. с. 3-4), Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, що була підписана ОСОБА_1 04.10.2012 (а. с. 6), Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а. с. 6), Витяг з Умов і правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 № СП-2010-256 (а. с. 7-30), виписку про рух коштів по рахунку відповідача (а. с. 87-94, 109-112), фото відповідача з платіжною карткою (а. с. 95, 113), довідка про видані відповідачеві картки (а. с. 97, 114).

На виконання ухвали Московського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2018 року Банком було надано відповідь про те, що на підтвердження отримання позичальником кредитних карток банк надає довідку. Вказано, що направлення претензій клієнту за даним кредитним договором не передбачено.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не було доведено факту отримання жодної кредитної картки, оскільки наявна у матеріалах справи фотографія ОСОБА_1 з платіжною карткою в руках свідчить про те, що йому надався такий платіжний інструмент, який згодом він використовував, про що свідчить витяг з його карткового рахунку.

Відповідачем всупереч процесуального обов`язку за ст.ст. 12, 81 ЦПК України не було надано суду доказів, що ним було отримано будь-яку іншу платіжну картку банку, яка не стосується спірного кредитного договору.

З наданої банком виписки за рахунком ОСОБА_1 вбачається, що перше зняття готівки на суму 4000 грн відбулось 29.12.2012 (а. с. 92, 111 на звороті), що узгоджується з датою підписання Анкети-заяви 04.10.2012.

Згідно із даними виписки останнє зняття готівки в банкоматі відбулось 03.04.2015 (а. с. 88, 109 на звороті), а останнє погашення заборгованості - 22.11.2016 (а. с. 89, 110).

При цьому, суд враховує, що ОСОБА_1 не надав доказів того, що він звертався до банку з заявами щодо несанкціонованого використання банківської картки.

За таких обставин, колегія суддів вважає встановленим факт використання ОСОБА_1 кредитної картки ПАТ КБ «Приватбанк».

Однак, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком районного суду про те, що позивач довів укладення між сторонами кредитного договору на умовах Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умов і правила надання банківських послуг, що були надані банком, які можуть вважатись складовою частиною укладеного між учасниками справи кредитного договору. Оскільки надані позивачем на підтвердження витяги з цих документів не містять підпису відповідача про ознайомлення з ними, не можна вважати, що позивач дотримався обов`язкової письмової форми договору кредиту.

Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Доводи позивача стосовно укладення договору кредиту в порядку договору приєднання, ст. 634 ЦК України, не спростовують вимоги закону про обов`язкову письмову форму, що передбачає отримання позичальником тим Тарифів, Умов та Правил, на підставі яких був укладений договір, що посвідчується підписами сторін.

Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15, постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-240цс14, постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Відповідач наполягав на застосуванні наслідків спливу строку позовної давності до заявлених позовних вимог.

Колегія суддів не вбачає підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності та бере до уваги наступну правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 19 березня 2014 року, прийняту за наслідками розгляду справи № 6-14цс14.

Так, Верховний Суд України при застосуванні вказаних норм матеріального права при аналогічних обставинах справи дійшов висновку, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

На підтвердження строку дії карток, що були видані ОСОБА_1 , банк надав довідку від 02.10.2018 за № 30.1.0.0./2-20171130/1541 (а. с. 97, 114) та № б/н (а. с. 136).

Згідно вказаних документів ОСОБА_1 було видано карти, які мали наступні строки дії - № НОМЕР_1 до 04/16, яка була відкрита 29.12.2012 , що узгоджується з датою першого зняття готівки відповідно до виписки по рахунку відповідача, № НОМЕР_2 до 01/18, яка була відкрита 29.04.2014, а також № НОМЕР_3 до 04/18.

Вказане свідчить про те, що якщо навіть брати до уваги строк дії лише першої виданої картки, з урахуванням наведеної правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 19 березня 2014 року, прийнятої за наслідками розгляду справи № 6-14цс14, Банк, звертаючись до суду з позовом 12.12.2017, трирічний строк позовної давності не пропустив.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком районного суду, що з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості за тілом кредиту - 4326,13 грн.

Проте, з огляду на те, що банком не було доведено обізнаності клієнта щодо всіх умов кредитування, зокрема щодо відсоткової ставки, то вимога про стягнення заборгованості за відсотками на суму 6477 грн 20 коп. є безпідставною, що узгоджується з наведеним правовим висновком, який був висловлений Верховним Судом у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, і в цій частині у задоволенні позову слід відмовити, за недоведеністю.

Наведене свідчить, що при ухваленні рішення судом першої інстанції було допущено неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до порушення норм матеріально та процесуального, доводи скарги частково спростовують висновки суду, то на підставі п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України колегія суддів частково задовольняє апеляційну скаргу та ухвалює нове судове рішення про відмову у задоволенні позову про стягнення заборгованості за відсотками на суму 6477 грн 20 коп. та скасовує рішення в цій частині.

За правилом ч.ч. 1, 6, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як особа з інвалідністю II групи, що підтверджено копією пенсійного посвідчення Серії НОМЕР_4 .

Таким чином, сума сплаченого за подання позовної заяви судового збору у розмірі, пропорційному задоволеним позовним вимогам, 584,48 грн, підлягає компенсації ПАТ КБ «Приватбанк» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 05 червня 2019 року в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом на суму 6477 (шість тисяч чотириста сімдесят сім) гривень 20 копійок - скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в цій частині - залишити без задоволення.

Понесені Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк»судові втрати, сплачений за подання позову судовий збір у розмірі 584 (п`ятсот вісімдесят чотири) гривні 48 копійок, компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 05 червня 2019 року в іншій частині - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 11.11.2019.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.П. Коваленко.

О.М. Хорошевський.